Справа № 826/8997/18
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 серпня 2018 року № 826/8997/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мотто-Євро»

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

Суддя - Вовк П.В.,

секретар судового засідання - Хайло А.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Мотто-Євро» (далі також - ТОВ «Мотто-Євро», позивач) до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20 березня 2018 року № , №, №, винесені ГУ ДФС у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про відсутність порушень, які були встановлені актом перевірки, який став підставою для прийняття оскаржуваних повідомлень рішень, зокрема, вказує, що: 1) нафтопродукти, які відповідач визнав такими, що реалізуються без наявності первинних документів, були передані позивачу на зберігання та, відповідно, ним не реалізовувались; 2) TOB «Мотто-Євро» своєчасно та в повному обсязі було оприбутковано готівку на загальну суму 1 642, 11 грн. шляхом проведення відповідних розрахункових операцій та операції «службове внесення» через РРО, з роздрукуванням фіскальних звітних чеків та денного звіту - Z-звіту та обліку їх в КОРО; порушення п. 85.2 статті 85 Податкового кодексу України (далі - ПК України) не підтверджене належними та допустимими доказами, а саме: контролюючим органом не надано акт про відмову у наданні витребуваних документів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2018 року, у зв'язку з належністю даної справи до категорії справ незначної складності у відповідності до вимог п. 10 ч. 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), враховуючи вимог ч. 5 статті 262 КАС України, в даній справі було відкрито спрощене позовне провадження, яке здійснюватиметься без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Вказане рішення суду було отримане представником позивача 03 липня 2018 року, а відповідача - 27 червня 2018 року.

Виходячи з наведеного, судом робиться висновок про те, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про обставини її розгляду у визначеному ухвалою суду від 27 червня 2018 року порядку.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він просить відмовити в задоволенні заявлених ТОВ «Мотто-Євро» позовних вимог з огляду на відповідність вимогам законодавства оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС в Одеській області проведено фактичну перевірку магазину на АЗС, що розташована за адресою: Одеська область Біляївський р-н, с. Нерубайське, автортаса Київ-Одеса 489 км., господарську діяльність у якому здійснює ТОВ «Мотто-Євро».

Результати фактичної перевірки оформлено актом від 23 лютого 2018 року, яким встановлено, зокрема, наступні порушення:

- п.п. 1, 12, 13 ч. 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- п. 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затверджене постановою правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637;

- п. 85.2 статті 85 ПК України.

На підставі висновків вказаного акту перевірки, ГУ ДФС у місті Києві 20 березня 2018 року прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу нараховано штрафні санкції у розмірі 287 106, 62 грн.

- № , яким позивачу нараховано штрафні санкції у розмірі 8 210, 55 грн.

- № , яким нараховано позивачу штрафні санкції у розмірі 510, 00 грн.

Податкові повідомлення-рішення оскаржувались в адміністративному порядку до ДФС України, проте рішенням ДФС України від 30 травня 2018 року № 18842/6/99-99-11-03-01-25 скаргу платника податків залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Щодо питання правомірності податкового повідомлення-рішення від 20 березня 2018 року № суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 1, 12, 13 ч. 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку; забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

До висновку про порушення позивачем наведених вимог законодавча контролюючий орган прийшов на підставі того, що під час проведеної на АЗС позивача перевірки виявлено надлишок пального, а саме: станом на 16 лютого 2018 року згідно даних звіту реєстратора розрахункових операцій (далі також - РРО) облікові залишки паливно-мастильних матеріалів складали суму у 387 465, 90 грн., в той час як перевіркою встановлено залишки паливно-мастильних матеріалів на суму 531 018, 21 грн.

Визначення поняття товарні запаси надано у Положенні (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року № 246, де вказано, що запаси - активи, які:

- утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності;

- перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва;

- утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством/установою.

Запаси визнаються активом, якщо існує імовірність того, що підприємство/установа отримає в майбутньому економічні вигоди, пов'язані з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена.

Тобто, товарні запаси, як поняття, що використане у п. 12 ч. 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», - це продукція, яка призначена для продажу та/або використання в процесі виробництва, та від використання якої товариство отримує економічну вигоду.

Разом з тим, згідно пояснень позивача (які підтверджені долученими до матеріалів справи копіями договору зберігання нафтопродуктів, актів приймання-передачі нафтопродуктів, товарно-транспортної накладної, розпорядження на видачу майна, оборотно-сальдової відомості, руху нафтопродуктів по складу), причиною відмінності фактичних показників пального на АЗС від показників денного звіту, що було встановлено під час перевірки, стало те, що надлишок пального не є власністю TOB «Мотто-Євро», не призначений для реалізації платником, а переданий останньому на зберігання та є власністю іншого суб'єкта господарювання, а саме ТОВ «Еліт Парфум».

Так, згідно наданих суду документів вбачається, що 07 лютого 2018 року TOB «Мотто-Євро» прийняло на відповідальне зберігання від TOB «Еліт Парфум»: 5060 л. палива моторного альтернативного Еліт-92 Супер; 5735 л. палива моторного альтернативного Еліт-95 Супер; 7130 л. ДП.

Водночас, 15 лютого 2018 року з відповідального зберігання TOB «Еліт Парфум» видано: 4000 л. палива моторного альтернативного Еліт-92 Супер; 5060 л. палива моторного альтернативного Еліт-95 Супер; 3660 л. дизельного палива.

