Справа № 806/2237/18
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2018-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2018 року м. Житомир справа № 806/2237/18

категорія 10.2.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попової О. Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення №51 від 04.12.2017, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №51 від 04.12.2017 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пільгової пенсії відповідно до п.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов'язати Новоград-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років згідно ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1991 роках серії НОМЕР_2 від 09.12.1993, яке видане з дотриманням вимог законодавства України, та прийняти рішення за наслідком розгляду заяви.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звертався до відповідача із відповідною заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років згідно з статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак, за результатами розгляду вказаної заяви позивачем було отримано відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку.

За твердженнями позивача, спірна відмова вмотивована тим, що посвідчення позивача, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1991 роках серії НОМЕР_2 від 09.12.1993, видане не обласною державною адміністрацією, а також на прізвище іншої особи "Літвинчук".

Наголошує, що юридичний факт видачі вказаного посвідчення саме ОСОБА_1 встановлено судовим рішенням, а посвідчення громадянина який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1991 роках серії НОМЕР_2 від 09.12.1993 було видано позивачу у встановленому законом порядку.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 відкрито провадження у справі. Судовий розгляд справи призначено на 18.06.2018 о 11:20.

Судовий розгляд справи, призначений на 18.06.2018 о 11:20 було відкладено на 10.07.2018 о 14:00 у зв'язку із перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці.

18 червня 2018 року до відділу документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву вих. №2325/07 від 08.06.2018, відповідно до змісту якого зазначає, що видача посвідчень проводиться обласними державними адміністраціями, а тому позивач не має права на призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". (а.с. 30-31)

Особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні визначенні статтею 261 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.261 КАС України відзив подається протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Як встановлено із наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу про відкриття провадження було отримано відповідачем 29 травня 2018 року. (а.с.22)

Оскільки відзив на позовну заяву було надіслано до відділу документального забезпечення суду 14 червня 2018 року, відповідачем пропущено процесуальний строк на подання відзиву, передбачений ч.1 ст.261 КАС України та визначений в ухвалі про відкриття провадженні від 23 травня 2018 року.

Положеннями статті 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Із клопотанням про поновлення процесуального строку на подання відзиву в порядку статті 121 КАС України відповідач до суду не звертався.

Суд наголошує, що відзив на позовну заяву було подано відповідачем із порушенням чинних норм процесуального законодавства, що є неналежним виконанням стороною у справі - суб'єктом владних повноважень своїх процесуальних обов'язків.

Щодо надісланої позивачем відповіді на відзив (а.с. 26-27) суд зазначає, що у відповідності до ч.3 ст.263 КАС України, у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Таким чином, подання позивачем відповіді на відзив у вказаній категорії справи суперечить чинним нормам процесуального законодавства.

18 червня 2018 року на офіційну електронну поштову адресу суду надійшло клопотання представника Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області без участі представника відповідача. (а.с. 34)

Судовий розгляд справи, призначений на 10.07.2018 о 14:00 було відкладено на 24.07.2018 о 10:40 у зв'язку із неявкою сторін в судове засідання, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового розгляду.

Судовий розгляд справи, призначений на 24.07.2018 о 10:40 було відкладено на 09.08.2018 о 10:40 у зв'язку із перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці.

В судове засідання, призначене на 09.08.2018 о 10:40 прибула представник відповідача, перед початком судового засідання подала до відділу документального забезпечення суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Зважаючи на неявку сторін у судове засідання та керуючись приписами ч.3 ст.194, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 КАС України суд вважає за можливе провести розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 є особою, який постійно проживав в зоні посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1992 роках, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 від 09.12.1993, виданого Новоград-Волинською райдержадміністрацією. (а.с. 15)

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 смт. Городниця Новоград-Волинського району Житомирської області віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю (IV зона).

Згідно довідки Виконавчого комітету Городницької селищної ради №780 від 10.05.2018 ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та постійно проживає з 12.01.1984 по даний час в смт. Городниця Новоград-Волинського району Житомирської області, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка відноситься до четвертої зони посиленого радіоекологічного контролю до 31.12.2014. (а.с. 14)

Встановлено, що та не заперечується сторонами, що позивач звертався до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії з урахуванням вимог ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку.

Відповідач листом від 04.12.2017 повідомив позивачу, що рішенням в начальника Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 04.12.2017 №51 (а.с. 12) позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зазначено, що для підтвердження статусу громадянина, який постійно проживав в зоні посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1992 роках, позивачем було надано посвідчення серії НОМЕР_2 від 09.12.1993, видане Новоград-Волинською райдержадміністрацією, яке суперечить ст.65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Крім того, дане посвідчення видане на прізвище "Літвинчук", а згідно паспортних даних прізвище позивача "Литвинчук" (а.с. 13 та зворот)

Не погоджуючись з оскаржуваною відмовою та вважаючи її протиправною, наголошуючи, що позивач має право на призначення пенсії з урахуванням вимог ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач звернувся із вказаним позовом до суду..

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи рішення начальника Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 04.12.2017 №51 на відповідність ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 16 Основного Закону проголошено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов'язком держави.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII встановлено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру регламентовано Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII. (далі - Закон №796-ХІІ)

Пунктом четвертим частини першої статті 14 Закону №796-XII визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема як особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Положеннями статті 55 Закону №796-ХІІ встановлено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Так, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Відповідно до абз.7 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку передбачено 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно з ч.3 ст.55 Закону №796-ХІІ призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам врегульовано Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення пенсійного віку мають особи, які мають страховий стаж не менше 15 років до 01.01.2018.

Частинами першою-третьою статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 передбачено, що за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації), та вік.

Суд звертає увагу, що позивач має посвідчення громадянина, посвідчення громадянина, який постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1992 роках (категорія 4) серії НОМЕР_2 від 09.12.1993 (а.с. 15), яке було видано уповноваженим на той час органом: Новоград-Волинською райдержадміністрацією, яке було дійсним і не підлягало перереєстрації.

Факт правомірності видачі Новоград-Волинською райдержадміністрацією посвідчення також підтверджується наявною у матеріалах справи копією рішення координаційного комітету по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 05.11.1992 №21. (а.с. 50)

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Городницької селищної ради №780 від 10.05.2018 ОСОБА_2 дійсно зареєстрований та постійно проживає з 12.01.1984 по даний час в смт. Городниця Новоград-Волинського району Житомирської області, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка відноситься до четвертої зони посиленого радіоекологічного контролю до 31.12.2014. (а.с. 14)

Суд критично ставиться до доводів відповідача в частині видачі посвідчення на прізвище "Літвинчук" як підставу для відмови у призначенні пільгової пенсії та зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Положеннями статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною четвертою статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22.02.2018 у справі №285/4746/17 встановлено факт належності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю та жителю АДРЕСА_1 посвідчення громадянина, який постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1992 роках серії НОМЕР_2 (категорія 4), виданого 09.12.1993 Новоград-Волинською районною державною адміністрацією. (а.с. 17 та зворот)

Інших законодавчо-визначених підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ відповідачем ані в оскаржуваному рішенні, ані у відзиві на позовну заяву зазначено не було.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позивач має право на пенсійне забезпечення відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправним рішення Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб'єктом владних повноважень, керуючись повноваженнями, наданими ч.2 ст.245 КАС України суд вважає за необхідне вийти зобов'язати Новоград-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII та за результатами розгляду прийняти рішення у відповідності до норм чинного законодавства та з урахуванням встановлених обставин справи.

Покладення такого обов'язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов'язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем в порушення ч.2 ст.77 КАС України не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано правомірність рішення начальника Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 04.12.2017 №51, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно наявної у матеріалах справи квитанції №4 від 18.05.2018 позивачем при зверненні із позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог та керуючись ч.1 ст.139 КАС України, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь позивача 704,80 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 77, 78, 90, 139, 194, 205, 229, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 11714. РНОКПП НОМЕР_1) до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Єрьоменка, 16, Новоград-Волинський, Житомирська область, 11708. Код ) про визнання протиправним та скасування рішення №51 від 04.12.2017, зобов'язання вчинити певні дії. - задовольнити.

Визнати протиправним рішення Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 04.12.2018 №51 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії.

Зобов'язати Новоград-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII та за результатами розгляду прийняти рішення у відповідності до норм чинного законодавства та з урахуванням встановлених обставин справи.

Стягнути з Новоград-Волинського об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено: 17 серпня 2018 року.

Головуючий суддя О.Г. Попова