Справа № 817/1475/18
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2018 року м. Рівне №817/1475/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Свінтозельської К.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Кошатюк І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про визнання протиправними дій відповідача в частині не виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2015 по 31.10.2015 та з 01.01.2016 по 22.05.2017 та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2015 по 31.10.2015 та з 01.01.2016 по 22.05.2017 включно та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати такої індексації за весь період затримки з 01.01.2015 по 30.05.2018. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.05.2017 позивача звільнено з військової служби та з 22.05.2017 виключено зі списків частини та усіх видів забезпечення. Позивач звернувся до відповідача із проханням надати відомості про виплату всіх видів грошового забезпечення за період 2015-2017роки. Відповідач надіслав лист із інформацією про складові та види сум грошового забезпечення з якого позивач дізнався, що йому не виплачувалась індексації грошового забезпечення. Позивач зазначає, що невиплата йому з 01.01.2015 по 31.10.2015 та з 01.01.2016 по 22.05.2017 індексації грошового забезпечення є протиправною. За наведених обставин, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 04.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач вказує, що під час проходження військової служби громадянину ОСОБА_3 виплачувалось належне грошове забезпечення, яке обчислювалось та нараховувалось у межах виділених Луцькому прикордонному загону коштів, у відповідності до чинного законодавства. Під час проходження військової служби ОСОБА_3 з будь-якими скаргами чи заявами до керівництва Луцького прикордонного загону щодо невиплати чи виплати неналежного грошового забезпечення не звертався. Нарахування та виплата індексації позивачу проводилась в межах кошторисних призначень, що виділялись на утримання Державної прикордонної служби України по червень 2015 року включно. Індексація гр. ОСОБА_3 по червень 2015 року виплачувалась у розмірах, встановлених на той час чинним законодавством. Після червня 2015 року кошти на виплату індексації у Державній прикордонній службі України не виділялись. Відповідач зазначає, що до 31.12.2014 індексація виплачувалась в повному обсязі. У зв'язку зі зміною законодавства щодо порядку індексації грошових доходів населення з 1 січня 2015 року з урахування джерела коштів на проведення індексації грошових населення у межах фінансових ресурсів та за відсутності бюджетних надходжень, Луцький прикордонний загін, як бюджетна установа не мала та не має можливості виплачувати індексацію грошового забезпечення позивачу, за період з 01.01.2015 по 31.10.2015 та з 01.01.2016 по 22.05.2017.

Заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_3 проходив військову службу в Луцькому прикордонному загоні Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України на посаді водія 2 секції автомобільних перевезень автомобільної групи відділення автомобільного та бронетанкового забезпечення інженерно-технічного відділу, без права носіння військової форми.

Наказом начальника Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 18.05.2017 №106-ос, відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», з урахуванням вимог підпункту «ї» п.1 ч.8 цієї самої статті, старшого солдата ОСОБА_3 звільнено з військової служби в запас згідно з п. «а» (у зв'язку із закінченням строку контракту) (а. с. 28).

Наказом начальника Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 22.05.2017 №108-осЛуцика І.М. виключено зі списків частини та всіх видів забезпечення, з 22.05.2017 (а. с. 27).

Судом встановлено, що позивач звернувся до Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України про надання інформації стосовно виплати йому всіх видів грошового забезпечення за період 2015-2017 роки.

Листом від 26.04.2018 за №11/4758 відповідач надав копії особових карток грошового забезпечення, з яких позивач встановив, що з 01.01.2016 по 22.05.2017 йому не виплачувалась індексація грошового забезпечення (а. с.8-11).

Крім того, особової картки грошового забезпечення за 2015 рік позивачем встановлено, що в період з 01.01.2015 по 31.10.2015 йому також не виплачувалась індексація грошового забезпечення (а.с.33).

Вважаючи вищевказані дії Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення протиправними, ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 1І Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4 та 6 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка - у період з 01.01.2015 по 31.12.2015, а у розмірі 103 відсотка - починаючи з 01.01.2016.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078).

Згідно з п.1№ Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п.2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Відповідно до п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015).

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що нормами Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку №1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов'язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

Як встановлено з особистих карток грошового забезпечення та заробітної плати ОСОБА_3, відповідач не здійснював нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період із 01.01.2015 по 31.10.2015 та з 01.01.2016 по 22.05.2017 (а.с.10, 11, 33).

Як зазначив відповідач індексація виплачувалась до 31.12.2014 в повному обсязі. З 01.01.2015 з урахування джерела коштів на проведення індексації грошових населення у межах фінансових ресурсів та за відсутності бюджетних надходжень, Луцький прикордонний загін, як бюджетна установа не мала та не має можливості виплачувати індексацію грошового забезпечення позивачу, за період з 01.01.2015 по 31.10.2015 та з 01.01.2016 по 22.05.2017.

Проте, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на зазначену вище обставину, оскільки відсутність на рахунках Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є само по собі належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат. Так, відповідачем не надано суду доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Луцький прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що ним протягом січня-жовтня 2015 року та 2016-2017 років надсилались до вище стоячого органу потреби на виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.

Крім того, відповідно до ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-ІІІ визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Тобто, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов'язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).

У зв'язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

У рішеннях Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 та від 23.03.2002 № 5-рп/2002 суд зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності громадян, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Судом встановлено, що відповідач не здійснював нарахування та виплату ОСОБА_3 індексації грошового забезпечення протягом січня-жовтня 2015 року та січня 2016 року - травня 2017 року, що є порушенням вимог Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати такої індексації за весь період затримки з 01.01.2015 по 30.05.2018, суд зазначає, що вона до задоволення не належить, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон №2050), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону №2050 встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

З метою реалізації Закону №2050 Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 було прийнято постанову №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Відповідно до п.1 Порядку №159, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Аналіз даних правових норм свідчить про те, що компенсація громадянам втрати частини доходів здійснюється у разі: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати (грошового забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4) не виплачені доходи не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Таким чином, неотриманні з вини підприємства, установи та організації суми заробітної плати (грошового забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у разі, якщо відповідні суми заробітної плати (грошового забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії були нараховані громадянину підприємством, установою та організацією.

Разом з тим, відповідач не здійснював нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за весь період затримки з 01.01.2015 по 31.10.2015 та з 01.01.2016 по 30.05.2018. Доказів на підтвердження протилежного позивачем суду не надано та судом в ході судового розгляду не встановлено. Нараховані суми індексації за листопад - грудень 2015 року відповідачем були нараховані позивачу та виплачені у встановлені строки.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Судові витрати на користь позивача не стягуються.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України в частині не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_3 за період з 01 січня 2015 року по 31 жовтня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 22 травня 2017 року.

Зобов'язати Луцький прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_3 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 січня 2015 року по 31 жовтня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 22 травня 2017 року включно.

В задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь період затримки з 01 січня 2015 року по 30 травня 2018 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_3 (33016, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1);

2) відповідач - Луцький прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України (43000, м. Луцьк, вул. Стрілецька, 6, ).

Повний текст рішення складений 16 серпня 2018 року.

Суддя Комшелюк Т.О.