Справа № 815/2193/18
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2193/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Бутенко А.В.,

за участю секретаря - Філімоненко А.О.,

за участю сторін,

представник позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю)

представник третьої особи - ОСОБА_2 (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 (65000, АДРЕСА_1) до Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_4 (65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 34), за участю 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_3 до Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_4, за участю 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора відділу у м.Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_4 від 05.03.2018 р. №РВ 018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області в особі державного кадастрового реєстратора відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області здійснити державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,49 га, що розташованої за адресою: вул. Миколаївська дорога 172- в, м. Одеса, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості), розробленої ПП «Бюро проектування, геодезії та оцінки», згідно договору про розроблення технічної документації №4 від 04.04.2017 р.

В обґрунтування адміністративного позову Позивачем зазначено, що Відповідач не розглянувши належним чином поданих документів, безпідставно прийняв рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Позивач звертає увагу суду на те, що подана нею документація для проведення державної реєстрації змін відомостей про земельну ділянку відповідає вимогам Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку № 1051, а державний реєстратор приймаючи оскаржуване рішення, діяв поза межами своєї компетенції, у звязку з чим, на думку позивача, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

25.07.2018 року відповідачем подано відзив, у якому зазначає, що позивачем не було внесено відомості до Державного земельного кадастру, оскільки не проведено реєстрацію державного акту шляхом внесення до Книги реєстрації державних актів на право власності на землю.

Також відповідач у своєму відзиві просить розглянути дану адміністративну справу за його відсутності.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити вказаний адміністративний позов з підстав, що викладені у позові.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи у судовому засіданні не висловив думки та вирішення справи залишив на розсуд суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено наступне.

20.09.2006 року позивач на підставі договору купівлі-продажу придбала у гр. ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,49 га, що розташована по вул. Миколаївська дорога, 172-в у м. Одесі, яка належала продавцю на підставі державного акта на право приватної власності серія Р1 № 478952 від 31.12.2000 року (а.с.13).

На підставі вказаного договору нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 20.09.2006 року на примірнику державного акту зроблено відповідну відмітку про перехід права власності на земельну ділянку (а.с.14 зв.бік).

Оскільки відомості про земельну ділянку не було внесено до Державного земельного кадастру, з метою виконання вимог Закону України «Про державний земельний кадастр», позивачем на підставі договору № 4 від 04.04.2017р., Позивачем було замовлено у ПП «Бюро проектування, геодезії та оцінки» розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Після розроблення технічної документації, позивач звернулась до Відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 0,49 га, що розташована по вул. Миколаївська дорога, 172-в у м. Одесі. До заяви додано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та електронний документ, що містить відомості про результати робіт із землеустрою, які підлягають внесенню до Державного земельного кадастру, відповідно до вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Однак, державним кадастровим реєстратором Відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_4 за результатами розгляду заяви та доданих документів прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 05.03.2018 № РВ-018.

В якості підстав для відмови зазначено, що згідно Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі та других примірників державних актів станом на 31.12.2012 у Відділі у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області відсутні відомості щодо зареєстрованого права власності на земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 172-в за гр. ОСОБА_5. В Книгах реєстрації відсутній запис щодо реєстрації та видачі державного акта на право приватної власності на землю серія Р1 № 478952 реєстр. № 1272/18 від 31.12.2000 року за гр. ОСОБА_5, та вказано, що подані документи при проведені перевірки відповідності не відповідають вимогам чинного законодавства.

Позивач, вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що порушують її права, звернулась з даним позовом до суду.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов належить задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України, у редакції з 15.12.2017) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будьякими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. № 15 (далі - Положення № 15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру регулюються Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Згідно з п. 8 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення).

Стаття 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" вказує, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Згідно п. 4 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа;

документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Отже, суд зазначає, що вказана норма встановлює вичерпний перелік документів, що мають подаватися для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору.

Відповідно до ч.5 ст. 24 цього закону, державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Згідно п.6 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Дана норма містить вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки. Відмова у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки з інших, ніж зазначені вище, причин заборонена.

Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначає Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі по тексту - Порядок).

Пунктом 5 Порядку передбачено, що до складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком.

Відповідно до пункту 67 Порядку, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку. Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Пунктом 73 Порядку визначено, що державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру:

1) розглядає її разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, та перевіряє: відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку;

2) за результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у пунктах 91 - 137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14.

Відповідно до п. 70 Порядку державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру разом з перерахованими вище документами, перевіряє:

1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей до Державного земельного кадастру;

2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей до Державного земельного кадастру;

3) розташування об'єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень;

4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

У разі відповідності заяви разом з документами вимогам, зазначеним у цьому пункті, Державний кадастровий реєстратор приймає заяву до розгляду по суті та обліковує її.

З аналізу наведених норм права вбачається, що для присвоєння кадастрового номеру та внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, особа звертається до відповідного кадастрового реєстратора для державної реєстрації земельної ділянки із відповідними документами, а державний кадастровий реєстратор за результатами перевірки вносить відомості до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей на підставі п.6 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

В ході перевірки поданих документів державним кадастровим реєстратором встановлено, що в Книгах реєстрації відсутній запис щодо реєстрації та видачі державного акта на право приватної власності на землю серія Р1 № 478952 реєстр. № 1272/18 від 31.12.2000 року за гр. ОСОБА_5, яка була попереднім власником, тобто подані документи не відповідають вимогам чинного законодавства.

Таким чином, державний кадастровий реєстратор діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом та порядком, тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення від 05.03.2018 р. №РВ 018 на підлягають задоволенню.

Обов'язковою умовою визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб'єкта владних повноважень, тобто, обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та інтересів з боку відповідача.

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність порушених прав позивача в публічно-правових відносинах із відповідачем, суд виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 КАС є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача стосовно оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності було обґрунтованим, і таке порушення прав має бути реальним, стосуватися особистих прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття порушене право, за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; е) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Позивач є власником земельної ділянки площею 0,49 га з 20.09.2006 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Земельна ділянка належала продавцю на підставі державного акта на право приватної власності серія Р1 № 478952 від 31.12.2000 року (а.с.13), в якому зроблено відмітку про посвідчення договору купівлі-продажу. Право власності Позивача не є оспорюваним.

Таким чином, відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка належить на праві власності Позивачу на підставі поданих нею документів, які відповідають встановленим цим законом вимогам, є обовязком державного органу.

Європейський Суд неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, у найбільш загальному вигляді позитивні зобовязання передбачають активні дії держави, спрямовані на забезпечення, захист та сприяння реалізації прав людини. Загальною юридичною підставою позитивних зобовязань у межах конвенційної системи правозахисту виступає ст.1 «Зобовязання поважати права людини» Конвенції, в якій прямо вказується, що держави гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, передбачені Конвенцією.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (65000, АДРЕСА_1) до Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_4 (65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 34), за участю 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) задовольнити частково.

Зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області внести відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, площею 0,49 га, розташованої по вул. Миколаївська дорога, 172-в у м. Одесі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ПП «Бюро проектування, геодезії та оцінки», згідно з договором про розроблення технічної документації №4 від 04.04.2017 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (65000, АДРЕСА_1, код платника - НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_4, сплачений судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Повний текст рішення складений 23.08.2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бутенко А.В.

.