Справа № 9901/656/18
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 серпня 2018 року

Київ

справа №9901/656/18

провадження №П/9901/656/18

Верховний Суд у складі колегії судді Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

суддів Анцупової Т.О., Гриціва М.І., Стародуба О.П., Кравчука В.М.,

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання протиправним та нечинним пункту 42 «Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України», затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007,

УСТАНОВИВ:

До Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, як суду першої інстанції, 26 червня 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, в якому просив визнати протиправним та нечинним пункт 42 «Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України», затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007, в частині положення, що «призначення ректора Національної академії Служби безпеки України здійснюється Президентом України за поданням Голови Служби безпеки України».

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що відповідно до частини першої статті 15 Закону України №2229-ХІІ «Про Службу безпеки України» (в редакції станом на дату офіційного оприлюднення в Офіційному віснику Президента України від 05 січня 2008 року) Президент України не наділений правом на призначення ректора Національної академії Служби безпеки України, натомість ректор цього вищого навчального закладу має обиратися за конкурсом, відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року № 2984-IІІ. Однак, пунктом 42 «Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України», затвердженого Указом № 1262/2007, Президент України незаконно надав собі право призначати ректора Національної академії Служби безпеки України за поданням Голови Служби безпеки України.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року дану позовну заяву залишено без руху на підставі частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з тим, що вона не відповідала вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не додано достатніх доказів та відомостей про належність позивача до суб'єктів правовідносин, у яких застосовується оскаржуваний акт. Встановлено позивачу 10-денний строк з моменту отримання ухвали для усунення зазначених недоліків позовної заяви.

17 липня 2018 року на виконання ухвали Верховного Суду від 02 липня 2018 року позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

У вказаному клопотанні позивач в обґрунтування належності позивача до суб'єктів правовідносин, у яких застосовується оскаржуваний акт, зазначив, що ОСОБА_1 як громадянину України, надано право боротися із корупцією в Україні відповідно до Конвенції Організації Об'єднаних Націй «Проти корупції» від 31 жовтня 2003 року. Відповідно до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод він, як заявник, має статус жертви у кримінальному провадженні №0000666 від 06 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України, в якому застосовується пункт 42 «Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України», затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007, в частині положення, що «призначення ректора Національної академії Служби безпеки України здійснюється Президентом України за поданням Голови Служби безпеки України». Позивачу, підполковнику Служби безпеки України в запасі, нанесено моральну шкоду діянням, що містить ознаки злочину, передбаченого частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України, вчиненим Президентом України ОСОБА_3, шляхом порушення конституційних прав ОСОБА_1, гарантованих частиною першою та другою статті 43 Конституції України. Крім того, позивач є кандидатом юридичних наук. Враховуючи наявність у ОСОБА_1 наукового ступеню кандидата юридичних наук, та той факт, що він все життя прослужив у Службі безпеки України, він має право вільно обирати собі працю в Національній академії Служби безпеки України відповідно до частини першої та другої статті 43 Конституції України. Натомість реалізація права позивача на працю можлива виключно легітимним Ректором Національній академії Служби безпеки України.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Не кожен інтерес, навіть законний, може бути захищено судом. Законний інтерес може бути захищено судом лише у разі його порушення. З цього слідує необхідність з'ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законних інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб'єкта владних повноважень.

При з'ясуванні статусу позивача як «потерпілого», пропонується керуватися практикою, напрацьованою Європейським судом з прав людини. Поняття «потерпілий» має автономне значення (не залежить від національного законодавства) і має значення лише для цілей застосування Конвенції. Але підходи ЄСПЛ мають важливе методологічне значення для розвитку практики національних судів.

Відповідно до статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає:

a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви;

або

b) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином.

Слово «жертва» в контексті статті 34 Конвенції означає особу або осіб, яких прямо або опосередковано торкнулося стверджуване порушення. Отже, стаття 34 стосується не тільки безпосередньої жертви або жертви стверджуваного порушення, але також непрямих жертв, яким порушення заподіяло б шкоду або які б мали дійсну і особисту зацікавленість в тому, щоб воно припинилося (рішення Великої палати Європейського Суду у справі «Валліанатос та інші проти Греції», пункт 47).

Щоб мати можливість подати скаргу відповідно до статті 34, заявник повинен бути здатним довести, що оскаржуваний захід «зачіпає його безпосередньо» (рішення Великої палати Європейського Суду у справі «Тенасє проти Молдови», пункт 104, рішення Великої палати Європейського Суду у справі «Берден проти Сполученого Королівства», пункт 33).

Стаття 34 Конвенції не дозволяє скаржитися абстрактно на порушення Конвенції («Центр правових досліджень від імені Валентин Кампейну проти Румунії» пункт 101).

Аналізуючи надані позивачем докази належності позивача до суб'єктів правовідносин, у яких застосовується оскаржуваний акт, суд вважає доводи ОСОБА_1 необґрунтованими та поверховими.

Пунктом 42 «Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України», затвердженого Указом № 1262/2007, визначено, що Президент України призначає ректора Національної академії Служби безпеки України за поданням Голови Служби безпеки України. Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин щодо впливу зазначеного пункту саме на ОСОБА_1, він не брав участі в конкурсах на посаду ректора Національної академії Служби безпеки України, а його право на працю в Національній академії Служби безпеки України даним пунктом не порушено.

Що стосується кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України, то перебування ОСОБА_1 заявником в цьому кримінальному провадженні не свідчить про належність позивача до суб'єктів правовідносин, у яких застосовується оскаржуваний пункт 42 «Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України», затвердженого Указом №1262/2007.

Позивачем не надано доказів на обґрунтування того, що в рамках вказаного кримінального провадежння ОСОБА_1 є «жертвою» в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та що діями Президента України ОСОБА_3 щодо винесення Указу від 2 вересня 2009 року № 698/2009 «Про призначення Є.Скулиша ректором Національної академії Служби безпеки України» позивачу завдано прямих або непрямих збитків, або він мав особистий інтерес щодо припинення правопорушення.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З огляду на те, що позивачем не доведено належність позивача до суб'єктів правовідносин, у яких застосовується оскаржуваний акт, суд вважає, що позовну заяву слід повернути.

Керуючись статтями 22, 169, 243, 248, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про визнання протиправним та нечинним пункту 42 «Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України», затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007- повернути позивачу.

Надіслати копію ухвали про повернення позовної заяви позивачу, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Апеляційна скарга на ухвалу Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання.

Судове рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя-доповідач Н.В.Коваленко

Судді Т.О.Анцупова

М.І.Гриців

О.П.Стародуб

В.М.Кравчук