Справа № 263/2376/18
Суддя: Папаценко П. І.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/2376/18
Провадження №2-а/263/208/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області під головуванням судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу адміністративної юрисдикції за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про визнання дій інспектора незаконними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом просить суд визнати незаконними дії інспектора патрульної поліції ОСОБА_3 про притягненню її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та скасувати постанову інспектора патрульної поліції ОСОБА_3 від 20.02.2018 року прийняту за наслідками розгляду адміністративної справи стосовно ОСОБА_4В, як незаконну.

В обґрунтування позову посилається на наступне. 15.02.2018 року о 10 годині 20 хвилин вона прибула до центру м.Маріуполя з власних потреб, залишила свій легковий автомобіль НОМЕР_1 у «карманчику» біля вуличної тумби по пр.Миру, 67 в м.Маріуполі. Повернувшись назад біля 13 години 30 хвилин, виявила відсутність автомобіля. На її звернення патрульний поліцейський повідомив, що автомобіль за порушення правил стоянки було в примусовому порядку переміщено (евакуйовано) на штрафний майданчик за рішенням інспектора поліції, з приводу суттєвого перешкоджання руху пішоходів по тротуару. 20.022018 року була розглянута справа про начебто скоєне нею правопорушення, розгляд справи здійснював інспектора патрульної поліції ОСОБА_3 В постанові про накладення адміністративного стягнення серії АР №443781 від 20.12.2018 року було зафіксовано, що 15.02.2018 року о 11 годині 35 хвилин за адресою: м.Маріуполь, вул.Енгельса, 32 водій керуючи транспортним засобом здійснив стоянку, де для руху пішоходів залишилось менше 2 метрів, а саме суттєво перешкоджав руху пішоходів і порушив п.15.10 в, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП. Копію постанови їй вручили. Вважає, що її незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності з наступних підстав: вона зупинила автомобіль в «карманчику» в більше як 15 метрах від дорожнього полотна, в місці, яке не позначено знаком «Зупинка заборонена»; місце, де знаходився її транспортний засіб в розумінні ПДР України не є тротуаром, тому що це місце не прилягає до проїзної частини та не відокремлене від неї газоном; зміст постанови не відповідає вимогам ст.283 КупАП, в ній невірно вказане місце вчинення адміністративного правопорушення; постанова винесена з порушенням ст.278, ст.245, ст.280 КупАП.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 за наведеними обставинами наполягала на задоволені позов, особисто заначила, що 15.02.2018 року проїзна частина, тротуар, газон були вкриті снігом, ожеледицею, тому було неможливо визначити межі проїзної частини, тротуару, газону, бордюрного каменю, який би розділяв проїзну частину від тротуару.

ОСОБА_2 представник відповідача інспектора роти №2 батальйону УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, зазначивши, що 15.02.2018 року відповідачем близько 11 години 30 хвилин був виявлений автомобіль НОМЕР_2, який стояв з порушенням правил дорожнього руху, а саме п.15.10 ПДР України, що і стано підставою для винесення оскаржуваної постанови. У звязку з наявності перешкоди, яка завдає небезпеку руху для пішоходів транспортний засіб було евакуйовано до штраф-майданчику на підставі ст.265-2 КУпАП. Місце де стояв автомобіль знаходиться в зоні руху пішоходів. Визначення меж між проїзною частиною та зоною для проходу пішоходів здійснюється завдяки наявному бордюрному каменю. Наведені обставини підтверджені фотознімками, відеозйомкою.

Враховуючи позицію сторін, дослідивши наявні в справі про адміністративне правопорушення матеріали, переглянувши відеозапис, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.02.2018 року інспектором роти №2 батальйону УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 була винесена постанова серії АР №443781 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно позивача ОСОБА_1, в якій зазначено, що ОСОБА_1 15.02.2018 року о 11 год. 35 хв., керуючи транспортним засобом «DAEWOO MATIZ» державний реєстраційний номер НОМЕР_3, на вул.Енгельса, 32 в Центральному районі м.Маріуполя здійснила стоянку де для руху пішоходів залишилось менше 2 метрів, а саме суттєво перешкоджала руху пішоходів, чим порушила п.15.10 в та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП. По справі інспектор поліції ОСОБА_3 прийняв рішення про застосування до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.6 КАС України).

Адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами (ч.1 ст.286 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII.

За приписами статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно ст. 222 КУАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Крім того, відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 р. та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 КУАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 245 КУАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу оскарження постанови суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За загальними положеннями Правил дорожнього руху України, п.п.1.10 терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

- край проїзної частини (для нерейкових транспортних засобів) видима умовна чи позначена дорожньою розміткою лінія на проїзній частині в місці її прилягання до узбіччя, тротуару, газону, розділювальної смуги, смуги для руху трамваїв, велосипедної або пішохідної доріжки;

- пішохідна доріжка доріжка з покриттям, призначена для руху пішоходів, виконана в межах дороги чи поза нею і позначена знаком 4.13 ;

- стоянка припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не повязаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу;

- тротуар елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Відповідно до п.15.1 Правил дорожнього руху України,зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Згідно п. 15.10в стоянка забороняється:на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП до адміністративний відповідальності притягуються водії за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на пятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вже зазначалось, постановою у справі про адміністративне правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за ч.3 ст.122 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення , винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення та поясненням особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Слід зазначити, що в м.Маріуполі вулиці Енгельса не має, тому місце скоєння правопорушення в постанові зазначено не вірно, крім того в постанові не зазначена норма закону, яку повинен виконувати водій у спірній ситуації, зазначено тільки (п.п.15.10. в), а якого матеріального права, що є порушенням ст.283 КУпАП.

В даному випадку мова може йти про вулицю Архітектора Нільсена.

За повідомленням Департаменту транспорту та звязку Маріупольської міської ради від 15.04.2018 року, ділянка між житловими будинками 32 та 39 по вул.Нільсена від вул.Соборної до світового декоративного елементу, розташованому поблизу пр.Миру призначена для проходу пішоходів. Ділянка від проїзної частини пр.Миру до світового декоративного елементу призначається, як для руху пішоходів так і для організації підїздів до житлових будинків розташованих за адресами пр.Миру, 67 та вул.Нільсена.

За повідомленням Державного підприємства МВС України «ДОНБАСС-ІНФОРМ-РЕСУРСИ» від 20.07.2018 року, згідно з дислокацією технічних засобів регулювання дорожнього руху по вул.Нільсена на ділянці дороги від вул.Соборна до пр.Миру дорожні знаки, які знаходяться на балансі ДП МВС України «ДОНБАСС-ІНФОРМ-РЕСУРСИ» відсутні. Також підприємством не проводились роботи з установки технічних засобів регулювання дорожнього руху на вказаній ділянці дороги, що позначають ділянку вулиці Нільсена між будинками №32 та №39 від вул.Соборна до пр.Миру, як пішохідна зона. З цього приводу відсутня інформація, чи є зазначена ділянка дороги по вул.Нільсена пішохідною зоною. Ділянка дороги між будинками №32 та №39 по вулиці Нільсена від вул.Соборна до пр.Миру та в зворотному напрямку немає наскрізного проїзду через наявні сходи та встановлену декоративну клумбу з квітами в торці будинків №32 та №39 з боку пр.Миру.

Відповідачем до відзиву надано диск з відеозаписом подій з нагрудної відеокамери інспекторів патрульної поліції, а також фотознімки.

Відеозаписом подій з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції, фотознімками зафіксовано фактичне переміщено автомобіля позивача на евакуатор для транспортування на штрафний майданчик, що мало місце 15.02.2018 року. З відеозапису також вбачається, що проїзна частина, тротуар, газон біля декоративної клумбу з світовим декоративним елементом були вкриті снігом, ожеледицею, тому неможливо визначити межі проїзної частини, тротуару, газону, бордюрного каменю, який би розділяв проїзну частину від пішохідної зона, яку фактично дорожніми знаками не визначено.

З наведеного не зрозуміло яким чином, при неубраному снігу, ожеледиці, за умови невизначеності вказаних меж, інспектор поліції виміряв прохід для руху пішоходів щонайменше 2 метри.

Зі змісту п.8 постанови серії АР №443781 вбачається, що інспектор поліції до постанови нічого не додав.

Отже, інспектор поліції ОСОБА_2 В, при складанні постанови серії АР №443781, не долучивши до неї відеозапис адміністративного правопорушення не може посилатися на нього, як на доказ, який не був покладений в основу оскаржуваної постанови. Він же не довів, що ним було вжито всіх можливих заходів для отримання цього відеозапису до прийняття оскаржуваного рішення, але він не був отриманий з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283,284 КУпАП. В ній зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення (постанови) з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства. Доказів, які б спростовували доводи позивача відповідач суду не надав.

Таким чином, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про скасування постанови серії АР №443781від 20.02.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП України тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відтак статтею 286 КАС України, якою встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не передбачено повноважень суду щодо визнання дій посадової особи неправомірними чи незаконними, тому в задоволенні позовної вимоги про визнання дій відповідача незаконними слід відмовити.

Згідно ст. 132 КАС судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5-11, 77, 211, 217, 220, 229, 241-246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про скасування постанови серії АР №443781від 20.02.2018 року у справі про адміністративне правопорушення та про визнання дій інспектора незаконними задовольнити частково.

Скасувати постанову АР №443781 від 20.02.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 122 КУпАП та накладення на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення (зважаючи на п. 15.5 перехідних положень КАС України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Повний текст складено та підписано 16.08.2018 року.

Суддя: П.І. Папаценко