Справа № 216/428/18
Суддя: Сидорак В. В.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/428/18
Провадження 2-а/216/155/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 липня 2018 року

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу

Дніпропетровської області

В складі головуючого судді Сидорак В. В.

За участю секретаря Морозова Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Кривий Ріг, Дніпропетровської області в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 УПП БП у Хмельницькій області Барановського Владислава Ігоровича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

25 січня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з адміністративним позовом до інспектора роти №3 УПП БП у Хмельницькій області Барановського Владислава Ігоровича, в якому просив постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БР №224724 від 05.01.2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по ч. 1 ст. 122 КУпАП в розмірі 255 гривень визнати незаконною та скасувати; провадження по адміністративній справі закрити відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що 05 січня 2018 року близько 14-20 годин, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по автодорозі М-12 (270 км в сторону Хмельницького) він був зупинений інспектором №3 УПП БП у Хмельницькій області Барановським В.І., який сказав, що він порушив правила дорожнього руху, в зв'язку із чим необхідно притягнути його до адміністративної відповідальності. Разом зі мною в автомобілі знаходилась його дружина ОСОБА_4. Він вказав, що правил не порушував, із висновками інспектора не згодний, просив надати докази та можливість скористатися правовою допомогою, про що власноруч зробив запис у постанові. Натомість йому було відмовлено у цьому клопотанні та складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №224724, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 255 грн. Вважає вказану постанову такою, що не відповідає вимогам закону, а інспектором при винесенні оскаржуваної постанови було допущено ряд порушень. При винесенні оскаржуваної постанови, крім права на захист, було грубо порушені і інші його права, передбачені ст.. 268 КУпАП, зокрема: право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання. Разом із тим, будь-яких належних та допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення не було, обставини правопорушення оцінені інспектором УПП однобічно, не повно, не об'єктивно, упереджено та не у відповідності із законом. Адже протокол складено не було, пояснення його та свідків не фіксувались, а були проігноровані. Крім того, інспектором не було витримано порядку розгляду справи, належним чином права йому не роз'яснювались, його пояснення не фіксувались, клопотання не вирішувались, присутні свідки не опитувались, протокол не оголошувався тощо. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.. 283 КУпАП, зокрема, відсутні дані щодо правових наслідків невиконання адміністративного стягнення та порядку його оскарження, тощо. При винесенні оскаржуваної постанови посадовою особою не враховано вимог статті 33 КУпАП. Згідно ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Офіційне тлумачення положень цієї норми закону міститься в Рішенні Конституційного Суду №5-рп/2015 від 26.05.2015 року. Пунктом 2.3 зазначеного рішення визначено, що застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у ст. ст. 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

22 лютого 2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1, в якому останній зазначає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 05 січня 2018 року під час виконання своїх службових обов'язків, а саме патрулювання а/д М-12 «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам'янка», було виявлено транспортний засіб Toyota C-HR державний номерний знак НОМЕР_2, водій якого рухаючись на 268 км а/д М-12 (в напрямку м. Хмельницький), перетнув суцільну лінію розмітки 1.1 ПДР України, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п. 8.5.1 ПДР України, внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно із п. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушує Правила дорожнього руху, у зв'язку із чим було зупинено транспортний засіб Toyota C-HR державний номерний знак НОМЕР_2. Відповідно до п. 1 розділу 8 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Відповідно до п. 1.1 (вузька суцільна лінія) розділу 34 ПДР України - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах. Лінію 1.1 перетинати забороняється, однак позивач здійснив її перетин шляхом виїзду на зустрічну смугу руху з метою обгону довгомірного транспортного засобу (фури). Таким чином, вбачаючи у діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, правомірно притягнув його до адміністративної відповідальності, керуючись ст. ст. 33, 283, 284 КУпАП та застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» технічним засобом (нагрудною камерою) ZM0007 здійснювалась фіксація спілкування з водієм на місці зупинки, в ході якої останньому повідомлено про факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, де позивач не спростував самого факту вчинення даного адміністративного правопорушення, а лише вимагав надати докази такого правопорушення, при цьому в подальшому підтверджує той факт, що здійснював обгін фури, а на запитання перетину суцільної лінії взагалі уникнув відповіді. Крім того, водію неодноразово пропонувалось надати письмові пояснення по суті вчиненого правопорушення, проте останній відмовлявся, мовляв нічого не буду розписувати та підписувати. Посилання ж позивача, що постанова винесена ним із процесуальними порушеннями, не ґрунтується на правових нормах та відповідно не може братися до уваги судом, оскільки він діяв в точній відповідності до Закону. Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 (щодо місця розгляду справи) не відноситься до ст.. 258 КУпАП та її тлумачить з урахуванням змін (Закон №596-VIII від 14.07.2015 року), що відбулись в КУпАП після прийняття такого рішення. Недоцільним є посилання позивача на не врахування ним вимог ст.. 33 КУпАП, оскільки у відповідності до ч. 2 цієї ж статті при накладенні стягнення враховується характер вчинення правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідність, крім випадків накладення такого стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови відбувся у відповідності до вимог КУпАП та інструкції. З огляду на викладене зауважує, що за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у т.ч. щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом її оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду. Більш того, реалізація прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ст.. 268 КУпАП), зокрема право на отримання правової допомоги під час розгляду справи в жодному випадку не ставиться під сумнів, проте її безпосереднє забезпечення не належить до компетенції патрульної поліції і тому, виходячи з завдань і ритму роботи патрульної поліції, інспектор не мав можливості очікувати приїзду адвоката або представника та оформлення відповідних документів на здійснення ним представництва. В той же час позивач мав можливість отримати відповідну юридичну консультацію по телефону, що і зробив. З урахуванням наведеного вважає, що доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки таким чином останній намагається уникнути відповідальності. Інших належних доказів на підтвердження обґрунтованості позову позивачем надано не було. Варто зауважити, що позивач лише посилається на начебто процесуальні порушення допущені ним в ході розгляду справи, проте жодним чином не пояснює обставини вчиненого ним правопорушення, у тому числі про здійснення ним обгону фури. З огляду на викладене стверджує, що позивачем порушено вимоги Правил дорожнього руху, а тому правомірно притягнув водія до адміністративної відповідальності, а обґрунтованість винесеної постанови підтверджується поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що відображені відеозаписом із нагрудної відеокамери, що підтверджують причину зупинки; безпосереднім виявленням правопорушення уповноваженою посадовою особою на притягнення суб'єктів правопорушення до відповідальності, що в сукупності узгоджується між собою та достеменно свідчать про скоєне позивачем правопорушення. На підстави вищезазначеного, посилання позивача є безпідставними, а отже є очевидним, що позивач зловживає правом на судовий захист та намагається ввести суд в оману, шляхом подання позову з завідомо суперечливими та неправдивими твердженнями. Постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 263 КАС України дана адміністративна справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.

Під час здійснення судового розгляду були встановлені наступні фактичні обставини.

Інспектором роти №3 батальйону УПП в Хмельницькій області лейтенантом поліції Барановським Владиславом Ігоровичем було встановлено, що 05 січня 2018 року о 14 годині 20 хвилин на автодорозі М-12, 268 км в сторону м. Хмельницький водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota C-HR державний номерний знак НОМЕР_2, та перетнув суцільну лінію розмітки 1.1 ПДР України, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п. 8.5.1 ПДР України.

На підставі викладеного відповідачем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №224724 від 05.01.2018 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

ОСОБА_1, не визнавши факту вчинення ним зазначеного у постанові правопорушення, та, вважаючи неправомірним притягнення його до адміністративної відповідальності, звернувся до суду з позовом про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивного дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, нормами процесуального законодавства тягар доказування наявності факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення покладається на відповідача - інспектора роти №3 УПП БП у Хмельницькій області Барановського Владислава Ігоровича.

Адміністративними правопорушеннями відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП визнаються перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, під час дослідження відеозапису, долученого до відзиву відповідача, судом встановлено, що на вказаному відео відсутній факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, як і факт визнання останнім скоєння правопорушення, викладеного в постанові серії БР №224724.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, відповідачем в підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не надано.

За приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З урахуванням викладеного, оцінивши наведені вимоги законодавства і наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, з огляду на відсутність у діях особи ознаки протиправності.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає дії інспектора роти №3 УПП БП у Хмельницькій області Барановського В.І. щодо винесення постанови серії БР №224724 по справі про адміністративне правопорушення від 05.01.2018 року такими, що не відповідають вимогам КУпАП, внаслідок чого така постанова підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 15, 77, 122, 139, 143, 241-244, 246, 255, 286, 295 КАС України, ст. 19 Конституції України, ст. ст. 9, 122, 245, 247, 251, 280 КУпАП, п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора роти №3 УПП БП у Хмельницькій області Барановського Владислава Ігоровича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БР №224724 від 05.01.2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по ч. 1 ст. 122 КУпАП в розмірі 255 гривень визнати незаконною та скасувати.

Провадження по адміністративній справі закрити відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. В. Сидорак