Справа № 235/709/18
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року справа №235/709/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Ястребової Л.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю позивача особисто та представника Головного управління Національної поліції в Донецькій області Задоєнка О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 квітня 2018 р. (складено у повному обсязі 18 квітня 2018 року в м. Дружківка Донецької області) у справі № 235/709/18 (головуючий І інстанції суддя Петров Є.В.) за позовом ОСОБА_2 до інспектора Авдіївського відділення поліції Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Задворнова Андрія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до інспектора Авдіївського відділення поліції Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Задворнова Андрія Олександровича (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправними дії інспектора Авдіївського відділення поліції Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області рядового поліції Задворнова А.О. щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього на місці зупинки транспортного засобу 02 лютого 2018 року за адресою: м. Авдіївка, пр. Індустріальний, 1; скасувати постанову серії БР № 074749 від 02.02.2018 року, винесену відповідачем про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 3 ст. 121 КупАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн; закрити провадження у справі відносно нього в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КупАП (а.с. 1-5).

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 квітня 2018 р. у справі № 235/709/18 позовні вимоги було задоволено частково.

Визнано дії інспектора Авдіївського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області рядового поліції Задворнова А.О. щодо винесення постанови серії БР № 074749 від 02 лютого 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп., протиправними.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 074749 від 02 лютого 2018 року.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП закрито.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 48-57).

Не погодившись з таким судовим рішенням, Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області подано апеляційну скаргу, в якій останній просить рішення суду першої інстанції скасувати та залишити позовну заяву без задоволення, у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області до суду не надходив.

Представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував. Як на правову підставу послався на п.2.1, 2.4 Правил дорожнього руху.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

2 лютого 2018 року о 13 год. 55 хв. інспектором Авдіївського відділення поліції Покровського ВП ГУНП в Донецькій області рядовим поліції Задворним А.О. винесено постанову про адміністративне правопорушення серії БР № 074749 відносно позивача. Вказано, що ОСОБА_2 02 лютого 2018 року о 13 год. 50 хв. у м.Авдіївка пр.Індустріальний,1, керував автомобілем УАЗ 3741 з номерним знаком НОМЕР_1 без обов'язкового технічного контролю транспортного засобу. Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. (а.с. 7).

Спірним у даній справі є правомірність прийняття інспектором Авдіївського відділення поліції Покровського ВП ГУНП в Донецькій області рядовим поліції Задворним А.О. постанови серії БР № 074749 від 02.02.2018 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 121 КУпАП України, керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху України: «Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: б) якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю);».

За приписами ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (зі змінами та доповненнями) транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов'язковий технічний контроль транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та зареєстрованих територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, здійснюють суб'єкти проведення обов'язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тони, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку; для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов'язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб'єкт проведення обов'язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов'язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті».

За приписами п. 1 Порядку проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 р. № 137: «Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів (далі - Порядок) визначає процедуру проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років».

У п. 7.8. Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом МВС України від 11 серпня 2010 року № 379, вказано: «У графі "Тип ТЗ" свідоцтва про реєстрацію ТЗ зазначається тип ТЗ згідно з класифікатором типів ТЗ та відповідно до вимог державних стандартів України».

Пп. 1.10 п.1 Правил дорожнього руху України передбачено: «вантажний автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів».

Державний стандарт України ДСТУ 2984-95, затверджений і введений в дію наказом Держстандарту України № 31 від 25 січня 1995 року, установлює терміни та визначення основних понять дорожніх транспортних засобів (ДТЗ), які призначені для перевезення людей та (чи) вантажів, а також спеціального устаткування.

Відповідно до цього Стандарту:

Вантажний автомобіль спеціалізований - вантажний автомобіль, обладнаний засобами самонавантаження-саморозвантаження або іншим спеціальним устаткованням і призначений для перевезення вантажів певних категорій.

Статтею 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що «Транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на: транспортні засоби загального призначення; транспортні засоби спеціалізованого призначення; транспортні засоби спеціального призначення.

При державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Порядок державної реєстрації транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Статею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що до транспортних засобів спеціалізованого призначення відносяться транспортні засоби, які призначені для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, інвалідів, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

З матеріалів справи вбачається, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу УАЗ з номерним знаком НОМЕР_1 у графі «Тип» вказано «Спеціалізований вантажний фургон малотоннажний - В», у графі рік випуску «2002» (а.с.29).

Таким чином, відповідно до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», п. 3 Порядку від 30 січня 2012 року № 137 зазначений транспортни засіб підлягає обов'язковому технічному контролю.

За унормуванням пп.3 п. 2 Порядку № 137, замовником обов'язкового технічного контролю - є власник транспортного засобу або уповноважена ним особа.

В свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу УАЗ з номерним знаком НОМЕР_1 також зазначено, що власником цього транспортного засобу є ПАТ «УКРПОШТА».

Позивач у даному випадку не є власником транспортного засобу, а працює водієм на ПАТ "УКРПОШТА".

З урахуванням системного аналізу вищезазначених норм, доводи апелянта про те, що належність транспортного засобу іншому власнику не звільняє водія від відповідальності за відсутність документів про проходження регулярного технічного огляду, є безпідстанивними, оскільки законодавцем чітко передбачено, що замовником обов'язкового технічного контролю - є власник транспортного засобу або уповноважена ним особа. У даній справі це ПАТ "УКРПОШТА", яке є власником автомобіля і несе відповідальність за обов'язковий технічний контроль.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Статтею 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Статтею 279 КУпАП передбачено, що розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

З наведених норм вбачається, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи. Посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, зобов'язана роз'яснити правопорушнику процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП. Недотримання такого порядку порушує права особи на захист.

Таким чином, з огляду на ст. 283 КУпАП, розгляд справи відбувається і одноособово особою, яка розглядає справу, без складання протоколу.

Разом з тим, з постанови про накладення адміністративного стягнення БР № 074749 не вбачається, що позивачу було роз'яснено його права відповідно до ст. 268 КУпАП України.

Згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, не підтверджується жодним доказом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, відповідачем не доведено, що у діях позивача 02.02.2018 року був наявний склад адміністративного правопорушення, з огляду на норми п.2.1, 2.4 Правил дорожнього руху, у зв'язку із чим позовні вимоги щодо скасування постанови серії БР № 074749 від 02.02.2018 року, прийнятої відповідачем про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 3 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. та закриття провадження у справі відносно позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП підлягають задоволенню.

Щодо доводів апелянта стосовно незалучення Головного управління Національної поліції в Донецькій області в якості співвідповідача, суд зазначає, що коло відповідачів вирішується безпосередньо судом першої інстанції і не може бути змінено при апеляційному розгляді.

Не надіслання судового рішення на адресу апелянта не порушує його права на оскарження, оскільки судом апеляційної інстанції право на апеляційне оскарження спірного судового рішення було поновлено та розглянуто справу за участю апелянта.

Частиною 2 ст. 317 КАС України передбачено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 3 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь Державного бюджету України судового збору у розмірі 704, 80 грн. з огляду на наступне.

Постановою Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі № 306/17/16-а зазначено, що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КпАП, статей 2, 3, 4 Закону № 3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору. КпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції. Така правова позиція не була змінена Верховним Судом до теперішнього часу.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він, як рівноправна сторона в адміністративній справі, також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

Необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об'єктів справляння судового збору; ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 КпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. Норми Закону № 3674-VI не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.

У зв'язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб'єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає.

Суд апеляційної інстанції з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі № 306/17/16-а.

З урахуванням зазначеного та ч. 1 ст. 139 КАС України, стягнення судового збору з апелянта судом першої інстанції є неправомірним.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає зміні з наведених вище обставин.

На підставі наведеного, керуючись статями 195, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області - задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 квітня 2018 р. у справі № 235/709/18 - змінити.

Абзац шостий резолютивної частини рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 квітня 2018 р. у справі № 235/709/18 - виключити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

Л.В. Ястребова