Справа № 695/725/15-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року

Київ

справа №695/725/15-а

адміністративне провадження №К/9901/4931/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Софіївської сільської ради Золотоніського району в Черкаській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Ключковича В.Ю., Петрика І.Й., Собківа Я.М. від 26 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Софіївської сільської ради Золотоніського району в Черкаській області, у якій просив:

- визнати дії Софіївської сільської ради щодо відмови у погодженні детального плану території з розміщення комплексу обслуговування транзитного автотранспорту та пасажирів по вул. Радянська, 54 у с. Софіївка Золотоніського району Черкаської області незаконними;

- зобов'язати відповідача погодити (затвердити) на сесії Софіївської сільської ради Золотоніського району детальний план території з розміщення комплексу обслуговування транзитного автотранспорт та пасажирів по вул. Радянська, 54 у с. Софіївка Золотоніського району Черкаської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач придбав будинок та земельну ділянку за вказаною адресою. Вирішивши змінити цільове призначення земельної ділянки, він звернувся до відповідача з заявами про затвердження та погодження правових документів дозвільного характеру, у тому числі детального плану території з розміщення комплексу обслуговування транзитного автотранспорту та пасажирів, однак дані питання не були винесені на розгляд сесії Софіївської сільської ради. Вважає, що нерозгляд заяв створює перешкоди для отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки та порушує особисті немайнові права позивача.

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень статей 3, 19, 21 Конституції України, які гарантують права людини та громадянина, у тому числі у відносинах із суб'єктами владних повноважень, та статей 26 та 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», які визначають зобов'язання органів місцевого самоврядування у спірних правовідносинах.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року апеляційну скаргу Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області задоволено частково, постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що чинним законодавством чітко визначено процедуру та умови для проведення зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема, встановлено, що без внесення змін до генерального плану території села, детального плану території, а також без проведення громадських слухань така зміна цільового призначення законодавством не допускається, у зв'язку з чим відмова сільської ради у затвердженні детального плану території без дотримання вказаних вище вимог є правомірною.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що апеляційний суд вибірково підійшов до оцінювання доказів та, зокрема, не надав належної оцінки тому, що до Софіївської сільської ради Золотоніського району ним були подані всі документи, передбачені законодавством для зміни цільового призначення земельної ділянки.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 червня 2015 року відкрито касаційне провадження у справі № 695/725/15-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Вищий адміністративний суд України діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду.

У відповідності з положенням пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності також Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, КАС України від 06 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Верховного Суду Берназюка Я.О.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.В. від 10 травня 2018 року прийнято до свого провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Софіївської сільської ради Золотоніського району в Черкаській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Від Софіївської сільської ради Золотоніського району в Черкаській області відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 395757 від 21 грудня 2012 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства) площею 0,3370 га, яка розташована в с. Софіївка Золотоніського району Черкаської області.

20 січня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Софіївської сільської ради із заявою (повторно) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0795 га, цільове призначення якої змінюється з особистого селянського господарства на будівництво і обслуговування будівель торгівлі (під розміщення комплексу для обслуговування транзитного транспорту та пасажирів), та погодження детального плану території з розміщення комплексу обслуговування транзитного автотранспорту та пасажирів по вул. Радянська, 54 у с. Софіївка Золотоніського району Черкаської області.

05 лютого 2014 року Софіївська сільська рада листом повідомила ОСОБА_2 про наявність недоліків в проектній документації, які просила усунути з метою отримання можливості розгляду на сесії питання затвердження проекту землеустрою.

19 травня 2014 року ОСОБА_2 втретє звернувся до Софіївської сільської ради із заявою про погодження детального плану території з розміщення комплексу обслуговування транзитного автотранспорту та пасажирів за вказаною адресою.

20 травня 2014 року Софіївська сільська рада листом повідомила позивача про наявність недоліків в проектній документації, що перешкоджає винесенню питання про затвердження/погодження проекту землеустрою на сесію сільської ради на законних підставах.

21 травня 2014 року Софіївська сільська рада листом повідомила ОСОБА_2 про необхідність надання копій документів. Так, зокрема, сільська рада зазначила, що у наданих додатках до заяви від 19 травня 2014 року про затвердження проекту землеустрою йдеться про наявність на його земельній ділянці артезіанської свердловини. У зв'язку з чим, сільська рада просила позивача надати копії всіх відповідних документів щодо проектної документації, будівництва, виконавця робіт, ліцензії виконавця робіт, та відповідні дозволи на початок експлуатації артезіанської свердловини. Також просили позивача надати погодження відповідних служб на спилювання дерев, які знаходились перед домоволодінням на землях загальних користування.

Згодом, ОСОБА_2 звернувся із заявою до відділу містобудування та архітектури Золотоніської районної державної адміністрації, у якому просив видати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки «Комплекс для обслуговування транзитного транспорту та пасажирів».

Листом від 11 лютого 2015 року № 124/01-06 відділ містобудування та архітектури Золотоніської районної державної адміністрації відмовив ОСОБА_2 у видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, оскільки детальний план території «Комплекс для обслуговування транзитного транспорту та пасажирів» не затверджений відповідно до порядку розроблення містобудівної документації.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року відповідає, а викладені у касаційній скарзі вимоги скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних судових рішень) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суди мали перевірити, чи здійсненні дії Софіївської сільської ради Золотоніського району щодо відмови у погодженні детального плану території з розміщення комплексу обслуговування транзитного автотранспорту та пасажирів, зокрема, в межах повноважень, на законних підставах та з дотриманням встановленої процедури на засадах розумності, добросовісності та пропорційності.

Так, повноваження Софіївської сільської ради Золотоніського району у спірних правовідносинах визначені, зокрема, законами України «Про місцеве самоврядування в України», «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності» (тут і далі - у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені:

розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил;

розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів;

раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншою використання земельних ділянок;

охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів;

урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій;

урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва;

інформування через засоби масової інформації громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об'єктів;

участь громадян, об'єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об'єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій;

захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством.

Статтею 12 Закону України «Про основи містобудування» визначено, що до компетенції сільських, селищних, і міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій. До компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території: визначення територій для містобудівних потреб.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності.

Статтею 7 цього Закону визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом:

1) планування територій на державному, регіональному та місцевому рівнях;

2) моніторингу стану розроблення та реалізації містобудівної документації на всіх рівнях;

3) визначення державних інтересів для їх врахування під час розроблення містобудівної документації;

4) проведення ліцензування і професійної атестації;

5) розроблення і затвердження будівельних норм, державних стандартів і правил, запровадження одночасної дії міжнародних кодів та стандартів;

6) контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, проектної документації.

Планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування. Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації (стаття 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Для населених пунктів з чисельністю населення до 50 тисяч осіб генеральні плани можуть поєднуватися з детальними планами всієї території таких населених пунктів.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Згідно із положеннями статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території (частини території) району та/або області з урахуванням державних і регіональних інтересів.

Розроблення детального плану території за межами населених пунктів та внесення змін до нього здійснюються на підставі розпорядження відповідної районної державної адміністрації.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід'ємною частиною детального плану території.

Частина четверта статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що детальний план території визначає:

1) принципи планувально-просторової організації забудови;

2) червоні лінії та лінії регулювання забудови;

3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами;

4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території;

5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування;

6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови;

7) черговість та обсяги інженерної підготовки території;

8) систему інженерних мереж;

9) порядок організації транспортного і пішохідного руху;

10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі;

11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об'єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що детальний план території є видом містобудівної документації, положення якого мають узгоджуватися з генеральним планом населеного пункту, деталізувати положення останнього та не суперечити йому.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2018 року у справі № 826/4504/17.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій підлягають громадським слуханням.

Згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема, затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першої цієї статті, без проведення громадських слухань щодо проектів такої документації забороняється.

Відповідно до частини третьої статті 21 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи зобов'язані забезпечити: оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні з прогнозованими правовими, економічними та екологічними наслідками; оприлюднення проектів містобудівної документації на місцевому рівні та доступ до цієї інформації громадськості; реєстрацію, розгляд та узагальнення пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні (у разі її утворення); узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками містобудівної документації на місцевому рівні через погоджувальну комісію; оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні.

Згідно з частинами п'ятою-шостою статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» оприлюднення проектів містобудівної документації на місцевому рівні є підставою для подання пропозицій громадськості до відповідного органу місцевого самоврядування; пропозиції громадськості мають бути обґрунтовані в межах відповідних законодавчих та нормативно-правових актів, будівельних норм, державних стандартів і правил та надаватися у строки, визначені для проведення процедури громадських слухань. Пропозиції, надані після встановленого строку, не розглядаються.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що громадські слухання щодо проектів містобудівної документації на місцевому рівні відбуваються оприлюдненням проектів містобудівної документації на місцевому рівні, наданням особам, які мають право на подання пропозицій до проектів містобудівної документації на місцевому рівні, строку для подання таких пропозицій; безпосереднім поданням пропозицій громадськості до відповідного органу місцевого самоврядування; утворенням погоджувальної комісії у разі необхідності та, відповідно, оприлюдненням результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації.

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 липня 2018 року у справі № 369/7675/14-а.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що громадські слухання щодо розробленого детального плану території не проводились.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 листопада 2011 року № 290 затверджено Порядок розроблення містобудівної документації (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Порядок № 290).

Зі змісту розділу 4 Порядку № 290 вбачається, що рішення про розроблення генерального плану, плану зонування території, детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, а також внесення змін до цієї містобудівної документації приймає відповідна сільська, селищна, міська рада. Рішення про розроблення детального плану території, яка розташована за межами населеного пункту, або внесення змін до нього приймає відповідна районна державна адміністрація, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Замовником розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні або внесення змін до неї є: при розробленні генерального плану населеного пункту, плану зонування території, а також детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, - виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; при розробленні детального плану території, яка розташована за межами населеного пункту, - районна державна адміністрація, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що чинним законодавством чітко визначено процедуру та умови для проведення зміни цільового призначення земельної ділянки, розроблення та затвердження детального плану території.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підприємство «Облархбюро» розробило детальний план території з розміщення комплексу обслуговування транзитного автотранспорту та пасажирів по вул. Радянська, 54 у с. Софіївка Золотоніського району Черкаської області, який подано на погодження до Софіївської сільської ради.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що позивачем не дотримано встановленого порядку зміни цільового призначення земельної ділянки, а також не подано документів, необхідних для узгодження містобудівних умов з органом місцевого самоврядування, який контролює, координує, надає дозволи на будівництво та виготовлення проектної документації, а також визначає потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування, а також проводить громадські слухання з цього приводу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у рішенні апеляційного суду повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Враховуючи, що касаційний суд залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, то у силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко