Справа № 814/1157/16
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2018 року № 814/1157/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді - Кузьменко А.І., суддів: Добрівської Н.А., Маруліної Л.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України

третя особа Державна казначейська служба України

про визнання дій неправомірними

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Кабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач, КМУ), третя особа - Державна казначейська служба України (далі по тексту - третя особа, ДКСУ), в якому просила:

- визнати дії Кабінету Міністрів України щодо 50-відсоткового зменшення посадового окладу ОСОБА_1 при внесенні змін 02 вересня 2015 року до Постанови №268 від 09 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» - неправомірними;

- визнати неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 17 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 28 березня 2015 року);

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 заробітної плати, починаючи з 17 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року в розмірі, передбаченому статтею 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 28 березня 2015 року) з урахуванням всіх премій та надбавок, допустивши негайне виконання постанови суду в межах платежу за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що вона працює на посаді секретаря Ленінського районного суду міста Миколаєва з 17 серпня 2015 року. Вказана посада відноситься до 6 категорії посад державних службовців.

Відповідно до Наказу №64 о/с/15 від 20 жовтня 2015 року позивачу присвоєно 13 ранг державного службовця. Згідно положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 28 березня 2015 року посадовий оклад позивача, як остання зазначила в позові, повинен складати 30% посадового окладу судді місцевого суду, тобто 3 654,00 грн, до якого додається премія, доплата за ранг, надбавка за вислугу років на державній службі та інші надбавки.

Проте, в період з 17 серпня 2015 року по 08 вересня 2015 року позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата з урахуванням посадового окладу в розмірі мінімальної заробітної плати, а саме 1 218,00 грн.

В той же час, як зазначено у позовній заяві, постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», відповідно до яких посадовий оклад секретаря суду встановлено в розмірі 0,3 від розміру посадового окладу судді місцевого суду.

У примітці в Додатку №47 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268, внесеної 02 вересня 2015 року, визначено, що у 2015 році місячний посадовий оклад працівників апарату місцевих загальних судів застосовується з урахуванням 50-відстокового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці.

Враховуючи викладене, як зазначила позивач, починаючи з 09 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року її посадовий оклад повинен складати 4 134,00 грн, але нарахування та виплата заробітної плати останній проводились з урахуванням 50-відсоткового зменшення, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Вважаючи, що дії Кабінету Міністрів України при внесенні змін 02 вересня 2015 року до постанови № 268 відносно 50-відстокового зменшення оплати праці працівників апарату місцевих судів є неправомірними, позивач звернулась до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач послався на те, що при прийнятті постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», якою внесено зміни в постанову Кабінету Міністрів України №268 від 09 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» відповідач діяв в порядок та спосіб, визначені законодавством України.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року відкрито провадження у адміністративній справі №814/1157/16, закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2016 року адміністративна справа № 814/1157/16 в частині позовних вимог щодо визнання неправомірними дій Кабінету Міністрів України щодо 50% зменшення посадового окладу позивача при внесенні змін 02 вересня 2015 року до постанови Кабінету Міністрів України №286 від 09 березня 2008 року «Про упорядкування структури та умов праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» передана на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 грудня 2016 року для розгляду адміністративної справи №814/1157/16 в частині позовних вимог до Кабінету Міністрів України головуючою суддею визначено суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Балась Т.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2016 року адміністративну справу № 814/1157/16 прийнято до провадження та призначено попереднє судове засідання.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судового справи між суддями від 12 травня 2017 року головуючим суддею для розгляду вказаної справи визначено суддю Келеберду В.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2017 року адміністративну справу № 814/1157/16 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2017 року для розгляд адміністративної справи №814/1157/16 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Дегтярьова О.В., судді Федорчук А.Б., Качур І.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року адміністративна справа № 814/1157/16 прийнята до провадження суддею Дегтярьовою О.В. та призначено попереднє судове засідання.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2018 року для розгляду адміністративної справи №814/1157/16 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Кузьменко А.І., судді Федорчук А.Б., Качур І.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2018 року адміністративну справу №814/1157/16 прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2018 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2018 року для розгляду адміністративної справи №814/1157/16 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Кузьменко А.І., судді Маруліна Л.О., Добрівська Н.А.

30 червня 2016 року представник Головного управління юстиції у Миколаївській області, яке діяло в інтересах Кабінету Міністрів України, до Миколаївського окружного адміністративного суду подані заперечення проти позовних вимог ОСОБА_1, відповідно до яких Кабінет Міністрів України заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, а також просив залишити позовні вимоги останньої, пред'явлені до Кабінету Міністрів України, без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування заявленого клопотання представник Головного управління юстиції у Миколаївській області послався на те, що оскаржувані позивачем дії Кабінет Міністрів України фактично вчинив 02 вересня 2015 року шляхом прийняття постанови №644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», яка опублікована в газеті «Урядовий кур'єр» 09 вересня 2015 року та відповідно до норм статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» з цієї дати набрала чинності.

Тобто, на думку представника Головного управління юстиції у Миколаївській області, саме з 09 вересня 2015 року позивач дізналась про можливе допущення порушення її прав, в той час, коли до адміністративного суду з відповідною позовною заявою звернулась лише в квітні 2016 року, тобто з пропуском встановленого шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

В судовому засіданні 31 травня 2018 року судом на обговорення постановлено питання щодо можливості залишення позовної заяви ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Кабінету Міністрів України без розгляду у зв'язку з пропуском строків звернення до адміністративного суду. Представник відповідача підтримав вказане клопотання. Позивач в судове засідання не з'явилась, хоча і була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до матеріалів справи, позивач подала до Миколаївського окружного адміністративного суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи також не з'явився, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

На підставі частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 31 травня 2018 року судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наказом Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 серпня 2015 року №56 о/с/к/15 ОСОБА_1 призначено на тимчасову вакантну посаду секретаря Ленінського районного суду міста Миколаєва з 17 серпня 2015 року на період знаходження основного працівника ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і до фактичного виходу її на роботу, за її згодою, з випробувальним терміном два місяці.

У відповідності до наданої суду копії Наказу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 жовтня 2015 року №64/ос/к/15 ОСОБА_1 з 19 жовтня 2015 року присвоєно черговий 13 ранг державного службовця в межах шостої категорії.

Відповідно до вимог частини 1 статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI в редакції, що діяла до 28 березня 2015 року, розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09 березня 2006 року № 268 затверджено схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців судів.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, відповідно до якого Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено у новій редакції.

Відповідно до статті 147 вказаного Закону розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Пунктом 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII Кабінету Міністрів України доручено у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

На виконання вимог Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 02 вересня 2015 року № 644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», пунктом 6 якої, зокрема внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», якими, у тому числі, врегулював питання оплати праці працівників апаратів судів.

Так, місячні посадові оклади керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів визначено у додатку № 47 до постанови. Крім того, до цього додатку застосовано примітку, згідно якої розмір посадових окладів зазначених працівників у 2015 році застосовується з урахуванням 50 % зменшення.

При цьому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині визнання дій Кабінету Міністрів України неправомірними, ОСОБА_1 фактично оскаржує в судовому порядку правомірність застосування примітки, якою обмежуються розміри місячних посадових окладів категорій працівників, визначених у додатку 47 до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09 березня 2006 року № 268 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 644).

У відповідності до частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, що діяла на момент звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з відповідними позовними вимогами, постанови та ухвали суду в адміністративних справа, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Аналогічні приписи містить й частина 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції після 15 грудня 2017 року, зокрема, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У зв'язку з чим, суд звертає увагу, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2016 року, яка набрала законної сили, у справі № 826/23568/15 за позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити дії та визнання незаконною постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 644 у задоволенні позову відмовлено.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що постанова Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 644, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів №268 від 09 березня 2006 року в частині невстановлення посадових окладів працівникам апарату суду відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII та застосування у 2015 році 50-відсоткового зменшення до посадового окладу, встановленого у примітці до додатку № 47 до від 12 лютого 2015 року №192-VIII в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 644, є законною та відповідає вимогам законодавства України.

Враховуючи той факт, що позивач фактично оскаржує в судовому порядку правомірність застосування примітки, якою обмежуються розміри місячних посадових окладів категорій працівників, визначених у додатку 47 до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09 березня 2006 року № 268 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 644), а сама постанова Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 644 є законною та відповідає вимогам законодавства України, що встановлено постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2016 року №826/23568/15, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій Кабінету Міністрів України в частині 50-відсоткового зменшення посадового окладу ОСОБА_1 при внесенні змін 02 вересня 2015 року до постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки клопотання про залишення позовних вимог до Кабінету Міністрів України без розгляду у зв'язку з пропуском строків звернення до адміністративного суду подане представником Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, яке не є стороною у даній справі, а в матеріалах справи відсутні будь - які докази того, що Кабінет Міністрів України уповноважив представляти свої інтереси під час розгляду вказаної адміністративної справи саме Головне територіальне управління юстиції в Миколаївській області та останнє, подаючи до Миколаївського окружного адміністративного суду заперечення проти позову в частині позовних вимог до Кабінету Міністрів України дійсно діяло в інтересах відповідача, суд позбавлений можливості вирішити питання про залишення без розгляду позовної заяви по суті.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення її прав та охоронюваних інтересів в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачем доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судових витрат, а також враховуючи те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуюча суддя - А.І. Кузьменко

Судді: Н.А. Добрівська

Л.О. Маруліна