Справа № 1740/1939/18
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

15 серпня 2018 року м. Рівне №1740/1939/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Dе Люкс" про забезпечення позову у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Dе Люкс" до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними та скасування припису, постанов,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Рівненського окружного адміністративного суду знаходиться справа №1740/1939/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «De Люкс» до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними та скасування припису, постанов.

07.08.2018 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «De Люкс» про забезпечення позову.

08.08.2018 ухвалою суду в забезпеченні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «De Люкс» відмовлено.

14.08.2018 до суду повторно надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «De Люкс» про забезпечення позову. Заявник аргументував подану заяву тим, що 31.07.2018р. державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Гордійчук Ганною Валентинівною відкрито виконавче провадження з виконання постанови №РВ89/956/000267/МГ-ФС від 19.06.2018 про стягнення штрафу в дохід держави у розмірі 74460грн. Також, 31.07.2018, тим же державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання постанови №РВ89/956/000266/ІП-ФС від 19.06.2018 про стягнення штрафу в дохід держави у розмірі 3723грн. У зв'язку з цим, накладений арешт на все майно та рахунки позивача, що завдає значної шкоди в господарській діяльності ТОВ «Де Люкс» та фактично зупиняє його діяльність. Отже, як вказує заявник, на даний час, існує очевидна загроза заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та його працівників до ухвалення рішення в адміністративній справі, захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а розгляд заявлених позивачами позовних вимог в даній адміністративні справі взагалі втратить будь-який сенс. Крім того, відкриття виконавчих проваджень з виконання постанов Управління Держпраці у Рівненській області, які є предметом оскарження у даній справі, зумовлює примусове виконання вказаних постанов та тягне за собою інші наслідки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Це, в свою чергу, може призвести до негативних фінансових наслідків для позивача у вигляді стягнення не лише суми штрафної санкції, яка є спірною, а й витрат виконавчого провадження. Додатково заявник звертає увагу суду на те, що за вказаними виконавчими провадженнями вже є арештовані банківські рахунки позивача, в тому числі зарплатні. Більш того, згідно вимог чинного законодавства, аптека має обов'язок виручені гроші з каси покласти на власний розрахунковий рахунок, який є арештованим. Виходячи з наведеного вбачається, що у зв'язку з примусовим стягненням спірних сум, позивач мусить або порушувати трудове, податкове законодавство і ліцензій умови, або сплатити спірні суми, що є непомірно великими для позивача, що фактично призведе до його банкрутства. В зв'язку з чим просить суд забезпечити позов, шляхом зупинення дії постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 19.06.2018 №РВ89/956/000266/ІП-ФС та №РВ89/956/000267/МГ-ФС на час розгляду справи та до винесення остаточного судового рішення.

За правилами частин 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Інститут забезпечення позову регламентовано ст.ст.150-158 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також вид та способи забезпечення позову в адміністративному процесі, зокрема ст. 150, 151 вказаного кодексу.

За правилами ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1, 2 статті 151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено:1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд звертає увагу на те, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, тобто покликане гарантувати виконання рішення адміністративного суду і спрямоване на забезпечення принципу обов'язковості судових рішень.

Зазначені в ст.150 КАС України підстави забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування фактів та обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій суб'єктом, крім того, суд повинен встановити також ознаки очевидності протиправності рішень чи дій суб'єкта, що прийняв таке рішення чи вчинив ці дії з урахуванням доказів наданих заявником на підтвердження своїх вимог.

Подана Товариством з обмеженою відповідальністю «De Люкс» заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відкриті виконавчі провадження з виконання спірних постанов Управління Держпраці у Рівненській області від 19.06.2018 №РВ89/956/000266/ІП-ФС та №РВ89/956/000267/МГ-ФС в зв'язку з чим арештовані рахунки товариства, що може призвести до негативних фінансових наслідків для позивача у вигляді стягнення суми штрафної санкції, витрат виконавчого провадження, та - банкрутство.

Водночас, заява заявника не містить належних обґрунтувань з приводу того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Судом також не встановлено обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п'ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

За приписами ч.4, 5 ст.59 цього ж Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Із аналізу наведених норм слідує, що виконавець в силу обов'язків, встановлених цим Законом вчиняє дії щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), зокрема, накладає арешт на майно. При цьому, підстави для зняття арешту на майно, визначені у ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» є вичерпними. Тобто, забезпечення позову, у даному випадку, не принесе бажаного результату позивачу, оскільки зупинення дії постанов управління Держпраці у Рівненській області від 19.06.2018 №РВ89/956/000266/ІП-ФС та №РВ89/956/000267/МГ-ФС про накладення штрафу, для виконавця не є правовою підставою для зняття арешту на майно.

Одночасно суд звертає увагу позивача на те, що зарплатний банківський рахунок може мати спеціальний режим використання або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, про що виконавцю має бути надане документальне підтвердження. Тобто, якщо виконавець отримав документальне підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, то це є самостійною правовою підставою для зняття арешту саме з цього рахунку безпосередньо виконавцем.

Суд наголошує, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав, передбачених ч.2 ст. 150 КАС України.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник просить суд забезпечити позов шляхом зупинення дії спірних постанов про накладення штрафу.

Натомість, вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, який просить заявник, може свідчити про передчасний висновок суду про протиправність спірних рішень відповідача, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких об'єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в справі, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тому у забезпеченні позову належить відмовити.

Керуючись статтями 150-157, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

В забезпеченні позову за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «De Люкс» по адміністративній справі №1740/1939/18 відмовити.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Комшелюк Т.О.