Справа № 809/4088/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2018 року

Київ

справа №809/4088/15

адміністративне провадження №К/9901/19482/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., секретар судового засідання - Титенко М.П., за участю: представники позивача - Савчук В.Р., Харук М.Т., представник відповідача - Норець В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуКалуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області
на постановуІвано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.12.2015 (суддя: Боршовський Т.І.)
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 (колегія у складі суддів: Л.Я. Гудим, О.М. Довгополов, В.В. Святецький)
у справі № 809/4088/15 (876/277/16)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Калушстальбуд»
доКалуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Калушстальбуд» звернулось до суду із адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 26.05.2015 №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки відповідача спростовуються належними первинними документами та реальністю виконаних господарських операцій, відтак оскаржуване податкові повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.12.2015, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 26.05.2015 №.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наданими позивачем первинними документами повністю підтверджено реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ «Стаф-торг», ТОВ «Агрозембудсервіс», ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД», ТОВ «Кійопторг». Висновки відповідача про неможливість здійснення контрагентами позивача операцій з постачання товарів, робіт, послуг з огляду на ознаки «фіктивності» в їх діяльності фактично ґрунтуються на припущеннях.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з'ясування обставин справи. Скаржник вказує на безтоварний характер господарських операцій позивача зі спірними контрагентами та безпідставність відображення в податковому обліку операцій з ними, оскільки вони фактично не відбулися, а лише відображені в первинних документах, а податкові накладні, які суперечать законодавчим та нормативним актам і не можуть вважатись належно оформленими документами податкової звітності.

У письмових запереченнях на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, посилаючись також на постанову старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 17.05.2016, якою закрито кримінальне провадження №0000053 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. І саме в рамках цього кримінального провадження податковим органом були отримані протоколи допитів, які стали підставою для висновків про неправомірність формування податкового кредиту.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірку ТОВ «Калушстальбуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Стаф-торг», ТОВ «Агрозембудсервіс», ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД», ТОВ «Кійопторг» за звітні періоди 2014-2015 року, за наслідками якої складено акт від 12.05.2015 №673/22-01/36403176 про порушення вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Калушстальбуд» занижено до сплати в бюджет податок на додану вартість в розмірі 1035184 грн.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.05.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 1035184 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 517592 грн.

Внаслідок оскарження прийнятого відповідачем спірного рішення в адміністративному порядку, його залишено без змін.

Судами першої та апеляційної інстанцій також встановлено, що реальність господарських операцій між ТОВ «Калушстальбуд» та ТОВ «Стаф-торг» при виконанні договорів № 36 від 28.04.2014, № 38 від 30.04.2014 та № 39 від 05.05.2014, предметом яких є проведення інженерних вишукувань на земельних ділянках та виконання робіт з розробки робочих проектів металевих конструкцій, надання послуг будівельної техніки та оренди обладнання; з ТОВ «Агрозембудсервіс» при виконанні договорів №10 від 28.08.2014 та №11 від 29.08.2014, предметом яких є надання послуг технікою та виконання будівельних робіт; з ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД» при виконанні договору поставки продукції №7 від 30.09.2014; ТОВ «Кійопторг» при виконанні договору поставки продукції №25 від 01.07.2014, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, а саме: податковими та видаткові накладними, актами здачі-приймання виконаних робіт, а також табелями обліку часу роботи будівельної техніки.

При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

Суди окрім дослідження первинних документів, складених на реалізацію укладених зі спірними контрагентами договорів, цілком обґрунтовано також врахували те, що роботи та товари були використані при виконанні позивачем, як підрядником, робіт для ТОВ «Птахокомплекс Губин» на підставі договору генерального підряду на будівництво птахокомплексу №7-03/Л від 04.06.2014.

Подальше використання отриманих від ТОВ «Рекорд Плюс ЛТД» та ТОВ «Кійопторг» товарів та їх подальша переробка відбулись згідно договорів купівлі-продажу №05-01/12 від 05.01.2012, поставки № 02-01/12 від 02.01.2012 та на виготовлення металевих конструкцій №02-01/12 від 02.01.2012, укладеним з ПАТ «Калуський ЗКУ».

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм попередні судові інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшли правильного висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судами були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту на підставі податкових накладних, виданих контрагентами.

Поруч з цим, судами правильно взято до уваги, що в обґрунтування донарахування податку на додану вартість відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на матеріалах перевірок контрагентів позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

А також, оцінюючи висновки податкового органу про нікчемність правочинів, укладених позивачем з контрагентами, суди дійшли правильних висновків про те, що факт нікчемності правочинів або визнання їх такими, що не відповідають закону, в тому числі вимогам статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України, має бути визнаний недійсним в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.12.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді І.А.Васильєва
С.С.Пасічник