Справа № 804/182/3470/18
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року Справа № 804/182/3470/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами в місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною, -
16.05.2018 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради (далі відповідач 1), ОСОБА_2 (далі відповідач 2), у якій просить:
- визнати дії ПП "Броккер Н" у квартирі № 1 незаконними та припинити його діяльність.
- зобов'язати відділ реєстрації середнього та малого бізнесу Нікопольської міськради зняти з реєстрації ПП "Броккер Н" за адресою: пр. Трубників, 6/1, м. Нікополь.
- зобов'язати ОСОБА_2 використовувати приміщення квартири АДРЕСА_1 за призначенням.
- у зв'язку із зловживанням правом власності, що спричинило здоров'ю позивача суттєву шкоду, фізичні страждання, нервово-психічні перенавантаження, бездомність (бомжування на протязі низки років), особам мешкаючих в квартирах № 1 та № 17, в будинку № 6, на пр. Трубників, в м. Нікополь заборонити користуватись електронною технікою, крім телевізора, холодильника, мобільного телефону, уночі - категорично.
- визнати бездіяльність Виконавчого комітету Нікопольської міської ради у неспроможності створення умов проживання у власній квартирі, не розгляді її скарг та звернень з приводу нецільового використання приміщення квартири АДРЕСА_2 - незаконною.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (суддя Тихомиров І.В.) справу направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за підсудністю.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 08.06.2018 року, справу розподілено судді Голобутовському Р.З.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2018 року відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
15.06.2018 року на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, а саме про збільшення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню до 100000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 2009 року в неї раптово погіршилось самопочуття, вона стала відчувати постійні болі та втому. Вказані явища вона повязує з діяльністю ПП «Брокер Н», яке знаходиться в її будинку в кв. № 1. Із вказаної квартири, вона постійно відчуває акустичний шум, вібрації та електромагнітне випромінювання, яке на її думку спричинило в неї захворювання на гіперчутливість до електромагнітного поля. Зазначає, що неодноразово зверталась із вказаною проблемою до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, Верховної ОСОБА_3 України та поліції. Проте, її проблема залишилась не вирішеною. Вважає, що реєстрація ПП «Броккер» за адресою АДРЕСА_3 є незаконною, оскільки не можна реєструвати юридичну особу в багатоквартирному житловому будинку, де мешкають люди. Крім того, бездіяльність Виконавчого комітету Нікопольської міської ради в частині неспроможності створити для неї нормальні умови проживання в квартирі порушує її конституційні права та спричиняє моральну шкоду. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
21.07.2018 року від Виконавчого комітету Нікопольської міської ради надійшов письмовий відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, право власності позивача та відповідача-2 захищені Конституцією України, Цивільним кодексом України та Законами України. Також зазначено, що Виконавчий комітет Нікопольської міської ради не порушує Закон «Про звернення громадян» на кожне звернення їй надаються мотивовані відповіді, з боку Виконавчого комітету Нікопольської міської ради відсутні будь-які протиправні дії, які б могли спричинити їй моральну шкоду. З огляду на викладене просить, відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду від 13.08.2018 закрито провадження у справі №804/182/3470/18 в частині позовних вимог про визнання дій ПП "Броккер Н" у квартирі № 1 незаконними та припинити його діяльність; зобов'язання відділу реєстрації середнього та малого бізнесу Нікопольської міськради зняти з реєстрації ПП "Броккер Н" за адресою: пр. Трубників, 6/1, м. Нікополь; зобов'язання ОСОБА_2 використовувати приміщення квартири АДРЕСА_1 за призначенням; у зв'язку із зловживанням правом власності, що спричинило здоров'ю позивача суттєву шкоду, фізичні страждання, нервово-психічні перенавантаження, бездомність (бомжування на протязі низки років), особам мешкаючих в квартирах № 1 та № 17, в будинку № 6, на пр. Трубників, в м. Нікополь заборонити користуватись електронною технікою, крім телевізора, холодильника, мобільного телефону, у ночі категорично.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступні обставини.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 (далі - позивач) проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_4.
Позивач зазначила, що квартири №1 та №17, є джерелами підвищеного фону техногенних випромінювань, у звязку з чим у неї погіршився стан здоровя.
Також, позивач зазначила, що зверталась до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради із зверненнями стосовно використання електронної техніки за адресою: АДРЕСА_5, де зареєстровано ПП «БРОКЕР Н», засновником якого є ОСОБА_2
Проте, листом від 23.10.2017 №п-1136 їй надано відповідь, в якій зазначено, що за даними відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відсутня інформація та законні підстави для скасування державної реєстрації або припинення юридичної особи ПП «БРОКЕР Н».
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідачів, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 1-7 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 282 ЦК України фізична особа має право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, яка загрожує життю та здоров'ю.
За нормами ст. 293 ЦК України фізична особа має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на достовірну інформацію про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її збирання та поширення.
Позивач зазначає, що в квартирі №1 за адресою:м. Нікополь, пр. Трубників, 6, цілодобово користуються електронною технікою, яка утворює електромагнітне випромінювання, у звязку з чим погіршилось її здоровя.
Відповідно до листа Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, на звернення ОСОБА_1 від 21.03.2015 №ПЕ-1220415, яке надійшло на телефонну гарячу лінію «Гаряча лінія облдержадміністрації» стосовно шуму від електронних приладів, мобільного звязку та мережі WI-FI, що використовується мешканцями кв. №1, розташованої на першому поверсі за адресою: м. Нікополь, пр. Трубників, 6, позивача повідомлено, що 16.03.2015 в телефонному режимі ОСОБА_1 проінформовано про вихід комісії 17.03.2015 для виміру шуму та електромагнітного поля у квартирі ОСОБА_1
Також, із вказаного листа видно, що 17.03.2015 відбувся вихід комісії у складі спеціалістів виконавчого органу Нікопольської міської ради та головного спеціаліста санітарно-гігієнічного відділу Нікопольського міськрайонного управління Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області, проте ОСОБА_1 відмовилась допустити членів комісії до квартири для замірів шуму та електромагнітного поля.
У звязку з викладеним, виміру шуму та електромагнітного поля в квартирі №13 не проведені, про що складено відповідний акт.
Під час розгляду звернення ОСОБА_1, членами комісії опитані сусіди з другого, третього та четвертого поверхів, які зазначили, що не відчувають ніяких незручностей та шумів від електронних приладів, мобільного звязку, мережі WI-FI від мешканців кв. 1.
Разом з тим, листами від 01.04.2015 №1150, від 06.04.2015 №1259, від 15.04.2015 №1427 ОСОБА_1 повідомлялась, що у разі надання її згоди буде проведено вимір шуму та електромагнітного поля в її квартирі.
Крім того, відділом економічного аналізу та прогнозування управління економічної політики Нікопольської міської ради на звернення ОСОБА_1 з приводу порушення спокою мешканцями квартир №1, 17 по пр. Трубників, 6, направлявся запит до Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.12.2015 №6827, на який 04.01.2016 отримана відповідь, в якій зазначено, що за фактом порушення спокою мешканцями квартир №1 та №17 про пр. Трубників, 6 неодноразово проводились бесіди з мешканцями під'їзду будинку, які пояснили, що вібрацій та відхилень допустимих норм рівня шуму вони не відчувають.
Також з матеріалів справи видно, що згідно з інформацією Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України у Дніпропетровській області про результати розгляду звернення ОСОБА_1, фактів в частині порушення умов проживання, норм та рівня вібрації, шуму господарями кв. №1 не знайшли свого підтвердження.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради вчинено всіх необхідних дій щодо розгляду скарг позивача, також перевірено всі твердження позивача про шум та вібрації в сусідній квартирі наявність яких могла б завдавати шкоду здоров'ю позивача, у зв'язку з чим суд вважає вимогу позивача стосовно бездіяльності Виконавчого комітету Нікопольської міської ради необґрунтованою.
Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди в сумі 100000,00 грн., суд вважає за необхідне відмовити, з огляду на наступне.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оскільки в судом не встановлено неправомірної бездіяльності Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.
Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, та просити про їх захист.
За приписами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_3