Справа № 826/16898/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 серпня 2018 року №826/16898/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянув в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомкомунального підприємства "Полтавської обласної ради "Полтававодоканал"
доНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
провизнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,
за участю:

представників позивача - Антофія М.О., Калініної Г.М.,

представника відповідача - Усачової А.І.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 16 серпня 2018 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та зобов'язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти порядок (алгоритм) розподілу коштів, які надходять під час проведення розрахунків за споживчу електроенергію.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за позивачем станом на 01.06.2016 обліковувалась узгоджена заборгованість з різниці в тарифах в розмірі 242 435 296, 03 грн., проте перепоною для проведення взаєморозрахунків є відсутність встановленого алгоритму розподілу коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання державного підприємства «Енергоринок» та енергопостачальних компаній під час проведення взаєморозрахунків відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Так, обов'язок щодо прийняття вказаного алгоритму покладено на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, проте останньою відповідних дій щодо прийняття алгоритму вчинено не було.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що у Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відсутні правові підстави встановлювати алгоритм розподілу коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання державного підприємства «Енергоринок» та енергопостачальних компаній під час проведення взаєморозрахунків, зокрема у відносинах між комунальним підприємством "Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" та публічним акціонерним товариством «Полтаваобленерго». Так, відповідачем було прийнято економічно-обґрунтовані тарифи на централізоване водопостачання та водовідведення, та на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення, які відповідають фактичній вартості послуг, а позивачем було штучно створено заборгованість з метою отримання Державних коштів з Державного бюджету України.

Позивач, в свою чергу, надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що комунальне підприємство "Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а єдиною перепоною для погашення заборгованості є неприйняття спірного алгоритму.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких наголосив, що прийняті тарифи на централізоване водопостачання та водовідведення, та на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення є повністю економічно-обґрунтованими, та не оскаржувались позивачем, повторно наголосив на створенні штучної заборгованості позивачем та зазначив про відсутність договору про організацію взаєморозрахунків.

Під час судового розгляду справи, судом оголошувалась перерва в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» є комунальним унітарним комерційним підприємством, заснованим на майні спільної (комунальної) власності територіальних громад сіл, селищ і міст Полтавської області і переданим в управління управлінню житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою погашення заборгованості за електричну енергію 08.06.2017 Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України №1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі за текстом - Закон №1730).

Відповідно до протоколу від 11.05.2017 №7 територіальною комісією з узгодження обсягу заборгованості в різниці тарифах було узгоджено обсяг заборгованості Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» для проведення розрахунків з різниці в тарифах на послуги водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню за період з 2000 по 2015 роки та установами й організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів за 2015 рік.

За посиланням позивача, зважаючи на відсутність алгоритму розподілу коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання державного підприємства «Енергоринок» та енергопостачальних компаній під час проведення взаєморозрахунків відповідно до закону №1730, обов'язок щодо прийняття якого покладено на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, позивач не в змозі погасити існуючу заборгованість.

Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» вважаючи протиправною таку бездіяльність відповідача щодо неприйняття відповідного алгоритму, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб'єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб'єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері комунальних послуг: діяльності у сфері централізованого водопостачання та водовідведення в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами).

Державне регулювання здійснюється Регулятором відповідно до цього Закону, а також законів України «Про природні монополії», «Про ринок електричної енергії», «Про ринок природного газу», «Про трубопровідний транспорт», «Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про теплопостачання», «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», інших актів законодавства, що регулюють відносини у відповідних сферах.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Статтею 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» встановлено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб'єктів природних монополій та інших суб'єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, контролює додержання ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання і ліцензійних умов провадження господарської діяльності та вживає заходів до запобігання порушенням ліцензійних умов.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про ринок електричної енергії» державне регулювання ринку електричної енергії здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

До повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належить, зокрема, встановлення алгоритму розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" алгоритм розподілу коштів - порядок розподілу уповноваженими банками коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання без платіжних доручень, що встановлюється Регулятором відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач листом від 10.11.2017 №40/3441 звернувся до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та повідомив, що на засіданні Полтавської обласної комісії з узгодження обсягу заборгованості в різниці в тарифах було узгоджено обсяг заборгованості комунального підприємства "Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" в розмірі 242 435 296, 03 грн. З огляду на що, заявник просить на виконання пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1730 та пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України №322 прискорити вирішенні питання щодо прийняття порядку (алгоритму) розподілу коштів, які надходять під час проведення розрахунків за споживчу електричну енергію.

За посиланням позивача, відповіді на вказане звернення отримано не було.

Відповідач, в свою чергу, стверджує, що листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 08.12.2017 №12761/28/7-17 позивачу було надано відповідь, в якій зазначено, що недоліки роботи підприємства чи штучне створення заборгованості не можуть бути підставою для отримання бюджетних коштів для компенсації заборгованості з різниці в тарифах.

Разом з тим, предметом даного адміністративного спору є бездіяльність відповідача саме щодо встановлення відповідного алгоритму розподілу коштів.

Законом №1730 визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Частиною першою статті 1 названого Закону, визначено, що взаєморозрахунками є розрахунки з погашення заборгованості, що проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Взаєморозрахунки проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення, зокрема, кредиторської заборгованості підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту для виробництва послуг централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) електричну енергію (без урахування розміру зобов'язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за електричну енергію), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків (приписи статті 4 Закон у№1730).

Статтею 4 Закону №1730 також встановлено, що взаєморозрахунки проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок видатків державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах.

Пунктом 4 Розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1730 доручено Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити алгоритм розподілу коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання державного підприємства "Енергоринок" та енергопостачальних компаній під час проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332 затверджено Порядок та умови надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі за текстом - Порядок №322).

Так, приписами пункту 12 Порядку №322 встановлено, що порядок розподілу коштів, які надходять під час проведення розрахунків за спожиту електричну енергію, установлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відповідно до Закону України "Про електроенергетику".

Згідно з приписами статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.

Покупці електричної енергії, які купують електричну енергію в електропостачальників, вносять плату за отриману електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника в одному з уповноважених банків.

Кошти з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальника перераховуються згідно з алгоритмом, який встановлюється Регулятором.

Такий алгоритм розподілу коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання електропостачальника передбачає, за звичайних умов, перерахування всіх коштів, що надходять від покупців на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника, у повному обсязі на поточні рахунки електропостачальника.

Внесення змін до зазначеного алгоритму здійснюється виключно у разі прострочення електропостачальником у строки та порядку, що визначені правилами ринку, оплати вартості його небалансів електричної енергії. Такі зміни до алгоритму діють до повного погашення заборгованості електропостачальника перед оператором системи передачі. Зміни до алгоритму вносяться на підставі подання оператора системи передачі у разі виникнення заборгованості електропостачальника перед оператором системи передачі. Зміни до алгоритму мають передбачати, що кошти з поточного рахунка із спеціальним режимом використання електропостачальника перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оператора системи передачі до повного погашення недоплати за куплений електропостачальником небаланс електричної енергії.

Аналізуючи наведені приписи чинного законодавства в сфері електроенергетики, суд приходить до висновку, що правовідносини щодо встановлення алгоритму розподілу коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання виникають між Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та

державним підприємством "Енергоринок" та енергопостачальними компаніями.

При цьому, позивач - комунальне підприємство "Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" не є енергопостачальником, а тому в останнього не виникає права на звернення до відповідача саме з вимогою щодо встановлення алгоритму, оскільки питання встановлення алгоритму відноситься до взаємовідносин між Регулятором, Державним підприємством «Енергоринок» та енергопостачальними компаніями.

Так, суд зазначає, що право на звернення до суду з позовом є можливістю осіб ініціювати провадження у справі з метою судового захисту порушених прав, свобод чи інтересів. Це право не завжди збігається з правом на судовий захист. Саме собою звернення до суду за захистом не означає, що суд зобов'язаний надати такий захист. Щоб надати захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить і які порушено відповідачем. Відтак, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом порушених прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, суд зазначає, що не прийняття алгоритму Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у разі такої необхідності, що в даному випадку судом не досліджується, могло б спричинити порушення прав та свобод саме енергопостачальників, адже згідно з пунктом 4 Розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1730 відповідачеві доручено встановлювати алгоритм розподілу коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання державного підприємства "Енергоринок" та енергопостачальних компаній під час проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону, а тому за захистом прав та свобод мали б звернутися саме останні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в межах даної адміністративної справи позивач - комунальне підприємство "Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" не є належним суб'єктом звернення до суду з даним позовом, в результаті чого, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено 20.08.2018.