Справа № 817/1314/18
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 серпня 2018 року м. Рівне №817/1314/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Демчук І.М.; представника позивача ОСОБА_1 (довіреність від 23 травня 2018 року); представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 28 грудня 2017 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці в Рівненській області про визнання протиправними та скасування постанови і припису.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі іменується позивач) до Управління Держпраці в Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 16.04.2018 №РВ16/980/000220/ТД-ФС, відповідно до якої на позивача накладено штраф в розмірі 111690 грн.

Ухвалою суду від 29.05.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 21.06.2018.

Під час підготовчого провадження позивачем подана до суду заява про зміну предмету позову, відповідно до якої останній просив суд: визнати протиправними та скасувати Припис Управління Держпраці в Рівненській області від 23 березня 2018 року №РВ16/980/АВ/П та Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 16 квітня 2018 року №РВ16/980/000220/ТФ-ФС. Така заява прийнята судом до розгляду, оскільки подана у строки та в порядку, встановлені нормами КАС України.

У підготовчому засіданні, призначеному на 21.06.2018, оголошено перерву до 06.08.2018.

У підготовчому засіданні, призначеному на 06.08.2018, розглянуто клопотання про доручення до матеріалів справи доказів копії постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 31.05.2018 у справі №570/1666/18; клопотання позивача задоволено.

Ухвалою суду від 06.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 17.08.2018.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані рішення постанова про накладення штрафу та припис про усунення порушень винесені контролюючим органом безпідставно та необґрунтовано. Так, позивач вказує, що відповідачем проведено невиїзне інспектування з питань дотримання законодавства про працю в порядку статті 265 КЗпП України, та встановлено порушення щодо укладення цивільно-правової угоди про надання послуг між позивачем та громадянином ОСОБА_4, що на думку відповідача, містить ознаки строкового трудового договору. Позивач зазначає, що укладення цивільно-правових договорів на виконання робіт чи надання послуг є правом учасників правочину, а вказана вище угода жодним чином не являється строковим трудовим договором, а відтак порушень норм КЗпП України не допускав.

У судове засідання, призначене на 17.08.2018, прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що за результатами невиїзного інспектування встановлено факт порушення позивачем норм законодавства про працю: між позивачем та громадянином ОСОБА_4 укладено договір про надання послуг, проте такий договір містить ознаки строкового трудового договору. Відповідач вказує, що позивач був зобовязаний оформити в такому випадку трудовий договір з громадянином ОСОБА_4 (стаття 21 КЗпП), укласти такий договір в письмового порядку (стаття 24 КЗпП), допускати громадянина ОСОБА_4 до роботи виключно на підставі укладеного трудового договору, повідомити відповідний фіскальний орган про прийняття працівника на роботу, та сплачувати відповідні внески за працівника по трудовому договору до бюджету.

У судовому засіданні судом з власної ініціативи долучено до матеріалів справи засвідчену самостійно копію листа фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 16.03.2018, адресовану відповідачу щодо надання документів, та поштову квитанцію від 20.03.2018, оскільки такі докази є належними та містять інформацію щодо предмета доказування.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 17.08.2018.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Начальником Управління Держпраці в Рівненській області винесено Наказ «Про невиїзне інспектування з питань додержання законодавства про працю в ФОП ОСОБА_3М.» від 03.03.2018 №126 (далі іменується Наказ №126), яким наказано: 1. Інспектору праці, ОСОБА_5, головному державному інспектору сектору з питань державного нагляду та контролю за додержання законодавства про працю: 1.1. Провести невиїзне інспектування з питань додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_3, 35342, Рівненська область, Рівненський район, с. Біла Криниця, вулиця Молодіжна, 10, РНОКПП НОМЕР_1 у період 06.03.2018 та 12.03.2018; 1.2. Матеріали за результатами проведення невиїзного інспектування з питань додержання законодавства про працю надати голові комісії із спеціального розслідування головному державному інспектору відділу ІД та РНВ ОСОБА_6 06.03.2018; 2. Контроль за виконанням наказу покласти на заступника начальника Управління ОСОБА_7 (а.с. 51).

Головним державним інспектором Савчуком Ю.В. оформлено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 12.03.2018 №КВ01/980/НП (далі іменується Акт №КВ01/980/НП), в якому вказано, що інспектором здійснено спробу проведення невиїзного інспектування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3; невиїзне інспектування неможливо провести у звязку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (а.с. 52).

Того ж дня Головним державним інспектором Савчуком Ю.В. складено ОСОБА_8 про надання/поновлення документів від 12.03.2018 №КВ01/980/НП (далі іменується ОСОБА_8 №КВ01/980/НП), якою зобовязано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 у строк до 08 год. 30 хв. 23.03.2018 надати документи, необхідні для проведення невиїзного інспектування (а.с. 54).

Начальником Управління Держпраці в Рівненській області винесено Наказ «Про зупинку та строк проведення невиїзного інспектування з питань додержання законодавства про працю в ФОП ОСОБА_3М.» від 13.03.2018 №138 (дала іменується Наказ №138), яким наказано: 1. Інспектору праці, ОСОБА_5, головному державному інспектору сектору з питань державного нагляду та контролю за додержання законодавства про працю: 1.1. Зупинити з 12.03.2018 проведення невиїзного інспектування з питань додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_3, 35342, Рівненська область, Рівненський район, с. Біла Криниця, вулиця Молодіжна, 10, РНОКПП НОМЕР_1 відповідно до акту про неможливість проведення інспекційного відвідування від 14.03.2018 №КВ01/980/НП; 1.2. Відповідно до вимоги про надання/поновлення документів від 12.03.2018 №КВ01/980/НП невиїзне інспектування у ФОП ОСОБА_3 провести 23.03.2018; 2. Контроль за виконанням наказу покласти на заступника начальника Управління ОСОБА_7 (а.с. 55).

Головним державним інспектором Савчуком Ю.В. оформлено Акт «Інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю» від 23.03.2018 №РВ16/980/АВ (далі іменується Акт №РВ16/980/АВ) (а.с. 56).

Того ж дня Головним державним інспектором Савчуком Ю.В. на підставі Акта №РВ16/980/АВ складено Припис про усунення виявлених порушень від 23.03.2018 №РВ16/980/АВ/П (далі іменується Припис №РВ16/980/АВ/П), яким зобовязано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 усунути порушення, виявлені під час невиїзного інспектування (а.с. 29).

Заступником начальника Управління Держпраці в Рівненській області ОСОБА_7 прийнято Рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 02.04.2018 №РВ16/980/АВ/П/ПТ/ТД (далі іменується Рішення №РВ16/980/АВ/П/ПТ/ТД), яким постановлено розглянути справу про накладення штрафу, відповідно до частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, яка відбудеться 16.04.2018 об 11 год. 00 хв. за адресою: 33028, місто Рівне, вулиця Лермонтова, 7, кабінет 202 (а.с. 61).

Заступником начальника Управління Держпраці в Рівненській області ОСОБА_7 винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 16.04.2018 №РВ16/980/000220/ТФ-ФС (далі іменується Постанова №РВ16/980/000220/ТФ-ФС), якою вирішено накласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 штраф у розмірі 111690 грн. 00 коп. (а.с. 10).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу оскаржуваних рішень Припису №РВ16/980/АВ/П та Постанови №РВ16/980/000220/ТФ-ФС, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю, за наступних підстав.

Розглядаючи спір по суті, судом встановлено факт відсутності порушень з боку позивача норм чинного законодавства щодо виявлених під час невиїзного інспектування порушень, та факт допущення відповідачем процедурних порушень щодо оформлення документів перевірки.

По суті виявлених під час невиїзного інспектування порушень судом встановлено наступне.

Так, Акт №РВ16/980/АВ містить розділ III «Опис виявлених порушень», в якому міститься перелік виявлених контролюючим органом порушень:

1. частина 1 статті 21 КЗпП в порушення вимог частини першої статті 21 КЗпП договір №1 від 12.02.2018 укладений між ФОП ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_4 містить ознаки трудового договору;

2. частина перша статті 24 КЗпП в порушення вимог частини першої статті 24 КЗпП трудові договори не укладено в письмовій формі (у випадках, встановлених частиною першою статті 24 КЗпП); між ФОП ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_4 укладено договір, в якому вбачаються ознаки трудового договору;

3. частина третя статті 24 КЗпП в порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП працівники допустились до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та не повідомлено Державну фіскальну службу про прийняття працівника на роботу; громадянин ОСОБА_4 допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та не повідомлено Державну фіскальну службу про прийняття працівника на роботу;

4. ПКМУ №413 в порушення Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», повідомлення про прийняття працівника на роботу не подано власником підприємства до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за встановленою формою до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором;

5. стаття 253 КЗпП в порушення вимог статті 253 КЗпП особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, не підлягали загальнообовязковому державному соціальному страхуванню; єдиний соціальних внесок за громадянина ОСОБА_4 не нараховувався та до бюджету не перераховувався.

Аналогічний зміст порушень, що вказані в Акті №РВ16/980/АВ, містяться і в оскаржуваному Приписі №РВ16/980/АВ/П, на підставі яких винесено Постанову №РВ16/980/000220/ТФ-ФС.

Підставою для висновків Акта №РВ16/980/АВ слугувало дослідження контролюючим органом змісту Договору №1 від 12.02.2018, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Замовник) та громадянином ОСОБА_4 (Виконавець) (далі іменується Договір №1) (а.с. 31).

Відповідач зазначив в Акті №РВ16/980/АВ, що Договір №1 містить ознаки строкового трудового договору, так як: у договорі зазначений термін його дії дата початку та дата закінчення договору; трудовий і цивільно-правовий договір мають різні предмети регулювання; так, за трудовим договором працівник зобовязаний виконувати не якусь індивідуально визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох процесій, спеціальностей, посад відповідної кваліфікації; проте після закінчення виконання якого-небудь визначеного завдання трудова діяльність не припиняється; предметом цивільно-правових відносин є сам результат праці; цивільно-правові договори застосовуються для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети договір вважається виконаним і дія його припиняється; тривалість строку виконання зобовязання заздалегідь визначити неможливо, так як вона наперед невідома; громадянин ОСОБА_4 надавав послуги по перевезенню хлібобулочних виробів; відповідно до пункту 2 паспорта на автомобільний маршрут №02 «Здолбунів» по перевезенню продукції ТзОВ «Хлібодар «ТМ «Румянець» чітко визначено час завантаження, розвантаження, доставки продукції, час заїзду на територію стоянки, а також тривалість завантаження транспортного засобу, що є фактично дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку.

Досліджуючи зміст Договору №1, судом встановлено наявність, зокрема, таких його умов: 1.1. Виконавець зобовязується протягом терміну дії даного Договору надавати Замовникові послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, а Замовник зобовязується приймати та оплачувати належним чином надані послуги на умовах та в порядку передбаченому даним договором; 1.2. Виконавець надає обумовлені п. 1.1. чинного договору послуги використовуючи наданий Замовником транспортний засіб; 1.3. Виконавець надає послуги на свій ризик та не підпадає під дію внутрішнього трудового розпорядку, що діють у Замовника; 2.1. Виконавець зобовязується надавати обумовлені п. 1.1 чинного договору послуги з 12 лютого 2018 року по 31 грудня 2018 року за заявками Замовника; 2.2. Виконавець зобовязується надавати послуги якісно, належним чином, відповідно до встановлених норм, стандартів, правил та вимог, що ставляться для такого виду послуг; 3.1. Ціна, вартість та детальний перелік послуг вказується сторонами в актах приймання-передачі послуг, що підписуються сторонами за підсумками календарного місяця і є невідємною частиною даного договору; 3.2. Розрахунки за чинним договором здійснюються в готівковому або безготівковому порядку в розмірі, визначеному в актах приймання-передачі послуг за виключенням усіх податків та зборів, сплата яких згідно чинного законодавства України покладається на Замовника; 3.3. Строк оплати грошових коштів Замовником Виконавцю за надані послуги становить 10 (десять) банківських днів з моменту підписання сторонами відповідних актів приймання-передачі послуг; 5.1. Замовник має право: 5.1.1. Контролювати хід надання послуг Виконавцем; 5.1.2. Давати вказівки Виконавцю щодо надання послуг; 5.4. Виконавець зобовязується: 5.4.6. Дотримуватися правил техніки безпеки та вимог нормативних документів з питань охорони праці під час надання послуг.

Суд не погоджується з висновками відповідача, викладеними в Акті №РВ16/980/АВ, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, серед іншого: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно частини 1 статті 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Цивільно-правовий договір це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Натомість, трудовий договір характеризується, зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов'язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов'язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність. Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Тобто, основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Отже, відносини, які виникають з цивільно-правового договору послуг не є тотожними трудовим правовідносинам, а укладання цивільно-правового договору послуг не свідчить про наявність трудових відносин між Замовником та Виконавцем.

Щодо громадянина ОСОБА_4, який за Договором №1 був Виконавцем та надавав послуги за цивільно-правовим договором, то, як встановлено судом, такому Виконавцю не видавались жодні накази, розпорядження про прийняття його на роботу чи допуск до роботи, Виконавця не ознайомлювали з правилами внутрішнього трудового розпорядку (Виконавець надає послуги на свій ризик та не підпадає під дію внутрішнього трудового розпорядку, що діють у Замовника (пункт 1.3. Договору №1)); не укладались договори на повну матеріальну відповідальність; також не вівся облік робочого часу, Виконавець не був підпорядкований жодному керівнику підприємства, що свідчить про цивільно-правовий характер даної угоди.

Підтвердженням того, що в даному випадку був укладений саме цивільно-правовий договір є те, що: у трудових відносинах важливим є процес трудової діяльності, її організація, якої в даному випадку не було; Виконавець за цим договором, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку; за трудовим договором працівники приймаються до штату за певною кваліфікацією, професією, посадою, йому гарантується заробітна плата, гарантії, пільги, компенсації, тоді як за цивільно-правовим договором оплачується результат надання послуг і відносини сторін обмежуються лише наданням послуг і оплатою винагороди; заяву про прийняття на роботу, яку б можна було розцінювати як намір укладення трудового договору, Виконавець до позивача не надавав.

За таких обставин, твердження відповідача про порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП України в частині не укладання трудового договору з ОСОБА_4 не ґрунтується на приписах чинного законодавства України та є лише припущеннями контролюючого органу.

Крім того, згідно статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В свою чергу відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За правилами частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 628 ЦК України, Договір №1 містить умови (пункти), визначені на розсуд сторін правочину і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ціна, строк, тощо).

Згідно із статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, наявність обставин, що вказують на відсутність спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є лише підставою розгляду питання компетентним судом для визнання правочину недійсним (тобто вказує на оспорюваність правочину).

У той же час, згідно статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Жодних передбачених законом підстав, які вказували б на нікчемність Договору №1, з Акту №РВ16/980/АВ не вбачається.

Суд зазначає, що відповідач не наділений повноваженнями на власний розсуд тлумачити умови Договору №1.

Чинне законодавство України не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт чи надання послуг, тому сторони договору (правочину) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Відповідач в Акті №РВ16/980/АВ вказав, що Договір №1 містить ознаки строкового трудового договору, так як у договорі зазначений термін його дії: дата початку та дата закінчення договору.

Суд відхиляє такі посилання контролюючого органу, оскільки зазначення у Договорі №1 строку його дії повністю відповідає вимогам статті 631 ЦК України «Строк договору»: Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Зазначення у цивільно-правовому договорі строку його дії жодним чином не вказує та не може вказувати на наявність у такого договору ознак строкового трудового договору.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких порушень з боку позивача норм чинного законодавства про працю, а наведені відповідачем в Акті №РВ16/980/АВ висновки є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо встановленого факту наявності порушень з боку відповідача під час проведення інспектування та оформлення відповідних документів, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі іменується Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з підпункту 6 пункту 4 Положення №96, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Нормативним актом, що визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - обєкт відвідування), є Постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №295 від 26.04.2017, якою затверджені Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі іменується Порядок №295) та Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю.

Пунктом 2 Порядку №295 встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Зі змісту даної норми вбачається, що заходи контролю можуть здійснюватися у двох формах: інспекційне відвідування та невиїзне інспектування.

Як вбачається зі змісту Наказу №126 останній винесено на підставі підпункту 3 пункту 5 Порядку №295.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться: за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Перелік підстав для проведення саме інспекційного відвідування наведений у пункті 5 Порядку №295.

Питання порядку та підстав проведення невиїзного інспектування наведені в пункті 15 Порядку №295, який визначає, що за рішенням керівника органу контролю або його заступника, погодженим з обєктом відвідування, інспектори праці за наявності підстав, визначених підпунктами 1, 4-7 пункту 5 цього Порядку, можуть проводити невиїзні інспектування у приміщенні відповідного органу контролю на підставі документів та пояснень, наданих обєктом відвідування.

Тобто, умовами для проведення невиїзного інспектування є: 1) наявність підстав для здійснення заходу, визначених підпунктами 1, 4-7 пункту 5 цього Порядку; 2) наявність рішення керівника органу контролю або його заступника про проведення невиїзного інспектування; 3) наявність факту погодження рішення керівника з обєктом відвідування.

З даного приводу суд зазначає, що здійснення заходів контрою з підстав підпункту 3 пункту 5 Порядку №295 здійснюється у формі інспекційного відвідування, натомість Наказ №126 винесений керівником контролюючого органу щодо невиїзного інспектування.

Також, з матеріалів справи вбачається, що Наказ №126 визначав період проведення невиїзного інспектування: з 06.03.2018 по 12.03.2018.

Так, в останній день визначеного для проведення заходу періоду 12.03.2018, відповідачем оформлено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №КВ01/980/НП, в якому зазначена причина неможливості проведення невиїзного інспектування ненадання інформації, необхідної для проведення невиїзного інспектування.

Відповідно до пункту 16 Порядку №295, у разі створення обєктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності обєкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником обєкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

Аналіз вказаної норми Порядку №295 дає підстави для висновку, що акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складається у разі створення обєктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці: 1) відмова у допуску до проведення відвідування; 2) ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; 3) перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку; 4) відсутність обєкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням; 5) відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю.

Зважаючи на те, що Наказом №126 призначено такий вид заходу контролю, як невиїзне інспектування, то відповідачем в Акті №КВ01/980/НП зазначено причину неможливості проведення заходу ненадання інформації, необхідної для проведення невиїзного інспектування.

Пунктом шостим Порядку №295 визначено, що під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від обєкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю. Документи, отримані під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, що містять інформацію про порушення обєктом відвідування вимог законодавства про працю, долучаються до матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Проте, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що він звертався з відповідними запитами (вимогами) про надання документів/інформації від обєкта відвідування, державних органів, чи проводив аналіз наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю.

Тобто, висновки Акта №КВ01/980/НП щодо створення перешкод у діяльності інспектора праці, шляхом ненадання інформації, є абсолютно безпідставними та надуманими, а відтак правових підстав для оформлення такого Акта №КВ01/980/НП не існувало взагалі через повну відсутність передумов для складання такого документа.

Того ж дня 12.03.2018 відповідачем оформлено ОСОБА_8 №КВ01/980/НП про зобовязання позивача надати документи, необхідні для проведення невиїзного інспектування. Вимагалося надання таких документів: договори цивільно-правового характеру з громадянином ОСОБА_4; акти виконаних робіт; виписка з ЄДР щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_3; документи щодо права користування транспортним засобом; паспорт на автомобільний маршрут; журнал щозмінного передрейсового та після рейсових оглядів водіїв; ТТН; звіти про суми нарахованої заробітної плати. Строк виконання вимоги до 08 год. 30 хв. 23 березня 2018 року.

Формуючи ОСОБА_8 №КВ01/980/НП відповідач послався на норми підпункту 2 пункту 11 та пунктів 12 та 18 Порядку №295.

Так, відповідно до підпункту 2 пункту 11 Порядку №295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені обєктом відвідування їх копії або витяги.

Відповідно до пункту 12 Порядку №295, вимога інспектора праці про надання обєктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обовязковою для виконання.

Відповідно до пункту 18 Порядку №295, у разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, обєкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.

Щодо посилання відповідача на вказані вище норми Порядку №295, як на підставу для формування ОСОБА_8 №КВ01/980/НП суд зазначає:

1) підпункт 2 пункту 11 Порядку №295 дана норма визначає загальне право інспектора ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені обєктом відвідування їх копії або витяги. Таке право, як встановлено даною нормою, реалізується інспектором безперешкодно за умови наявності службового посвідчення. Під час проведення інспекційного відвідування обєкт відвідування має право перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення (пункт 14 Порядку №295). Тобто, встановлення факту наявності службового посвідчення можливе лише у разі проведення інспекційного відвідування, а не невиїзного інспектування. Тобто, норма підпункту 2 пункту 11 Порядку №295 містить суперечливі приписи щодо наявності такої умови для безперешкодного ознайомлення інспектора з матеріалами (документами) лише за умови наявності службового посвідчення; предявлення такого службового посвідчення може мати місце лише під час інспекційного відвідування; проте, дана норма визначає також право на ознайомлення з «документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування».

2) пункт 12 Порядку №295 дана норма визначає лише загальне поняття вимоги, як обовязкової до виконання (усна, письмова).

3) пункт 18 Порядку №295 дана норма визначає обовязок інспектора надіслати копію акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, у разі його складення, та письмової вимоги. При цьому, така письмова вимога може стосуватися лише визначення строку для «поновлення документів», що чітко визначено пунктом 18 Порядку №295. Поняття «поновлення документів» та «надання документів» не є тотожними.

Окрім того, керівником контролюючого органу винесено наказ від 12.03.2018 №138, яким зупинено проведення невиїзного інспектування з 12.03.2018; наказано провести невиїзне інспектування 23.03.2018.

Відповідачем не надано суду доказів надіслання на адресу позивача ОСОБА_8 №КВ01/980/НП, проте позивач вказав, що таку вимогу він отримав 13.03.2018 та надав контролюючому органу усі запитувані документи відповідно до листа від 16.03.2018. Документи надіслані відповідачу 20.03.2018, що підтверджується поштовою квитанцією.

В подальшому відповідачем оформлено Акт «Інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю» від 23.03.2018 №РВ16/980/АВ.

При чому, в Акті №РВ16/980/АВ міститься опис Договору №1 та інших документів, а відтак суд дійшов висновку про отримання контролюючим органом запитуваних у позивача документів.

Того ж дня, відповідачем сформовано Припис №РВ16/980/АВ/П про необхідність усунення виявлених порушень.

Відповідно до пункту 19 Порядку №295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в обєкта відвідування. Якщо обєкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невідємною частиною. Зауваження можуть бути подані обєктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження (пункти 20, 21 Порядку №295).

За правилами пункту 23 Порядку №295, Припис є обовязковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення обєктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Припис вноситься обєкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник припису залишається в обєкта відвідування (пункт 24 Порядку №295).

Відповідно до пункту 25 Порядку №295, стан виконання припису перевіряється після закінчення зазначеного у ньому строку усунення недоліків, якщо обєкт відвідування не надав відповідь або надав її в обсязі, недостатньому для підтвердження факту усунення виявлених порушень.

За правилами пункту 28 Порядку №295, у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Судом встановлено, що Акт №РВ16/980/АВ та Припис №РВ16/980/АВ/П складені 23.03.2018.

Відповідач вказує, що Акт №РВ16/980/АВ та Припис №РВ16/980/АВ/П були надіслані на адресу позивача 05.04.2018, що підтверджується поштовою квитанцією (а.с. 62).

Також, судом встановлено, що Припис №РВ16/980/АВ/П містив опис строків для усунення позивачем порушень 02.04.2018.

Тобто, Припис №РВ16/980/АВ/П був надісланий на адресу позивача вже після закінчення строків, встановлених контролюючим органом для усунення порушень, що є неприпустимим. Позивач був позбавлений будь-якої можливості виконати вимоги Припису №РВ16/980/АВ/П, оскільки навіть за наявності такого бажання, строки усунення закінчилися до того моменту, як такий Припис був надісланий позивачу.

Відповідачем також винесено Рішення від 02.04.2018 №РВ16/980/АВ/П/ПТ/ТД щодо розгляду справи про накладення штрафу, відповідно до якого розгляд такої справи мав відбутися 16.04.2018.

Доказів надіслання на адресу позивача такого рішення суду не надано.

Рішення від 02.04.2018 №РВ16/980/АВ/П/ПТ/ТД містить посилання на розгляд Акта №РВ16/980/АВ, яким встановлено порушення вимог законодавства про працю.

Тобто, Рішення №РВ16/980/АВ/П/ПТ/ТД прийнято 02.04.2018 (в останній день строку для усунення порушень відповідно до Припису №РВ16/980/АВ/П), натомість Акт №РВ16/980/АВ та Припис №РВ16/980/АВ/П надіслані на адресу позивача 05.04.2018.

Таким чином, під час вирішення спору по суті, судом встановлено факт грубого порушення контролюючим органом норм Порядку №295 щодо оформлення та надіслання (вручення) документів інспектування, що вплинуло на неможливість реалізації позивачем права на надання документів, пояснень, заперечень; права на участь в процесі прийняття рішення тощо.

Відповідно до статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обовязків, передбачених законами України «Про військовий обовязок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України .

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Штрафи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.

Виконання постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, покладається на органи державної виконавчої служби.

Сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

Під час розгляду справи судом не встановлено факту порушення позивачем законодавства про працю, вина у порушенні законодавства про працю з боку позивача відсутня, а відтак останній не може нести будь-якої відповідальності згідно з чинним законодавством.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не доведено в порядку статті 77 КАС України правомірності оскаржуваних рішень субєкта владних повноважень, не спростовано доводи позивача, не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування правової позиції контролюючого органу, який під час невиїзного інспектування діяв не у порядок та спосіб, встановлені законом.

Відтак, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачені суми судового збору відповідно до квитанції від 22.05.2018 №83 на суму 1116 грн. 91 коп. (оригінал якої знаходиться в матеріалах справи) та відповідно до квитанції від 22.05.2018 №84 на суму 1762 грн. 00 коп. (оригінал якої знаходиться в матеріалах справи) підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (місце проживання: 35342, Рівненська область, Рівненський район, село Біла Криниця, вулиця Молодіжна, будинок №10; РНОКПП НОМЕР_1) до Управління Держпраці в Рівненській області (місцезнаходження: 33028, місто Рівне, вулиця Лермонтова, будинок №7; ) про визнання протиправними та скасування постанови і припису задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати Припис Управління Держпраці в Рівненській області від 23 березня 2018 року №РВ16/980/АВ/П та Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 16 квітня 2018 року №РВ16/980/000220/ТФ-ФС.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 2878 (дві тисячі вісімсот сімдесят вісім) грн. 91 (девяносто одна) коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Управління Держпраці в Рівненській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22 серпня 2018 року.

Суддя Недашківська К.М.