Справа № 0940/1228/18
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" серпня 2018 р. справа № 0940/1228/18
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання протиправними дій при нарахуванні пенсійного забезпечення та зобов'язати здійснити перерахунок основної пенсії у розмірі, не нижчому, ніж розмір прожиткового мінімуму, для осіб які втратили працездатність, а також дорахувати чотири проценти заробітної плати за понаднормовий стаж та провести виплату із врахуванням отриманих сум з 01 січня 2018 року, -
ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1Д.) 16.07.2018 звернувся в суд з адміністративним позовом до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі по тексту також відповідач, Калуське обєднане управління ПФУ області) про визнання протиправними дій при нарахуванні пенсійного забезпечення та зобов'язати здійснити перерахунок основної пенсії у розмірі, не нижчому, ніж розмір прожиткового мінімуму, для осіб які втратили працездатність, а також дорахувати чотири проценти заробітної плати за понаднормовий стаж та провести виплату із врахуванням отриманих сум з 01 січня 2018 року.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1, має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році "2-ої категорії", та з 15.09.2010 перебуває на обліку в Калуському об'єднаному управлінні ПФУ області. Із наданого відповідачем розпорядження за №158599 від 25.04.2018 позивачу стало відомо про невірне, як вважає позивач, обчислення та виплату відповідачем пенсії, що суперечить статті 46 Конституції України, частині 1 статті 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (надалі по тексту також - Закон №1058-ІV) та частині 2 статті 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі по тексту також - Закон №796-ХІІ). Після вказаного 25.06.2018 звернувся до відповідача із заявою про її перерахунок і приведення розміру пенсії у відповідність. Однак, Калуським об'єднаним управлінням ПФУ області листом від 09.07.2018 за №428/Д-15 відмовлено позивачу у перерахунку пенсії та розяснено, що розмір його основної пенсії відповідає вимогам статті 28 Закону №1058. Така пенсія йому призначена за частиною 1 статті 27 Закону №1058-ІV, а тому відсутні підстави для обрахування доплати за понаднормативний стаж від заробітку відповідно до вимог частини 2 статті 56 Закону №796-ХІІ. Такі дії відповідача ОСОБА_1 вважає неправомірними та просить суд зобовязати Калуське об'єднане управління ПФУ області здійснити перерахунок його пенсії у розмірі, не нижчому, ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до частини 1 статті 28 Закону №1058-ІV, довести його пенсійне забезпечення відповідно до вимог частини 2 статті 56 Закону №796-ХІІ, дорахувавши чотири проценти зарплати за понаднормативний стаж та провести виплату із врахуванням отриманих сум із 01 січня 2018 року, а також нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, як це передбачено статтею 46 Закону №1058-ІV.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 09.08.2018 (а.с. 23-27). У відзиві відповідач зазначив, що на час призначення позивачу пенсії (15.09.2010) стаж роботи позивача становив 24 роки. Згідно вимог Закону №1058-ІV (в редакції станом на час призначення пенсії) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25 років страхового стажу встановлювався у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність і відповідно розрахунок понаднормативного стажу та доплати до нього передбачались за умови наявності у чоловіків 25 років страхового стажу. Такий стаж на момент призначення пенсії у позивача був відсутній. А тому, враховуючи внесені Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 за №3668-VI зміни до статті 28 Закону №1058-ІV щодо необхідності у чоловіків 35-річного страхового стажу для встановлення мінімального розміру пенсії за віком в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, та з урахуванням відсутності у позивача 25 років страхового стажу на момент призначення пенсії, до дійсних правовідносин підлягає застосування частина 3 статті 28 Закону №1058-ІV. Даною нормою закону передбачено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої статті 28 Закону №1058-ІV, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Крім того зазначив, що пенсія позивача обчислена на загальних підставах відповідно до частини 1 статті 27 Закону №1058-ІV. В свою чергу, положення частини 2 статті 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 за №2148-VIII, передбачають, що право на пенсію в повному розмірі із її збільшенням на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений мінімальний стаж (у спірних відносинах 20 років), виникає у разі призначення відповідної пенсії на умовах частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Відтак, у даному випадку положення частини 2 статті 56 Закону №796-ХІІ для позивача не підлягають до застуванню. Вважає, що пенсії ОСОБА_1 в загальному розмірі 1 719,58 гривень, з урахуванням додаткової пенсії потерпілому внаслідок ЧАЕС в розмірі 170,82 гривень та надбавки за неповнолітню дитину в розмірі 150,00 гривень, обчислена органом пенсійного фонду правомірно та згідно норм чинного законодавства. Також, вказав, про відсутність підстав, передбачених частиною 2 статті 46 Закону №1058-ІV для виплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів, оскільки на обліку в управлінні немає жодних нарахованих, але не виплачених сум позивачу. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Судом здійснено розгляд справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Розглянувши матеріали адміністративної справи, адміністративний позов і відзив на позов, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році "2-ої категорії" (а.с. 7).
07.10.2010 ОСОБА_1 по досягненню 50-ти років звернувся до Калуського об'єднаного управління ПФУ області із заявою про призначення пенсії за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС "2-ої категорії" із зниженням пенсійного віку, подавши відповідний перелік документів і заяву установленої законом форми та змісту (а.с. 37, 38).
Згідно протоколу від 28.10.2010 за №5196 ОСОБА_1 з 15.09.2010 призначено пенсію за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, врахувавши при цьому загальний стаж позивача 24 роки 1 місяць 3 дні (а.с. 29).
Як свідчать матеріали справи, відповідачем неодноразово проводився перерахунок пенсії позивачу, що підтверджується розпорядженнями №138746 від 21.03.2011, від 01.05.2012, від 01.12.2012, від 01.12.2013, №158599 від 17.02.2015 (а.с.63-68).
В подальшому, Калуським об'єднаним управління ПФУ області прийнято розпорядження №158599 від 25.04.2018, яке доведено до відома позивача та згідно якого здійснено розрахунок пенсії ОСОБА_1 за новою формулою, зокрема: розмір пенсії за віком 1 108,51 гривень, доплата до прожиткового мінімуму 290,25 гривень, загальний розмір пенсії за віком 1 398,76 гривень, додаткова пенсія потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії 170,82 гривень, надбавка на дітей до 18 років 150,00 гривень (а.с. 13).
Не погодившись з таким розрахунком пенсії, позивач 25.06.2018 звернувся із заявою до Калуського об'єднаного управління ПФУ області, в якій просив виправити допущені помилки при призначенні і виплаті пенсії (здійснити перерахунок) відповідно до норм статей 49, 51, 55, 56, 57 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 за №796-ХІІ та статей 15, 19 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року за №1788-ХІІ (а.с. 10).
Відповідач листом від 09.07.2018 за №428/Д-15 в проведенні такого перерахунку позивачу відмовлено та розяснено, що при призначенні і обчисленні пенсії застосовано статтю 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за змістом якої призначення та виплата пенсій громадянам, працюючих або проживаючих на територіях радіоактивного забруднення, провадиться відповідно до Закону №1058-ІV. Пославшись на статті 27 і 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", відповідач зазначив про призначення і виплату пенсії згідно чинного законодавства, а також вказав про дійсний загальний розмір пенсії - 1 719,58 гривень (а.с. 11-12).
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Закону України від 5 листопада 1991 року за №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-ІV, Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 за №796-ХІІ, інших Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Із змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України слідує, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
09.07.2003 прийнято Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності з 01.01.2004.
За приписами частини 1 статті 4 Закону №1058-ІV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України і, серед іншого, складається з Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Так, відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення.
Суд, розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_1 щодо зобовязання відповідача здійснити перерахунок основної пенсії у розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, відповідно до частини 1 статті 28 Закону №1058-ІV, зазначає наступне.
Згідно абзацу 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
В редакції даної частини статті коментованого закону станом на час звернення і призначення пенсії ОСОБА_1 (15.09.2010 і 07.10.2010) вказана стаття визначала мінімальний розмір пенсії за віком в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу.
Тобто, виходячи з аналізу згаданих правових норм, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за умови наявності необхідного трудового стажу.
Як встановлено судом, у позивача, загальний стаж роботи під час призначення пенсії 07.10.2010 становив 24 роки 1 місяць 3 дні, що свідчить про відсутність необхідного 25-річного страхового стажу, визначеного частиною 1 статті 28 Закону №1058-ІV (в редакції станом на час призначення пенсії).
Однак, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", який вступив в дію з 01.01.2018, встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до статті 7 вказаного Закону такий прожитковий мінімум складає: з 1 січня 2018 року 1 373,00 гривні, з 1 липня 1 435,00 гривень, з 1 грудня 1 497,00 гривень.
Із заявою про перерахунок основної пенсії у розмірі, не нижчому, ніж розмір прожиткового мінімуму, позивач звернувся до Калуського обєднаного управління ПФУ області 25.06.2018 (а.с. 10).
Отже, станом на момент звернення позивача із вказаної заявою, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" становив 1 373,00 гривні.
Як слідує із розпорядження Калуського обєднаного управління ПФУ області від 25.04.2018 за №158599, яким проведено розрахунок пенсії ОСОБА_1 загальний розмір пенсії за віком позивача становить 1 398,76 гривень.
Таким чином, загальний розмір пенсії позивача за віком на момент його звернення із відповідною заявою про перерахунок пенсії становив 1 398,76 гривень, що ніяким чином не менше розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність 1 373,00 гривні, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік".
Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовної вимоги ОСОБА_1 щодо здійснення перерахунку основної пенсії позивача у розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, а тому в її задоволенні слід відмовити.
З урахуванням вказаного суд погоджується із доводами відповідача про те, що оскільки пенсія позивачу призначена з 15.09.2010 відповідно до поданої ним 07.10.2010 заяви, то на час призначення пенсії позивачу згідно вимог Закону №1058-ІV розрахунок понаднормового стажу та доплати за нього мали би проводитися від 25 років.
У відповіді відповідача на заяву позивача розяснено, що доплата за понаднормовий стаж згідно статті 28 Закону №1058-ІV не проводиться.
Отже, мова про мінімальний розмір пенсії саме для позивача не нижче розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, може йти тільки за наявності у ОСОБА_1 25 років страхового стажу. Не зважаючи на внесені 08.07.2011 зміни в абзац 1 частини 1 статті 28 Закону №1058-ІV до позивача продовжує застосовуватися норми даного закону на час призначення пенсії, а саме 25 років страхового стажу, а не 35 років.
Як зазначив суд загальний стаж роботи позивача становить 24 роки, тому застосуванню підлягає абзац 1 частини 3 статті 28 Закону №1058-ІV, за змістом якого за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено з 01.07.2018 прожитковий мінімум для непрацездатних осіб у розмірі 1 435,00 гривень.
Втім, слід зазначити, Розділ ХV Прикінцевих положень Закону №1058-ІV на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії" №2148-VІІІ від 03.10.2017 (надалі по тексту також Закон №2148-VІІІ) доповнено пунктом 43, згідно якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.
Отже, позивачу якому пенсія призначена з 15.09.2010, тобто до набрання чинності Закону №2148-VІІІ при перерахунку пенсії застосовано прожитковий мінімум установлений на 01.12.2017 Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень, за наступним розрахунком 1 373,00 + 79 = 1 452,00 гривень.
Таким чином, для позивача при проведенні перерахунків пенсії для застосування береться прожитковий мінімум для непрацездатної особи в сумі 1 452,00 гривень, такий розмір на час вирішення спору є більшим від його розміру, встановленого з 01.07.2018 Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" (1 435,00 гривень).
Однак, суд зауважує, що у позивача за нормами Закону №1058-ІV є неповний загальний стаж роботи, а тому відповідач провів розрахунок пенсії при неповному стажі.
Враховуючи положення абзацу 1 частини 3 статті 28 Закону №1058-ІV дійсний розмір основної пенсії позивача становить 1 398,76 гривень, обчислений за наступною формулою : 1 452,00 гривень (прожитковий мінімум для непрацездатної особи) ділиться на 300 (кількість місяців при повному стажі роботи 25 років помножено на 12 місяців у році, що дорівнює 300 місяців) та множиться на кількість місяців стажу роботи позивача 289 (кількість місяців дійсного стажу роботи 24 роки помножено на 12 місяців у році, що дорівнює 289 місяців).
Саме такий загальний розмір основної пенсії за віком визначений у розрахунку відповідача №158599 від 25.04.2018, який, як свідчать матеріали справи, також наявний і у позивача (а.с. 13).
Як зазначено судом вище, розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність станом на 25.04.2018 становив 1 373,00 гривні, що є меншим від загального розміру основної пенсії за віком позивача.
Відтак, судом не встановлено порушення частини 3 статті 46 Конституції України.
