Справа № 812/74/18
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року справа №812/74/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенко І.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника відповідача Матусевича Р.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 р. (повнзий текст рішення складено 30 травня 2018 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 812/74/18 (головуючий І інстанції суддя Свергун І.О.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) 02.01.2018 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати протиправними дії відповідача в частині незарахування йому у наказі № 19 о/с від 19.01.2016, яким він був звільнений відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням) з 22.01.2016 до календарної вислуги років (22 роки 1 місяць 4 дні) на пільгових умовах час участі в АТО (4 роки); зобов'язати відповідача обчислити йому вислугу років з урахуванням Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року та внести зміни до наказу № 19 о/с від 19.01.2016 про звільнення ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про національну поліцію» за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням) з зарахуванням йому до вислуги років (22 роки 1 місяць 4 дні), на пільгових умовах час участі в АТО (4 роки); зобов'язати відповідача оформити та подати необхідні документи до органів Пенсійного фонду для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (т. 2 а.с. 33-36).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року у справі № 812/74/18 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Луганській області в оформленні документів для призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_2.

Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Луганській області (93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, буд. 16, ) оформити та подати до органу Пенсійного фонду України документи для призначення ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2, адреса проживання: 93411, АДРЕСА_1) пенсії за вислугою років.

У задоволенні решти позову відмовлено (т. 2 а.с.229-232).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач (далі - апелянт 1) подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні протиправними дії відповідача в частині незарахування йому в наказі № 19 о/с від 19.01.2016 року, яким його було звільнено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням) з 22.01.2016 року до календарної вислуги років (22 роки 1 місяць 4 дні) на пільгових умовах час участі в АТО (4 роки) та зобов'язанні Головного управління Національної поліції в Луганській області обчислити йому вислугу років з урахуванням Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року, та внесення зміни до наказу № 19 о/с від 19.01.2016 про його звільнення відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за ч. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням) з зарахуванням до вислуги років на пільгових умовах час участі в АТО (4 роки) скасувати і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині. В іншій частині судове рішення просить залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції формально визнав протиправними дії відповідача в частині незарахування до календарної вислуги років час участі в АТО, але не вважав за потрібне внести відповідні зміни до наказу № 19 о/с від 19.01.2016 про звільнення, що робить неможливим ПФУ призначити пенсію за вислугу років.

Апелянт 1 посилається на п. 1, 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 10 зазначеного Закону та постанову Кабінету Міністрів України від 2 листопада 2006 року № 1522 та зазначає, що з у зв'язку з невнесенням змін до наказу про звільнення, Головне управління Національної поліції не буде мати підстав для внесення подання до ПФУ про призначення пенсії за вислугу років згідно п. «а» ст. 12 Закону № 2262, що тягне за собою невиконання рішення суду стосовно вимог, які були задоволені.

Відповідачем також подано апеляційну скаргу (апелянт 2), в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач з лав Національної поліції України був звільнений згідно наказу ГУНП в Луганській області № 19 о/с від 19.01.2016 року відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні 22 роки 01 місяць 04 дні. На час звільнення з лав Національної поліції України позивач про призначення пенсії до відповідача не звертався.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії 03.11.2017 року, тобто після проходження контрактної служби у лавах Збройних Сил України, що суперечить вимогам п. б ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Документи до Пенсійного фонду подаються тим самим органом, з якого звільнялась особа (останнє місце служби), у зв'язку з тим, що зазначений орган враховує усі періоди служби визначені ст. 17 Закону, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії та у разі достатньої вислуги років визначеної ст. 12 Закону, направляє відповідні документи до ПФУ.

У відзиві на апеляційну скаргу апелянта 2 позивач просить у задоволенні апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Луганській області в частині визнання протиправною відмову в оформленні документів для призначення пенсії за вислугою років відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

У відзиві на апеляційну скаргу апелянта 1 відповідач підтримує свою позицію відповідно до доводів своєї апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував у повному обсязі та наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 10.11.1995 проходив службу в органах внутрішніх справ за Законом України «Про міліцію», з 07.11.2015 - в Національній поліції України, та відповідно до наказу ГУНП в Луганській області від 19.01.2016 № 19 о/с звільнений зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням) з 22.01.2016. Вказані обставини підтверджуються витягом з трудової книжки позивача НОМЕР_1 та витягом з наказу від 19.01.2016 № 19 о/с (т. 1 а.с. 10, 17).

Згідно з наказом ГУНП в Луганській області від 19.01.2016 № 19 о/с вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні склала 22 роки 01 місяць 04 дні.

Вважаючи, що при звільненні відповідач неправильно обрахував йому вислугу років, позивач звернувся до ГУНП в Луганській області із заявою від 16.02.2017, в якій просив надати йому довідку про вислугу років та внести зміни до наказу ГУНП в Луганській області від 19.01.2016 № 19 о/с, зазначивши вислугу років як у календарному, так і в пільговому обчисленні (т. 1 а.с. 20).

Листом від 10.03.2017 № 855/111/19-2017 відповідач повідомив позивача, що для перерахунку вислуги років на пільгових умовах та внесення відповідних змін до наказу ГУНП відсутні правові підстави (т. 1 а.с. 21).

12.05.2017 позивач звернувся до Міністра внутрішніх справ України та просив сприяти наданню йому довідки про пільгове обчислення років та внесення змін до наказу ГУНП України в Луганській області від 19.01.2016 № 19 о/с, зазначивши його вислугу років як у календарному, так і в пільговому обчисленні (т. 1 а.с. 22).

Листом від 03.07.2017 № 3861/111/19/05-2017 відповідач вдруге повідомив позивача, що для перерахунку вислуги років на пільгових умовах та внесення відповідних змін до наказу ГУНП відсутні правові підстави (т. 1 а.с. 23).

07.09.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати витяг про його звільнення, довідку про проходження служби в органах внутрішніх справ, довідку про кількість місяців, коли позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (т. 1 а.с. 24).

Листом від 29.09.2017 № 3686/111/19-2017 відповідач направив позивачеві витяг з наказу ГУНП від 19.01.2016 № 19 о/с, довідку про проходження служби в ОВС і НП України, довідку про безпосередню участь в АТО (т. 1 а.с. 25).

03.11.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій наполягав додатково зарахувати йому до вислуги років на пільгових умовах час участі в антитерористичній операції, додавши 02 роки 08 місяців 10 днів, та внести відповідні зміни до наказу ГУНП в Луганській області від 19.01.2016 № 19 о/с. Також просив оформити та подати необхідні документи до органів Пенсійного фонду України для призначення йому пенсії за вислугу років (т. 1 а.с. 26).

Листом від 28.11.2017 № 4446/111/19-2017 відповідач повідомив позивача, що у нього відсутня календарна вислуга років для призначення пенсії по лінії МВС, визначена Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у ГУНП в Луганській області відсутні правові підстави для перерахунку вислуги років на пільгових умовах і внесення відповідних змін до наказу ГУНП від 19.01.2016 № 19 о/с та оформлення матеріалів для призначення пенсії за вислугу років по лінії МВС (т. 1 а.с. 27).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262), постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 (далі - Постанова № 393).

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

У відповідності до частини 1 статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262), військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно з п. «а» статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно до статті 17 даного Закону, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються:

- військова служба;

- служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

- час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України;

- час виконання депутатських повноважень із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України;

- час перебування під вартою та час відбуття покарання в місцях позбавлення волі особами, які мають право на пенсію за цим Законом, безпідставно притягнутими до кримінальної відповідальності, репресованими особами, яких у подальшому було реабілітовано;

- час перебування у фашистських концтаборах, гетто та інших місцях примусового тримання осіб, у тому числі дітей, які були насильно вивезені з тимчасово окупованої території колишнього Союзу РСР у період Великої Вітчизняної війни та які після звільнення з цих місць були призвані або прийняті на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, якщо за час перебування в зазначених місцях примусового тримання ними не було вчинено злочину проти миру і людства;

- час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства;

- час роботи в судових органах та органах прокуратури осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах і військових формуваннях Служби безпеки України, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах офіцерського та начальницького складу;

- військова служба у збройних силах, органах внутрішніх справ, Національній поліції, органах державної безпеки держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав та інших військових формуваннях, створених законодавчими органами цих держав, Об'єднаних Збройних Силах Співдружності Незалежних Держав. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється в порядку, встановленому законодавством держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, проходили військову службу, службу в органах внутрішніх справ, Національній поліції, органах державної безпеки, якщо інше не встановлено відповідними міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

- час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики;

- час перебування на посадах службовців Державної кримінально-виконавчої служби України, у підрозділах професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, які в подальшому були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом за переліком посад і на умовах, які визначаються центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки;

- час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи персоналу відповідно до міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

- служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення.

Статтею 17-1 Закону № 2262 визначено, що Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. «а» п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки ГУНП в Луганській області від 07.05.2018 № А-12982 ОСОБА_2 у період з 17.09.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2015 по 22.01.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області (т. 1 а.с. 218).

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що норми Закону № 2262 та Постанови № 393 не ставлять набуття права на пенсію за вислугу років у залежність від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги. Крім того, вказаними нормативно-правовими актами не встановлено виключень стосовно того, що вислуга в пільговому обчисленні не може бути зарахована до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії. Також нормами вищевказаних нормативно-правових актів не встановлено, що вислуга років у пільговому обрахуванні впливає лише на розмір пенсії та не може зараховуватись до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії.

Таким чином, пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсій згідно з п. «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб». Закон № 2262 містить бланкетну норму, що відображена в статті 17-1, згідно з якою порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсії особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Таким чином, період участі позивача в антитерористичній операції з 17.09.2014 по 22.01.2016 в пільговому обчисленні необхідно враховувати при визначенні стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

За таких умов, з урахуванням періоду участі позивача в антитерористичній операції, обчисленого з розрахунку один місяць служби за три місяці, вислуга років позивача складає понад 22 роки та 6 місяців. Відтак, позивач має право на призначення пенсії за вислугу років.

Доводи апелянта 2 про те, що він не є тією особою, яка повинна оформлювати та подавати документи до органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії позивачеві, оскільки після звільнення з лав Національної поліції України позивач продовжив службу в підрозділах Міністерства оборони України, суд оцінює критично з огляду на таке.

Статтею 48 Закону № 2262 визначено, що пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Відповідно до п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402 (далі - Порядок № 3-1), заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262-12, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Пунктом 12 Порядку № 3-1 передбачено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Згідно з п.п. 27 п. 4 Положення про Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14.12.2015 № 1570 (у редакції наказу МВС України від 16.08.2016 № 819 та від 29.09.2016 № 1010) Департамент відповідно до покладених на нього завдань готує, у межах компетенції, документи щодо призначення пенсій персоналу апарату Міністерства.

За п.п. 5 п. 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485, головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже, вказані норми не містять положень, що на орган саме за останнім місцем служби особи покладено обов'язок щодо оформлення та подання відповідних документів для призначення пенсії.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що на час звільнення з ГУНП в Луганській області позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років. Позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив оформити та подати необхідні документи до органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років. Проте, відповідач, не врахувавши на пільгових умовах час участі позивача в антитерористичній операції, протиправно відмовив позивачеві в оформленні матеріалів для призначення пенсії за вислугу років.

За таких обставин, саме на відповідача має бути покладено обов'язок оформити та подати до органу Пенсійного фонду України документи для призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача зарахувати в наказі № 19 о/с від 19.01.2016 до календарної вислуги років на пільгових умовах часу участі в АТО, а також зобов'язання відповідача обчислити вислугу років та внести відповідні зміни до наказу від 19.01.2016 № 19 о/с, оскільки питання визначення грошового забезпечення для призначення пенсії та обчислення вислуги років належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств, з яких особу звільнено зі служби.

При виданні наказу № 19 о/с від 19 січня 2016 року про звільнення позивача зі служби в поліції, саме відповідачем було допущено порушення прав позивача, що виразилося у незазначенні в ньому пільгового стажу служби позивача за безпосередню участь в Антитерористичній операції.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що у випадку невнесення змін до наказу про звільнення позивача, Головне управління Національної поліції не буде мати підстав для внесення подання до ПФУ про призначення ОСОБА_2 за вислугу років згідно п. «а» ст. 12 Закону № 2262, що в свою чергу зробить неможливим ПФУ призначити позивачу пенсію за вислугу років.

Щодо посилання апелянта 2 на п. 10 Наказу № 1235 від 23.11.2016 року «Про порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції», то суд апеляційної інстанції вважає його безпідставним з урахуванням того, що даний наказ набрав чинності 24.01.2017 року, тобто через рік після виникнення спірних правовідносин, а тому не може бути застосований у даній справі.

Таким чином, вимоги апелянта про визнання протиправними дії відповідача в частині незарахування позивачу в наказі № 19 о/с від 19.01.2016 року, яким його було звільнено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням) з 22.01.2016 року до календарної вислуги років (22 роки 1 місяць 4 дні) на пільгових умовах час участі в АТО та зобов'язанні Головного управління Національної поліції в Луганській області обчислити йому вислугу років з урахуванням Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року, та внесення зміни до наказу № 19 о/с від 19.01.2016 про його звільнення відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням) з зарахуванням до вислуги років на пільгових умовах час участі в АТО також підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно.

З урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії підлягають задоволенню у повному обсязі.

Пунктом 1 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 23, 33, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 р. у справі № 812/74/18 - скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про визнання протиправними дії Головного управління Національної поліції в Луганській області в частині незарахування ОСОБА_2 у наказі № 19 о/с від 19.01.2016, яким він був звільнений відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням) з 22.01.2016 до календарної вислуги років (22 роки 1 місяць 4 дні) на пільгових умовах час участі в АТО; зобов'язання відповідача обчислити ОСОБА_2 вислугу років з урахуванням Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року та внести зміни до наказу № 19 о/с від 19.01.2016 про звільнення ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про національну поліцію» за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням) з зарахуванням йому до вислуги років (22 роки 1 місяць 4 дні), на пільгових умовах час участі в АТО.

Ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Луганській області в частині незарахування ОСОБА_2 у наказі № 19 о/с від 19.01.2016, яким він був звільнений відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням) з 22.01.2016 до календарної вислуги років (22 роки 1 місяць 4 дні) на пільгових умовах час участі в АТО один місяць служби за три місяці.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Луганській області обчислити ОСОБА_2 вислугу років з урахуванням Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року та внести зміни до наказу № 19 о/с від 19.01.2016 про звільнення ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про національну поліцію» за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням) з зарахуванням йому до вислуги років (22 роки 1 місяць 4 дні), на пільгових умовах час участі в АТО один місяць служби за три місяці.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повне судове рішення складено 17 серпня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко