Справа № 804/3475/18
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року Справа № 804/3475/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення в частині,-
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року відкрито провадження по вказаній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
Підготовче засідання було відкладено на 03.07.2018р.
03 липня 2018 року за клопотанням позивача підготовче судове засідання було відкладено з метою підготовки та надання до суду адміністративного позову в новій редакції.
17 липня 2018 року від позивача на адресу суду надійшла заява від 11.07.2018 року про внесення змін до позовних вимог, в якій позивач виклав позовну заяву у новій редакції та зменшив розмір заявлених вимог.
06 серпня 2018 року від відповідача на адресу суду надійшли заперечення на заяву позивача про внесення змін до позовної заяви, в яких представник зазначає про незгоду з позицією позивача, з аналогічних підстав зазначених у відзиві на позов, та просить суд в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
В судове засідання 07 серпня 2018 року сторони не зявилися про дату, час та місце проведення повідомлені належним чином. Представник позивача просив суд здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
За таких обставин та керуючись приписами ч. 9 ст. 205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку письмового провадження та на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказах.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
На підставі приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, зясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, судом встановлено наступне.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 з 20.07.2015 року по 13.11.2017 року перебував на обліку в Західно - Донбаській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області та здійснював діяльність, пов'язану з роздрібною торгівлею продуктами харчування, напоями, тютюновими виробами та іншими видами в неспеціалізованих магазинах, згідно з КВЕД: 47.11, 47.19 (основний), 47.25, 47.26.
Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області на підставі п.п. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20, п.п. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75, п. 77.1. ст. 77, п. 82.1. ст. 82 ПК України, наказу від 11.07.2017 року № 3613-п та повідомлення про перевірку від 11.07.2017 року № 3613-п, у період з 24.07.2017 року по 11.08.2017 року проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.
За результатами перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області складено акт від 18.08.2017 року № 9319/04-36-13-05/НОМЕР_2.
За висновками акту від 18.08.2017 року № 9319/04-36-13-05/НОМЕР_2 встановлено порушення ФОП ОСОБА_1:
4) п. 4 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», п. 12 роз. ІІ та п. 2 роз. ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року №435, в частині неподання звіту щодо сум нарахованого єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 20.07.2015 - 30.09.2015 року;
5) п. 44.3. п. 44.1. ст. 44 ПК України, в частині не надання інформації з необхідними підтверджуючими документами до перевірки;
6) п. 177.5.2. п.177.5. ст. 177 ПК України, в частині несвоєчасного подання декларації про майновий стан і доходи за ІІІ кв. 2016 року, в якому відбувався перехід зі спрощеної системи оподаткування на загальну;
7) п.п. б п. 176.2. ст. 176, п.п. 49.18.2. п. 49.18. ст.49 ПК України, в частині несвоєчасного подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку;
8) п. 2.2, 2.6 Положення «Про ведення касових операцій в національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, в частині несвоєчасного оприбутковування готівкових коштів в книгах обліку розрахункових операцій.
Між ТОВ ВКФ «Дикол» (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Орендар) були укладені наступні договори:
- договір оренди нежитлового приміщення (магазину) №01/2015 від 23.07.2015 року, за умовами якого Орендодавець зобовязується надати за цим договором Орендарю частини приміщення загальною корисною площею 57,3 м.кв. за адресою вул. Будівельна, 8-б, м. Павлоград, для відкриття магазину, а Орендар зобовязується сплачувати Орендодавцю за користування зазначеним приміщенням орендну плату, виходячи з розрахунку 2 грн. 79 коп. за один квадратний метр площі на місяць. Термін оренди приміщення за цим договором встановлюється в 1 рік;
Між ТОВ ВКФ «Дикол» та ФОП ОСОБА_1 були складені наступні акти здачі - прийняття робіт:
- акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000149 від 01.08.2015 року, згідно з яким ТОВ ВКФ «Дикол» надані ФОП ОСОБА_1 послуги з оренди обладнання загальною вартістю з ПДВ 2200,00 грн.;
- акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000193 від 01.08.2015 року, згідно з яким ТОВ ВКФ «Дикол» надані ФОП ОСОБА_1 послуги з оренди приміщення загальною вартістю з ПДВ 157,58 грн.;
- акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000222 від 01.09.2015 року, згідно з яким ТОВ ВКФ «Дикол» надані ФОП ОСОБА_1 послуги з оренди приміщення загальною вартістю з ПДВ 157,58 грн.;
- акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000271 від 01.09.2015 року, згідно з яким ТОВ ВКФ «Дикол» надані ФОП ОСОБА_1 послуги з оренди обладнання загальною вартістю з ПДВ 2200,00 грн.
Загальна вартість послуг з оренди склала з ПДВ 4715,16 грн., які ФОП ОСОБА_1 були сплачені ТОВ ВКФ «Дикол» як в безготівковій так і в готівковій формі, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії наступних документів:
- банківська виписка по рахунку ФОП ОСОБА_1 за 10.08.2015 року, відповідно до якої платіжним дорученням № 3 було сплачено за оренду приміщення та обладнання на рахунок ТОВ ВКФ «Дикол» 357,58 грн.;
- квитанція до прибуткового касового ордера ТОВ ВКФ «Дикол» № 472 від 11.08.2015 року, відповідно до якої прийнято від ФОП ОСОБА_1 на підставі акту № ОУ-0000149 від 01.08.2015 року 1000 грн. 00 коп.;
- квитанція до прибуткового касового ордера ТОВ ВКФ «Дикол» № 477 від 19.08.2015 року, відповідно до якої прийнято від ФОП ОСОБА_1 на підставі акту № ОУ-0000149 від 01.08.2015 року 1000 грн. 00 коп.;
- банківська виписка по рахунку ФОП ОСОБА_1 за 22.09.2015 року, відповідно до якої платіжним дорученням № 20 було сплачено за оренду приміщення та обладнання на рахунок ТОВ ВКФ «Дикол» 357,58 грн.;
- квитанція до прибуткового касового ордера ТОВ ВКФ «Дикол» № 495 від 24.09.2015 року, відповідно до якої прийнято від ФОП ОСОБА_1 на підставі акту № ОУ-0000271 від 01.09.2015 року 2000 грн. 00 коп.
Загальна сума платежів за оренду приміщення та обладнання склала з ПДВ 4715,16 грн.
Між ФОП ОСОБА_2 (Постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір постачання, за умовами якого з метою організації дострокового співробітництва між Постачальником та Покупцем встановлюються прямі тривалі відносини з питань постачання. Постачальник приймає на себе зобовязання поставити, а Покупець сплатити та отримати товар на умовах дійсного договору в асортименті, в кількості та в за цінами, вказаними в рахунках - фактурах та накладних, які є невідємною частиною договору. Оплату товару Покупцем проводиться шляхом перерахування грошових коштів на вказаний у договорі розрахунковий рахунок Постачальника. Договір набирає чинності з моменту підписання та діє протягом 12 місяців.
Крім того, ФОП ОСОБА_2 протягом липня - грудня 2016 року поставив, а ФОП ОСОБА_1 отримав товар за переліком, кількістю та ціною наведеними у видаткових накладних, копії яких залучено до матеріалів адміністративної справи:
- № 0307/1 від 03.07.2016 року на суму 8970,80 грн.;
- № 1407/1 від 14.07.2016 року на суму 7655,40 грн.;
- № 2608/14 від 26.08.2016 року на суму 9563,87 грн.;
- № 2309/1 від 23.09.2016 року на суму 9251,01 грн.;
- № 2810/1 від 28.10.2016 року на суму 8904,05 грн.;
- № 1612/1 від 16.12.2016 року на суму 6175,00 грн.;
- № 3112/1 від 31.12.2016 року на суму 9204,35 грн.
В якості доказу проведення готівкового розрахунку з постачальником товару, позивачем надані товарні чеки за підписом ФОП ОСОБА_2, копії яких залучено до матеріалів адміністративної справи:
- № 0307/1 від 03.07.2016 року на суму 8970,80 грн.;
- № 1407/1 від 14.07.2016 року на суму 7655,40 грн.;
- № 2608/14 від 26.08.2016 року на суму 9563,87 грн.;
- № 2309/1 від 23.09.2016 року на суму 9251,01 грн.;
- № 2810/1 від 28.10.2016 року на суму 8904,05 грн.;
- № 1612/1 від 16.12.2016 року на суму 6175,00 грн.;
- № 3112/1 від 31.12.2016 року на суму 9204,35 грн.
За даними ДФС України ФОП ОСОБА_2 з 01.07.2016 року сплачує єдиний податок за ставкою 20%.
Крім того, під час проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 перевіряючими було встановлено, що на кінець звітного періоду (на 31.12.2016 року) ФОП ОСОБА_1 не реалізовано товар отриманий від ФОП ОСОБА_2 на суму 9203,60 грн., що підтверджується наведеним на аркуші 21 акту від 18.08.2017 року № 9319/04-36-13-05/НОМЕР_2, та з чим в судовому засіданні погодився представник позивача.
- готівкові кошти, які проведені через РРО 22.11.2015 року у сумі 1365,93 грн., оприбутковані в КОРО 23.11.2015 року на підставі фіскального звітного чека № 0392 від 23.11.2015 року;
- готівкові кошти, які проведені через РРО 19.01.2016 року у сумі 1313,01 грн., оприбутковані в КОРО 20.01.2016 року на підставі фіскального звітного чека № 0450 від 20.01.2016 року;
- готівкові кошти, які проведені через РРО 26.04.2016 року у сумі 1645,39 грн., оприбутковані в КОРО 27.04.2016 року на підставі фіскального звітного чека № 0548 від 27.04.2016 року;
- готівкові кошти, які проведені через РРО 10.07.2016 року у сумі 1424,20 грн., оприбутковані в КОРО 11.07.2016 року на підставі фіскального звітного чека № 0638 від 11.07.2016 року;
- готівкові кошти, які проведені через РРО 04.09.2016 року у сумі 1914,96 грн., оприбутковані в КОРО 05.09.2016 року на підставі фіскального звітного чека № 0684 від 05.06.2016 року;
- готівкові кошти, які проведені через РРО 25.10.2016 року у сумі 2666,40 грн., оприбутковані в КОРО 26.10.2016 року на підставі фіскального звітного чека № 0738 від 26.10.2016 року (аркуш 30 акту від 18.08.2017 року № 9319/04-36-13-05/НОМЕР_2).
На підставі акту від 18.08.2017 року № 9319/04-36-13-05/НОМЕР_2 Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області були прийняті наступні рішення:
- податкове повідомлення - рішення від 27.09.2017 року № НОМЕР_4 на суму 1505,25 грн. за податковими зобовязаннями та 376,31 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) за платежем військовий збір;
- податкове повідомлення - рішення від 27.09.2017 року № НОМЕР_6 на суму 170,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем податок на доходи фізичних осіб;
- податкове повідомлення - рішення від 27.09.2017 року № НОМЕР_7 на суму 510,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем податок на доходи фізичних осіб;
- податкове повідомлення - рішення від 27.09.2017 року № НОМЕР_8 на суму 510,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем адміністративні штрафи та інші санкції;
- рішення від 27.09.2017 року № НОМЕР_5 на суму 2466,87 грн. штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску;
- рішення від 27.09.2017 року № НОМЕР_9 на суму 170,00 грн. штрафних санкцій за неподання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».
Вирішуючи спір по суті суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
П.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення за агентськими договорами.
Відповідно до п.п. 20.1.19. п. 20.1. ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Крім того, п. 113.3. ст. 113 ПК України встановлено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно абз. 1 та 2 п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно абз. 1 п. 44.2. ст. 44 ПК України для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Відповідно до п. 177.2. ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Підпунктом 177.4.4. п. 177.4 ст. 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать, зокрема, інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Підпунктом 1.2. п. 1 Положення «Про ведення касових операцій в національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, визначено, що касові документи - це документи (касові ордери та відомості на виплату грошей, розрахункові документи, квитанції програмно - технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку; розрахунковий документ - це документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.
Приймаючи рішення по суті спору суд виходив з наступного.
Між ТОВ ВКФ «Дикол» та ФОП ОСОБА_1 були укладені: договір оренди нежитлового приміщення (магазину) №01/2015 від 23.07.2015 року; договір оренди обладнання від 23.07.2015 року.
Між ТОВ ВКФ «Дикол» та ФОП ОСОБА_1 були складені наступні акти здачі - прийняття робіт:
- акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000149 від 01.08.2015 року, згідно з яким ТОВ ВКФ «Дикол» надані ФОП ОСОБА_1 послуги з оренди обладнання загальною вартістю з ПДВ 2200,00 грн.;
- акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000193 від 01.08.2015 року, згідно з яким ТОВ ВКФ «Дикол» надані ФОП ОСОБА_1 послуги з оренди приміщення загальною вартістю з ПДВ 157,58 грн.;
- акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000222 від 01.09.2015 року, згідно з яким ТОВ ВКФ «Дикол» надані ФОП ОСОБА_1 послуги з оренди приміщення загальною вартістю з ПДВ 157,58 грн.;
- акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000271 від 01.09.2015 року, згідно з яким ТОВ ВКФ «Дикол» надані ФОП ОСОБА_1 послуги з оренди обладнання загальною вартістю з ПДВ 2200,00 грн.
Загальна вартість послуг з оренди склала з ПДВ 4715,16 грн., які ФОП ОСОБА_1 були сплачені ТОВ ВКФ «Дикол» як в безготівковій так і в готівковій формі, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії наступних документів: банківська виписка по рахунку ФОП ОСОБА_1 за 10.08.2015 року, відповідно до якої платіжним дорученням № 3 було сплачено за оренду приміщення та обладнання на рахунок ТОВ ВКФ «Дикол» 357,58 грн.; квитанція до прибуткового касового ордера ТОВ ВКФ «Дикол» № 472 від 11.08.2015 року, відповідно до якої прийнято від ФОП ОСОБА_1 на підставі акту № ОУ-0000149 від 01.08.2015 року 1000 грн. 00 коп.; квитанція до прибуткового касового ордера ТОВ ВКФ «Дикол» № 477 від 19.08.2015 року, відповідно до якої прийнято від ФОП ОСОБА_1 на підставі акту № ОУ-0000149 від 01.08.2015 року 1000 грн. 00 коп.; банківська виписка по рахунку ФОП ОСОБА_1 за 22.09.2015 року, відповідно до якої платіжним дорученням № 20 було сплачено за оренду приміщення та обладнання на рахунок ТОВ ВКФ «Дикол» 357,58 грн.; квитанція до прибуткового касового ордера ТОВ ВКФ «ОСОБА_2» № 495 від 24.09.2015 року, відповідно до якої прийнято від ФОП ОСОБА_1 на підставі акту № ОУ-0000271 від 01.09.2015 року 2000 грн. 00 коп.
Загальна сума платежів за оренду приміщення та обладнання склала з ПДВ 4715,16 грн.
Враховуючи норми податкового законодавства, суд приходить до висновку що укладені між ТОВ ВКФ «Дикол» та ФОП ОСОБА_1 договір оренди приміщення №01/2015 від 23.07.2015 року та договір оренди обладнання від 23.07.2015 року повязані зі здійсненням ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності. Фактичність виконання позивачем договорів оренди приміщення та обладнання підтверджується первинними документами: договорами, актами здачі - прийняття робіт (надання послуг), банківськими виписками та розрахунковими квитанціями, копії яких долучені до матеріалів адміністративної справи. Право ФОП ОСОБА_1 на включення до витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, сум орендних платежів за договорами оренди приміщення та обладнання, сплачених ним в серпні та вересні 2015 року в розмірі 4715,16 грн., передбачено статтею 177 ПК України.
Відповідачем не доведено правомірність зняття з валових витрат ФОП ОСОБА_1 за період з 20.07.2015 року по 30.09.2015 року 4715,16 грн., сплачених ним ТОВ ВКФ «Дикол» за оренду приміщення та обладнання.
Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_2 (Постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір постачання без номера та без дати, за умовами якого з метою організації дострокового співробітництва між Постачальником та Покупцем встановлюються прямі тривалі відносини з питань постачання. Постачальник приймає на себе зобовязання поставити, а Покупець сплатити та отримати товар на умовах дійсного договору в асортименті, в кількості та в за цінами, вказаними в рахунках - фактурах та накладних, які є невідємною частиною договору. Оплату товару Покупцем проводиться шляхом перерахування грошових коштів на вказаний у договорі розрахунковий рахунок Постачальника. Договір набирає чинності з моменту підписання та діє протягом 12 місяців.
ФОП ОСОБА_2 протягом липня - грудня 2016 року поставив, а ФОП ОСОБА_1 отримав товар за переліком, кількістю та ціною наведеними у видаткових накладних.
В якості доказів проведення готівкового розрахунку з постачальником товару, позивачем надані товарні чеки за підписом ФОП ОСОБА_2, копії яких залучено до матеріалів адміністративної справи.
Позивач в позові зазначає, що він не погоджується з наведеним в акті висновком, оскільки вважає, що положення п. 6) ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та положення п. 296.10. ст.296 ПК України дозволяють ФОП ОСОБА_2 при здійснені розрахункових операцій не застосовувати РРО, а видавати товарний чек, який відноситься до розрахункових документів, та який в свою чергу, згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відноситься до первинних документів, що фіксують факти здійснення господарських операцій.
Крім того, під час проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 перевіряючими було встановлено, що на кінець звітного періоду (на 31.12.2016 року) ФОП ОСОБА_1 не реалізовано товар отриманий від ФОП ОСОБА_2 на суму 9203,60 грн., що підтверджується наведеним на аркуші 21 акту від 18.08.2017 року № 9319/04-36-13-05/НОМЕР_2, та з чим в судовому засіданні погодився представник позивача та на підставі чого зменшив позовні вимоги згідно заяви від 17.07.2018р.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 73 та ч. 2 ст. 74 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 75 та ч. 1 і 2 ст. 76 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи.
Згідно з ч. 3 та ч. 4 ст. 77 КАС України суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
В судовому засіданні судом досліджено оригінали чеків РРО, які надані позивачем.
Крім того, даний доказ відповідача не є належним та допустимим, в силу зазначених положень ст.ст. 72, 74 КАС України. Інших доказів відповідачем не надано, хоча відповідно до ст.77 КАС України саме на відповідача покладається обовязок щодо доказування правомірності свого рішення.
- за період з 20.07.2015 року по 30.09.2015 року на суму 4715,16 грн.;
Вказане є порушенням п. 2.6 Положення «Про ведення касових операцій в національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637.
08 червня 1995 року між Верховною Радою України та Президентом України укладено Конституційний Договір № 1 к/95-ВР (далі - Конституційний Договір) про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України.
Змістом статті 25 Конституційного Договору передбачено, що Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов'язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення. Президент України видає укази з питань економічної реформи, не врегульованих чинним законодавством України, які діють до прийняття відповідних законів.
Тлумачення цитованих вище положень, з врахуванням суспільно-політичних передумов їх прийняття, дозволяє прийти до висновку, що Укази Президента України з питань економічної реформи, не врегульованих чинним на той час законодавством України, видані у відповідності до Конституційного Договору, є обов'язковими для виконання на всій території України до прийняття відповідних законів.
12 червня 1995 року Президент України видав Указ № 436/95, яким, зокрема, врегулював питання відповідальності суб'єктів господарювання за перевищення ліміту залишку готівки в касах підприємства. Метою прийняття Указу № 436/95 є поліпшення стану готівкового обігу, визначення єдиних підходів до встановлення відповідальності за порушення суб'єктами підприємницької діяльності норм з регулювання обігу готівки та запобігання зловживанням під час здійснення операцій з готівкою, приховуванню доходів.
З прийняттям Конституції України 1996 року Указ № 436/95 скасовано не було. На час виникнення спірних у цій адміністративній справі відносин законодавцем не прийнято будь-яких інших законів, сфера дії яких би охоплювала відносини, регламентовані Указом № 436/95.
Застосування до суб'єктів господарювання штрафних (фінансових) санкцій на підставі абзацу другого статті 1 Указу № 436/95 є правомірним.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року справа №826/8121/16, 22 травня 2018 року справа №806/359/17.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4 та 5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом № 2464-VI.
У відповідності до п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 - VI, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообовязкового державного соціального страхування.
Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 - VI (в редакції чинній на момент винесення вимоги) передбачено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Частиною 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VI встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Аналізуючи положення Закону № 2464-VI, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов висновку про те, що порушення позивачем п. 4 ч. 1, п. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI, що призвело до заниження єдиного соціального внеску, під час судового розгляду справи судом не встановлено, висновки акту перевірки не підтверджені.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, КАС України, суд,-
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення від 27.09.2017 року № НОМЕР_4 про збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобовязання за платежем «Військовий збір» за податковими зобовязаннями на суму 1505,25 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 376,31 грн. в частині за податковими зобовязаннями 1087,62 грн., в частині за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 271,91 грн.
Визнати протиправними та скасувати рішення від 27.09.2017 року № НОМЕР_5 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій на суму 2466,87 грн. в частині 1818,68 грн.
В іншій частині, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 22 серпня 2018 року.

Суддя ОСОБА_3