З приводу позовної вимоги про зобовязання Калуського обєднаного управління ПФУ в області провести перерахунок пенсії у відповідності до пункту 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із її збільшенням на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років та провести виплату із врахуванням отриманих сум із 01 січня 2018 року, суд зазначає наступне.
Згідно вимог статті 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним, до категорій, зокрема, 2-ої, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Частиною 3 статті 55 Закону №796-ХІІ встановлено, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Суд звертає увагу, що коментована норма закону визначає особливе спільне врегулювання питання призначення та виплату пенсій особам, які працювали на територіях радіоактивного забруднення, серед яких у даних спірних відносинах є ОСОБА_1
Зі змісту абзацу 2 пункту 13 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" слідує, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, зокрема, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", призначається одна пенсія за її вибором.
Як встановлено судом та свідчать матеріали справи, позивач звернувся до відповідача 07.10.2010 із заявою про призначення пенсії, обравши вид пенсії за віком із застосуванням пільг, визначених законодавством для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС "2-ої категорії" (а.с. 37).
Статтею 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) осіб, які підпадають під його дію.
За змістом положення частини 2 статті 56 вказаного Закону (в редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії, станом на 07.10.2010) право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку.
У зв'язку з цим для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, порядок обчислення стажу роботи має пільговий характер та визначений спеціальним законом.
Аналіз викладеного положення Закону свідчить про те, що вони визначають особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадянам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, в тому числі в частині обчислення стажу роботи (служби) осіб, які підпадають під дію Закону №796-ХІІ.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 28 Закону №1058-IV (в редакції станом на 07.10.2010) за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 % розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 % мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.
Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер в частині обчислення страхового стажу і визначена в частині 2 статті 56 Закону №796-XII як збільшення пенсії на відповідний відсоток заробітку за кожний рік роботи понад установлений мінімальний стаж роботи 20 років.
Частиною 1 статті 5 Закону №1058-IV, визначено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Із урахуванням вказаного і частини 1 статті 4 Закону №1058-ІV, частини 3 статті 55 Закону №796-ХІІ, суд вважає, що положення частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не суперечить статтям 27, 28 Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Таким чином, особам, яким призначена пенсія відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та на підставі Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розрахунок (перерахунок) пенсії має здійснюватися з урахуванням пільг щодо обчислення стажу роботи, зокрема, за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 7 липня 2015 року (справа №21-727а15), від 20 вересня 2016 року (справа №21-1255а16) та Верховним Судом від 6 лютого 2018 року (справа №560/675/17), від 14 березня 2018 року (справа №316/186316-а (2-а/316/133/16), від 15 травня 2018 року (справа №565/1447/17), від 17 липня 2018 року (справа №565/1211/17) і від 24 липня 2018 року (справа №565/1060/17).
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, позивачу як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС "2-ої категорії", якому призначено пенсію на підставі Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розрахунок (перерахунок) пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік.
Таким чином суд приходить до висновку, що у спірних відносинах пенсія має нараховуватися та обчислюватися згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням пільг, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", при цьому, розрахунок понаднормового стажу, слід обчислювати виходячи з величини 20 років для чоловіків і за кожен рік роботи понад встановлений 20-ти річний стаж збільшувати пенсію на 1% заробітку, але не вище 75 % заробітку.
Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності підстав для обрахування доплати за понаднормативний стаж від заробітку відповідно до вимог частини 2 статті 56 Закону №796-XII, суд вважає не обґрунтованими з наступних мотивів.
По-перше, невірним є твердження про те, що у спірних правовідносинах підлягає застосування положення частини 2 статті 56 Закону №796-XII, в редакції із змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 за №2148-VIII, оскільки пенсія призначена позивачу з 15.09.2010. Відтак, до даних відносинах підлягають застосуванню норми законодавства станом на вказану дату.
По-друге, відповідач не довів належними і допустимими доказами власні доводи про те, що у спірних відносинах пенсія призначена на підставі частини 1 статті 27 Закону №1058-ІV. Про таку обставину не містяться відомості ні в заяві позивача від 07.10.2010, ні в розпорядженнях відповідача №138746 від 21.03.2011, від 01.05.2012, від 01.12.2012, від 01.12.2013, №158599 від 17.02.2015, №158599 від 25.04.2018, ні в протоколі відповідача №5196 від 28.10.2010, ні в розрахунках заробітку для обчислення пенсії, складених відповідачем (13, 29, 31-33, 35-36, 37).
Навпаки, матеріали пенсійної справи ОСОБА_1, долученої відповідачем до адміністративної справи, свідчать про нарахування позивачу пенсії за двох складовою формулою, визначеною частиною 2 статті 27 Закону №1058-ІV, яка передбачає, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
Зокрема, протоколи про призначення пенсії №5196 від 28.10.2010, розрахунок стажу і розрахунок заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії до даних протоколів, містять відомості про врахування фактичних даних позивача, здобутих і отриманих ним після 01.01.2004, тобто дати набрання чинності Закону №1058-ІV. Також вказані документи мають наступні словосполучення "середній місячний заробіток 2 складова", "розрахунок пенсії (Друга складова)", "загальний розмір пенсії за віком по 2-х складових", "для двоскладової формули" тощо. Поряд з іншими словосполученнями таких як "середній місячний заробіток 1 складова", "розрахунок пенсії (Перша складова)" тощо, суд вважає що позивачу пенсія була призначена за частиною 2 статті 27 Закону №1058-ІV (а.с. 29, 30, 33, 34).
З урахуванням вказаних обставин не мають правового значення зміни до редакції частини 2 статті 56 Закону №796-XII, яка Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 за №2148-VIII, через кому після останнього слова доповнена особливою умовою для реалізації права на збільшення пенсії на однин процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений стаж 20 року - "… у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".".
Так як пенсія позивачу призначена саме за двох складовою формулою, тобто за частиною 2 статті 27 Закону №1058-ІV, то суд констатує безумовне право ОСОБА_2 на її застосування до обчислення відповідного стажу позивача для правильного і справедливого визначення розміру пенсії.
Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням вказаного відповідач не довів ті обставини, на яких ґрунтується його відзив щодо безпідставності врахування при обчисленні пенсії позивачу положень частини 2 статті 56 Закону №796-XII, а також не спростував доводів позивача.
Стосовно позовних вимог про виплату компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, суд виходить з наступного.
За змістом частини 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
З дослівного аналізу наведеної норми вбачається, що вона стосується саме нарахованих та не отриманих з вини пенсійного органу сум пенсій.
Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".
Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Отже, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії): 2) порушення встановлених строків виплати нарахованих сум (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).
З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати", Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 прийнято постанову №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.
Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам.
Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані, у спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом.
Згідно вимог статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що задоволення чи відмова в задоволенні позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства.
Необхідно зазначити, що суд не наділений повноваженнями здійснювати будь-які нарахування, а тільки може зобовязати відповідний орган вчинити такі дії, відтак вимога щодо стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з огляду на положення норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, є безпідставною та передчасною.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі № 404/6317/16-а.
Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого позову, при цьому належить визнати протиправними дії щодо відмови в проведенні перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком, у відповідності до пункту 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із її збільшенням на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років; зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії за віком відповідно до статті 27, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 01 січня 2018 року з урахуванням положень пункту 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", збільшивши пенсію на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років; зобовязати відповідача здійснити виплату позивачу донарахованої частини не отриманої пенсії з 1 січня 2018 року.
В даній справі позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду адміністративного позову на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір.
На підставі частини 1, абзацу 2 частини 5 статті 139 КАС України суд дійшов переконання, що в даному випадку стягнення судового збору із субєкта владних повноважень процесуальними нормами не передбачено.
Учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, повязаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо не приведення у відповідність (відмови у перерахунку) ОСОБА_1 пенсії за віком, у відповідності до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із її збільшенням на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років.
Зобовязати Калуське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 27, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 січня 2018 року з урахуванням положень частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", збільшивши пенсію на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років.
Зобовязати Калуське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області здійснити виплату ОСОБА_1 донарахованої частини не отриманої пенсії з 1 січня 2018 року, як різниці між розміром пенсії, що раніше виплачена, та розміром пенсії за наслідками її перерахунку за віком відповідно до статті 27, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням положень частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), вул. І. Франка, 165, с. Ріп'янка, Калуський район, Івано-Франківська область, 77354.

Відповідач - Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 37824000), вул. Біласа і Данилишина, 2, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77304.

Суддя /підпис/ ОСОБА_3