Справа № 813/3830/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

14 серпня 2018 року

справа №813/3830/17

адміністративне провадження №К/9901/52126/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І. А., Олендера І.Я.,

при секретарі судового засідання Гутніченко А.М.

за участю представників

позивача - Балицького І.В. за ордером серії КВ № 351206 від 14 серпня 2018 року,

відповідача - Морозова П.В. за довіреністю від 12 грудня 2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фермерського господарства «Меринос-Захід» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у складі судді Кухар Н.А. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року у складі колегії суддів Матковської З.М., Затолочного В.С., Каралюса В.М. у справі № 813/3830/17 за позовом Фермерського господарства «Меринос-Захід» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2017 року Фермерське господарство «Меринос-Захід» (далі - платник податків, позивач у справі) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - податковий орган, контролюючий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування в повному обсязі податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 21 липня 2017 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 635 197 грн. 50 коп. з них за податковими зобов'язаннями у розмірі 508 158 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 127 039 грн. 50 коп., з мотивів протиправності його прийняття.

29 листопада 2017 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з правомірності спірного податкового повідомлення-рішення внаслідок доведення податковим органом складу податкового правопорушення, передбаченого пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, абзацом 2 підпункту 5 пункту 4, підпункту 1 пункту 5, підпункту 5 пункту 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року № 159/28289 (далі - Порядок № 21).

У касаційні скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме пункту 50.1 статті 50, пункту 58.1 статті 58, пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України, статей 163, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, просить оспорювані судові рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скаржник доводить невідповідність висновків судів попередніх інстанцій фактичним обставинам справи, що пов'язано, на думку позивача, з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а саме Товариством подано декілька уточнюючих розрахунків за квітень 2017 року та за травень 2017 року, які не враховано при проведенні перевірки та під час судового розгляду, а також здійснено оплату з податку на додану вартість, виходячи з відкоригованих показників.

06 червня 2018 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків касаційної скарги з моменту отримання цієї ухвали.

23 червня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за наслідками усунення позивачем недоліків касаційної скарги та витребувано з Львівського окружного адміністративного суду справу № 813/3830/17.

12 липня 2018 року справа № 813/3830/17 надійшла до Верховного Суду.

Відзив відповідача на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у відкритому судовому засіданні відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанови судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що у червні 2017 року податковим органом проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість Товариства, за результатами якої складено акт від 26 червня 2017 року № 82/13-01-12-41/36918684 (далі - акт перевірки).

Висновками акта перевірки встановлено, що Товариством занижено суми податку на додану вартість, які підлягали нарахуванню в інтегрованій картці платника податків в деклараціях за квітень та травень 2017 року в розмірах 505 600 грн. та 2 558 грн. відповідно.

21 липня 2017 року податковим органом на підставі акта перевірки та згідно з підпунктами 54.3.2, 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Податковим повідомленням-рішенням від 21 липня 2017 року № за порушення вимог пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, абзацу 2 підпункту 5 пункту 4, підпункту 1 пункту 5, підпункту 5 пункту 5 розділу V Порядку № 21 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 635 197 грн. 50 коп. з них за податковими зобов'язаннями у розмірі 508 158 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 127 039 грн. 50 коп. згідно пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Склад податкового правопорушення, покладеного в основу спірного податкового повідомлення-рішення, доводиться податковим органом на підставі висновку про помилкове відображення у декларації за квітень 2017 року значення рядку 16.1 (переноситься значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду та рядку 17). Аналогічними є зауваження податкового органу і щодо заповнення декларації за квітень 2017 року.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Змістом абзацу 2 підпункту 5 пункту 4, підпункту 1 пункту 5, підпункту 5 пункту 5 розділу V Порядку № 21 визначають порядок заповнення рядків 16.1, 17, 18 та 21 податкової декларації з податку на додану вартість.

Положенням пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 76.3 статті 76 Податкового кодексу України визначено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди передчасно висновувалися з доведеності податковим органом складу податкового правопорушення, оскільки не надано жодної оцінки доводам позивача щодо значення уточнюючих розрахунків за квітень 2017 року та травень 2017 року, які подано позивачем до податкового органу 17 липня 2017 року та 20 липня 2017 року, відповідно. Не досліджено судами також зміст інтегрованої картки платника податків та не оцінено значення у цій справі того факту, що з рахунку Товариства у подальшому списано кошти у сумі 505 600 грн. та 28 200 грн.

Судом апеляційної інстанції з усіх доводів апеляційної скарги надано тільки оцінку доводам апелянта щодо порушення відповідачем способу прийняття оскаржуваного рішення. Суд апеляційної інстанції оцінив, як доказ, уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 13 червня 2017 року та за квітень 2017 року від 19 травня 2017 року, хоча ці докази взагалі відсутні в матеріалах справи.

Згідно з частинами першої, другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діє після 15 грудня 2017 року) суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За змістом частин другої та третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Враховуючи положення вищенаведених норм, Верховний Суд вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій, в порушення принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, не витребувано у сторін у справі документів та інформації, яка стала підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 21 липня 2017 року № .

Судами попередніх інстанцій не надано оцінки кожному специфічному, доречному та важливому аргументу, що є порушенням не тільки вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, але й невиконанням зобов'язань щодо пункту 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 4 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, пунктом 1 частини 2, частиною 4 статті 353, статтями 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Меринос-Захід» задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року у справі № 813/3830/17 скасувати.

Адміністративну справу № 813/3830/17 направити на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер