Справа № 466/9341/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2018-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/4799/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Сапіги В. П., Хобор Р. Б.;

за участю секретаря судового засідання - Мацьків М. С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 травня 2018 року у справі № 466/9341/17 (головуючий суддя - Луців-Шумська Н. Л., м. Львів, рішення складене в повному обсязі 31 травня 2018 року) за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП "Адміністративно-технічне управління" про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2017 року Шевченківським районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП "Адміністративно-технічне управління" про скасування постанови адміністративної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 2 від 26.04.2017 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки позивач не вчиняла правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, так як ОСОБА_1 не здійснила самочинного встановлення тимчасової споруди малої архітектурної форми на АДРЕСА_1, що є порушенням п. 20.1.24 Правил благоустрою м. Львова.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 травня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також вказано, що постанова про накладення адміністративного стягнення є необґрунтованою, так як позивачем мала архітектурна форма по АДРЕСА_1 була придбана ще у 1995 році, тобто нею не здійснювалося ніякого самочинного будівництва.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Представник третьої особи, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечила та просить відмовити в задоволенні такої.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, пояснення представника третьої особи, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що 06.04.2017 року інженером КП «Адміністративно-технічне управління» виявлено правопорушення та складено протокол № 5-026б, який передано на розгляд адміністративній комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Постановою адміністративної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №2 від 26.04.2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладено штраф в розмірі 1700 грн. у зв'язку із скоєнням правопорушення, яке виразилось в тому, що позивач здійснила самочинне встановлення тимчасової споруди малої архітектурної форми по АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до 20.1.24 Правил благоустрою м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011 року за самочинне встановлення літніх майданчиків, відгороджень, постійних і тимчасових огорож, риштувань, дорожніх знаків, кіосків, яток стаціонарних, спеціальних конструкцій зовнішньої реклами та несвоєчасна їх перереєстрація, самовільне паркування автомобілів у межах зони паркування накладається стягнення, передбачене ст. 152 КУпАП.

Встановлено, що згідно Договору оренди землі від 20.05.2009 року ТзОВ «Візія» (директором якого є ОСОБА_1) уклало з Львівською міською радою договір оренди землі на АДРЕСА_1 площею 0,0057 га для розміщення та обслуговування малої архітектурної форми. Договір укладено на 5 років строком до 18.12.2013 року. 24.07.2015 року між сторонами було укладено Додаткову угоду, якою внесені зміни до договору оренди землі, зокрема до п.8, якими продовжено дію договору до 30.12.2016 року.

Також встановлено, що всупереч тому, що строк договору оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 закінчився ще 30.12.2016 року, ТзОВ «Візія» надалі використовувала споруду овочевого павільйону для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 1.10 Правил благоустрою самочинне встановлення (малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами) це встановлення малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами, дозвіл на встановлення яких не видавався, або закінчився і не був продовжений у передбачені терміни, або був скасований у встановленому порядку.

Згідно п. 2.1.1 Договору № Л-1979-17 від 29.12.2017 року на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення тимчасових споруд предметом цього договору є конструктивний елемент благоустрою комунальної власності площею 57,00 кв.м.(тротуар, газон, тощо) для розміщення тимчасової споруди за адресою м. Львів, АДРЕСА_1. Даним договором позивач продовжив оренду земельною ділянки по АДРЕСА_1 до 31.05.2018 року, чим засвідчив правомірність встановлення павільйону.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з 31.12.2016 року по 29.12.2017 року мала архітектурна форма АДРЕСА_1 була встановлена та використовувалась ТзОВ «Візія» для здійснення господарської діяльності без належної на те дозвільної документації.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що постанова адміністративної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 2 від 26.04.2017 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП - відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та не підлягає скасуванню.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 313, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 травня 2018 року у справі № 466/9341/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді В. П. Сапіга
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 21 серпня 2018 року.