Тобто, станом на день перевірки контролюючим органом відповідних обставин (16 лютого 2018 року) на позабалансовому рахунку TOB «Мотто-Євро» рахувалось пальне не призначене для реалізації, що належить TOB «Еліт Парфум», у наступній кількості: паливо моторне альтернативне Еліт-95 Супер - 675 літрів; паливо моторне альтернативне Еліт-92 Супер - 1060 літрів; дизельне паливо - 3470 літрів.

Таким чином, висновки акту перевірки про те, що TOB «Мотто-Євро» не оприбутковано в повному обсязі товарно-матеріальні цінності, призначені для реалізації, не відповідають фактичним обставинам, які були встановлені під час розгляду справи судом.

Відповідно, відповідачем було безпідставно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 20 березня 2018 року № , а тому обґрунтованими є позовні вимоги про його скасування.

Щодо питання правомірності податкового повідомлення-рішення від 20 березня 2018 року № суд зазначає наступне.

Так, у ході перевірки встановлено обставини не оподаткування позивачем готівки в загальній сумі 1 642, 11 грн., а саме - TOB «Мотто-Євро» не здійснено облік зазначених готівкових коштів в повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій за 21 жовтня 2017 року, що є порушенням підпункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затверджене постановою правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637.

Відповідно до п. 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затверджене постановою правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Як вже зазначалось, позивач в адміністративному позові вказує на те, що ним своєчасно та в повному обсязі було оприбутковано готівку на загальну суму 1 642, 11 грн. шляхом проведення відповідних розрахункових операцій та операції «службове внесення» через РРО, з роздрукуванням фіскальних звітних чеків та денного звіту - Z-звіту та обліку їх в книзі обліку розрахункових операцій.

Водночас, позивачем не було надано суду доказів на підтвердження такої позиції.

Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2, 5 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Тобто в даному випадку обов'язок доказування правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20 березня 2018 року № покладається саме на відповідача, а тому він зобов'язаний підтвердити його відповідність вимогам, що висуваються ч. 2 статті 2 КАС України.

Так, ухвалою суду від 27 червня 2018 року у відповідача витребовувались документи, які стали підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Між тим, податковим органом на вимогу суду не було надано таких документів, зокрема, фіскальних звітних чеків РРО позивача за 21 жовтня 2017 року, відповідної книги обліку розрахункових операцій, зі змісту яких було встановлено порушення, яке стало підставою прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку про не підтвердження відповідачем, на виконання вимог статті 77 КАС України, правомірності податкового повідомлення-рішення від 20 березня 2018 року № під час розгляду даної адміністративної справи, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог TOB «Мотто-Євро» в частині визнання його протиправним та скасування.

Щодо питання правомірності податкового повідомлення-рішення від 20 березня 2018 року № суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

На думку позивача, визначене оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням порушення позивачем п. 85.2 статті 85 ПК України не підтверджене належними та допустимими доказами, оскільки контролюючим органом не надано акт про відмову у наданні витребуваних документів.

Разом з тим, суд вважає безпідставною таку позицію TOB «Мотто-Євро», оскільки відповідно до згідно вимог п. 85.6 статті 85 ПК України акт, що засвідчує факт відмови, складається лише у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу, які можуть бути запитані представником контролюючого органу на підставі п. 85.4 статті 85 ПК України.

В свою чергу, п. 85.2 статті 85 ПК України визначає обов'язок платника податків подати оригінал наявних у нього документів, що належать або пов'язані з предметом перевірки. При цьому, вказана норма прямо встановлює, що такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки, тобто підставою виникнення такого обов'язку не є запит контролюючого органу, а сама обставина початку перевірки. При цьому, положення ПК України не визначають обов'язку податкового органу складати акт, що засвідчує факт відмови виконання платником податків вимог п. 85.2 статті 85 ПК України.

Необхідно зазначити, що обсяг необхідних документів, що мають бути надані контролюючому органу, визначається предметом перевірки. В даному випадку перевірка позивача включала в себе необхідність дослідження питання, зокрема, дотримання ним порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій.

Між тим, в порушення п. 85.2 статті 85 ПК України, як це вбачається з акту перевірки, TOB «Мотто-Євро» не було надано посадовим (службовим) особам контролюючого органу у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки, зокрема, останню використану книгу обліку розрахункових операцій, касову книгу, розрахункових документів.

Оскільки вказані обставини підтверджуються актом перевірки, а доводи TOB «Мотто-Євро» щодо необхідності складання окремого акту щодо ненадання позивачем витребуваних документів не знайшли свого підтвердження, суд вважає безпідставними заявлені позивачем позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20 березня 2018 року № , а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги наведене вище, суд вважає, що позовні вимоги TOB «Мотто-Євро» підлягають задоволенню частково.

Згідно з вимогами статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Беручи до уваги наведене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 4 429, 17 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При цьому, суд звертає увагу, що оскільки позивачем було сплачено надмірну суму судового збору за подання даного адміністративного позову, а саме 4 438, 00 грн., різницю між нею та сумою, що фактично підлягала сплаті (4 437, 41 грн.), яка становить 0, 59 грн. (4 438, 00 грн. - 4 437, 41 грн.), позивач має право повернути у передбаченому Законом України «Про судовий збір» порядку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця товариства з обмеженою відповідальністю «Мотто-Євро» (04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, 12-Ж; ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04655, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 20 березня 2018 року № , №.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мотто-Євро» понесені останнім судові витрати у розмірі 4 429, 17 грн. (чотири тисячі чотириста двадцять дев'ять гривень сімнадцять копійок).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк