Справа № 810/932/18
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року Справа № 810/932/18

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Шурка О.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника відповідача Плахути С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року у справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Головного управління Державної фіскальної служби

у Київській області

про визнання протиправним та скасування

податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.11.2017 р. № .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що відповідачем двічі проводилася перевірка її магазину з того самого ж питання та двічі було встановлено один й той самий склад правопорушення, за яке її двічі притягнуто до відповідальності. Також апелянт зазначає, що горілка, відповідно до фіскального чеку, була нею реалізована не в момент проведення перевірок, а раніше.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і ухвалити постанову про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та, зокрема посилається на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства за фактом реалізації алкогольних напоїв по заниженим цінам.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець (далі - ФОП ОСОБА_3.) та перебуває на обліку в ГУ ДФС у Київській області.

30.10.2017 р. ГУ ДФС Київській області на підставі направлень від 27.10.2017 р. №№ 1200, 1201 та наказу від 25.09.2017 р. № 1729 «Про проведення фактичних перевірок» проведено фактичну перевірку магазину за адресою: АДРЕСА_1, що належить ФОП ОСОБА_3

За результатами зазначеної перевірки відповідачем складено акт від 31.10.2017 р. № 580/10-36-40/НОМЕР_2, в якому зафіксовано здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої (факт реалізації пляшки горілки «Приватна колекція», об'ємом 0,7 л., міцністю 40% об., виробництва ТОВ «ЛГЗ «Прайм» по ціні 95,0 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 06.09.2017 №000002980 (мінімальна роздрібна ціна на такий напій у такій тарі в сумі 97,69 грн. згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 р. № 957.

На підставі зазначеного акту перевірки ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.11.2017 р. № , яким до позивача застосовано фінансові санкції у сумі 10 000,00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем дійсно було здійснено реалізацію алкогольного напою за ціною, нижчою, ніж нормативно встановлена мінімальна роздрібна ціна, за що її притягнуто до відповідальності.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України від 19.12.1995 р. № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481/95-ВР), постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 р. № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва» (далі - Постанова № 957).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 19і.1.13, 19і.1.19 п. 19.1 ст. 191 ПК України контролюючі органи виконують функції ліцензування діяльності суб'єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами та контроль за таким виробництвом.

Контролюючі органи забезпечують контроль за дотриманням суб'єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.

Статтею 80 ПК України врегульовано порядок проведення фактичної перевірки платника податків.

Згідно з п.п. 86.1, 86.8 ст. 86 ПК України в разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки.

У свою чергу частиною 1 статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У ст. 1 Закону № 481/95-ВР визначено, що мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої - це ціни, які визначаються виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін на цю продукцію та торговельної надбавки.

Частиною 10 статті 18 Закону № 481/95-ВР передбачено, що надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Відповідно до ст. 17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що реалізація алкогольних напоїв за ціною, що є нижчою за мінімально встановлену КМУ, є порушенням, за яке особа підлягає притягненню до відповідальності за ст. 17 Закону № 481/95-ВР.

Разом з тим, застосовуючи до такої особи відповідні штрафні санкції контролюючий орган, окрім вимог податкового законодавства та спеціального Закону № 481/95-ВР, у першу чергу повинен дотримуватися конституційного принципу щодо неможливості притягнення особи двічі за одне й те саме порушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що 13.09.2017 р. ГУ ДФС у Київській області було проведено фактичну перевірку магазину ФОП ОСОБА_3, за результатами якої складено акт, в якому зафіксовано факт реалізації позивачем пляшки горілки за ціною, нижчою, ніж встановлена Постановою КМУ № 957.

За вказане порушення позивача притягнуто до відповідальності на підставі ст. 17 Закону № 481/95-ВР шляхом визначення їй штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 10 000,00 грн., відповідно до податкового повідомлення-рішення від 25.09.2017 р. № 6.

Зазначена сума штрафних санкцій була сплачена позивачем в добровільному порядку у строки, визначені ПК України для виконання податкового повідомлення-рішення.

31.10.2017 р. за результатами фактичної перевірки відповідачем було складено акт № 580/10-36-40/НОМЕР_2, в якому зафіксовано здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни, а саме факт реалізації пляшки горілки «Приватна колекція», об'ємом 0,7 л., міцністю 40% об., виробництва ТОВ «ЛГЗ «Прайм» по ціні 95,0 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 06.09.2017р. №000002980 (мінімальна роздрібна ціна на такий напій у такій тарі в сумі 97,69 грн. згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 р. № 957).

На підставі зазначеного акту перевірки ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.11.2017 р. № , яким на підставі ст. 17 Закону № 481/95-ВР до позивача застосовано фінансові санкції у розмірі 10 000,00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни.

При цьому, позивач стверджує, що фактично її притягнуто до відповідальності за одне й те саме порушення двічі, тобто ППР від 25.09.2017 р. № 6, винесеним за результатами фактичної перевірки від 13.09.2017 р., яке вона добровільно виконала, та ППР від 16.11.2017 р. № , яке є предметом спору у цій справі.

Для перевірки доводів апелянта, повного та всебічного встановлення обставин справи та, зокрема з'ясування, на підставі якого (яких) саме фіскального чеку її було притягнуто до відповідальності за результатами перевірки 13.09.2017 р. та 31.10.2017 р., та чи є ці порушення тотожними, ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2018 р., від 18.07.2018 р., /Т.1 а.с.78-79, 111-112/ у відповідача було витребувано матеріали обох перевірок та відповідні письмові пояснення.

Однак, зазначені ухвали суду відповідачем були виконані лише частково, ані жодних матеріалів перевірки магазину позивача від 13.09.2017 р. та відповідних обґрунтованих пояснень щодо тотожності/розбіжності виявленого нею порушення та порушення, встановленого перевіркою 30-31.10.2017 р., ані будь-яких інших доказів, які б спростовували доводи апелянта суду надано не було.

Більш того, у судовому засіданні 15.08.2018 р. представник відповідача Плахута С.П. пояснень з цього приводу надати не зміг, а лише зазначив, що перевірку 13.09.2017 р. здійснював інший інспектор та її матеріалів в нього немає.

При цьому, частиною 2 статті 77 КАС України регламентовано презумпцію винуватості відповідача у справі - суб'єкта владних повноважень, саме на нього покладено обов'язок довести правомірність прийнятого ним рішення, що оскаржується позивачем.

Крім того, податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Тож, саме податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних санкцій, та правомірність прийняття свого рішення, зокрема шляхом неухильного виконання судових рішень про витребування доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16.

При цьому, апеляційний суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 р. у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 16.11.2017 р. № та не спростовано доводи апелянта, не надано суду належних і необхідних доказів на підтвердження спірних обставин цієї справи.

Водночас, у відповідності до приписів ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованими, тому в жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, ухвалено рішення з урахуванням недоведених обставин, , що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 підлягає задоволенню, рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року - скасуванню, адміністративний позов - задоволенню.

При цьому, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тож, судова колегія встановила, що відповідно до платіжного доручення від 19.02.2018 р. № 27 та квитанції від 29.05.2018 р. № 291 у цій справі позивачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 740,80 грн., а за подання апеляційної скарги 1057,21 грн. /Т.1 а.с.3, 71/, що загалом складає 1798,01 грн. та підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року - скасувати.

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.11.2017 р. № .

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області судові витрати в розмірі 1798,01 (одна тисяча сімсот дев'яносто вісім гривень та одна копійка) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 15 серпня 2018 року.

Головуючий суддя

Судді: