Справа № 806/1849/18
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м.Житомир справа № 806/1849/18

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токаревої М.С.,

секретар судового засідання Мельниченко О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги. В обґрунтування позову позивач зазначив, що Головним управлінням ДФС у Житомирській області було проведено фактичну перевірку дотримання вимог, встановлених законодавством України, при здійсненні торгівлі підакцизними товарами ОСОБА_3 за період з 03.07.2017, за результатами якої було складено акт від 07.12.2017 №709/40/НОМЕР_1. На підставі вказаного акту відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.12.2017, яким застосовано штрафну санкцію в сумі 652482,93 грн. Позивач вважає, що висновки викладені у акті контролюючого органу є помилковими, а винесене за його наслідками податкове повідомлення-рішення не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому просить визнати його протиправним та скасувати. Крім того, позивач просить скасувати податкову вимогу 05.03.2018 №3870-17, яка винесена на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та заперечував щодо його задоволення з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Головним управлінням ДФС у Житомирській області було проведено фактичну перевірку дотримання вимог, встановлених законодавством України, при здійсненні торгівлі підакцизними товарами ОСОБА_3 за період з 03.07.2017.

За результатами проведеної перевірки було складено акт від 07.12.2017 №709/40/НОМЕР_1, у висновках якого вказано, що підприємцем ОСОБА_3 за період з 09.08.2017 по 07.12.2017 реалізовано за готівку, через реєстратор розрахункових операцій АЗС РOS Mini, дизельного пального на суму 652482,93 грн. без реєстрації платником акцизного податку.

На підставі акту відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.12.2017, яким застосовано штрафну санкцію в сумі 652482,93 грн.

В подальшому, контролюючим органом було винесено податкову вимогу від 05.03.2018 №3870-17 про зобовязання позивача сплатити штрафні сплатити визначеної штрафної санкції в сумі 652482,93 грн., що визначені податковим повідомленням-рішенням № від 20.12.2017.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно з п. 75.1 та пп. 75.1.3 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника.

Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

П. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Слід вказати, що у ході розгляду справи було встановлено, що при проведенні фактичної перевірки контролюючим органом взято за основу дані інформаційних баз контролюючого органу, а саме дані бази АІС "Податковий блок" підсистеми "Моніторинговий центр" "Виторги", згідно якої підприємцем ОСОБА_3 за період з 09.08.2017 по 07.08.2017 реалізовано за готівку, через реєстратор розрахункових операцій АЗС POS Mini, дизельного пального на суму 652482,93 грн.

Визначення терміну "реалізація пального" наведено у абзаці другому пп. 14.1.212. п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України, зокрема, реалізація пального для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника. Не вважаються реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів зберігання та передачі (відпуску, відвантаження) пального в споживчій тарі ємністю до 2 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками.

Дійсно, за нормами п. 117.3 ст.117 Податкового кодексу України здійснення суб'єктами господарювання операцій з реалізації пального без реєстрації таких суб'єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального.

Проте, Законами України від 20 грудня 2016 року № 1791- VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" та від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" з 1 січня 2017 року підрозділ 10 "Інші перехідні положення розділу XX "Перехідні положення" Кодексу доповнено пунктом 20-1, згідно якого штрафні санкції за здійснення СГ операцій з реалізації пального в ємностях до двох літрів без реєстрації таких суб'єктів платниками акцизного податку, передбачені п. 117.3 ст. 117 Кодексу, не застосовуються з дати виникнення зобов'язання щодо такої реєстрації (крім операцій з реалізації такого пального його виробниками (абзац другий пп. 14.1.212. п. 14.1 ст. 14 Кодексу).

Суд вважає за необхідне наголосити, що Податковим кодексом України не передбачено вимог до споживчої тари у яку повинно відпускатись пальне при роздрібній торгівлі, окрім визначення обєму.

З наданої, як під час адміністративного оскарження, так і під час судового розгляду справи копій накладних та рахунків вбачається, що позивачем здійснювалась закупівля пластикових пляшок ємністю 2 л.

Проте, відповідачем не було взято це до уваги з посиланням на те, що Правилами роздрібної торгівлі нафтопродуктами, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. №1442 передбачено продаж нафтопродуктів у пластикову тару.

Суд вважає, що обґрунтовуючи свою позицією таким чином відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки функції контролюючого органу чітко передбачені ст. 19-1 Податкового кодексу України.

Слід відмітити, що Постанова Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. №1442 прийнята на виконання вимог статті 20 Закону України "Про захист прав споживачів".

Водночас, державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю та забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів.

Аналіз наведених норм свідчить, що органи ДФС не наділені правом контролю щодо дотримання субєктами господарювання вимог законодавства, право на контроль яких надано іншим державним органам.

Згідно з пунктом 80.4 статті 80 Податкового кодексу перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

У ході судового розгляду було зясовано, що орган ДФС, перед початком фактичної перевірки не скористався своїм правом проведення контрольної розрахункової операції.

Жодних доказів щодо того, що позивачем здійснюється реалізація пального обємом більше двох літрів у споживчу тару або без такої, без реєстрації таких суб'єктів платниками акцизного податку контролюючим органом надано не було.

З огляду на викладене, суд дійшов вважає, що висновки контролюючого органу викладені у акті на підставі якого винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами та ґрунтуються лише на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх рішень, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З доданого до позовної заяви документу про сплату судового збору вбачається, що понесені судові витрати в сумі 6524,83 грн., які з огляду на задоволення позову слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, вул. Молодіжна, 4, с. Несолонь, Новоград-Волинський район, Житомирська область, 11771) задовольнити.

Визнати протиправними податкове повідомлення-рішення № від 20.12.2017 та вимогу №3870-17 від 05.03.2018 Головного управління ДФС у Житомирській області (, вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003) та скасувати їх.

Стягнути з Головного управління ДФС у Житомирській (, вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003) області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, вул. Молодіжна, 4, с. Несолонь, Новоград-Волинський район, Житомирська область, 11771) понесені судові витрати в сумі 6524,83 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.С. Токарева

Повне судове рішення складене 16 серпня 2018 року