Справа № 344/9352/14-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року

Київ

справа №344/9352/14-а

адміністративне провадження №К/9901/4687/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовами Івано-Франківської міської ради та третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гетьмана Мазепи, 35а» до Департаменту архітектури і містобудування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ПП «Прогрес-Буд ІФ» про визнання нечинними містобудівних умов та обмежень та їх скасування за касаційними скаргами Івано-Франківської міської ради та третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гетьмана Мазепи, 35а» на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Сапіги В.П., Левицької Н.Г., Обрізка І.М. від 12 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року Івано-Франківська міська рада звернулась до суду з адміністративним позовом до Департаменту архітектури і містобудування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, у якій просила визнати нечинними містобудівні умови та обмеження та їх скасувати.

У липні цього ж року третя особа із самостійними вимогами на предмет спору: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гетьмана Мазепи, 35а» (далі - ОСББ «Гетьмана Мазепи, 35а») звернулась до адміністративного суду з аналогічними позовними вимогами.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що управлінням архітектури та містобудування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради містобудівні умови і обмеження видано з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: всупереч вимогам статті 24 та Розділу ІV-1 Закону України «Про планування та забудову територій», Постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 489 «Про затвердження Порядку надання вихідних даних для проектування об'єктів містобудування» (далі - Порядок № 489), зокрема, без розроблення містобудівного обґрунтування, без проведення обов'язкової процедури громадського обговорення та без проведення державної експертизи містобудівної документації.

В адміністративному позові також містилось клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду зазначено, що Івано-Франківська міська рада є колегіальним органом, у зв'язку з чим звернення до суду з відповідним позовом стало можливим лише після розгляду питання про протиправність оскаржуваних містобудівних умов та обмежень на сесії 12 червня 2014 року та прийняття за наслідками розгляду цього питання рішення про звернення до суду.

ОСББ «Гетьмана Мазепи, 35а» подало окреме клопотання про поновлення строків звернення до суду, посилаючись на те, що строк було пропущено через те, що Івано-Франківська міська рада прийняла рішення «Про визнання будівництва самочинним» 12 червня 2014 року, відтак, з цієї дати ОСББ «Гетьмана Мазепи, 35а» дізналося про те, що містобудівні умови та обмеження виготовлені з порушенням вимог законодавства.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2014 року поновлено строк на звернення до адміністративного суду Івано-Франківській міській раді та ОСББ «Гетьмана Мазепи, 35а». Суд виходив із поважності причин пропуску строку звернення до суду, а також з того, що питання про те, чи є поважними обставини, які спричинили пропуск строків звернення до суду, віднесено на розсуд суду.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2014 року адміністративний позов Івано-Франківської міської ради задоволено повністю, а ОСББ «Гетьмана Мазепи, 35а» - частково.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у порушення вимогам статей 23, 24, 30-3 Закону України «Про планування і забудову територій» місцеві правила забудови для Івано-Франківська не розроблено, громадські слухання щодо проекту містобудівних умов та обмежень не проводились.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року задоволено апеляційну скаргу ПП «Прогрес-Буд ІФ», скасовано постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2014 року, адміністративні позови Івано-Франківської міської ради та ОСББ «Гетьмана Мазепи 35а» залишено без розгляду.

Задовольняючи апеляційну скаргу, Львівський апеляційний адміністративний суд виходив з того, що позивачем та третьою особою попущено строк звернення до адміністративного суду, а висновки суду першої інстанції щодо поважності причин такого пропуску нічим не мотивовані.

Івано-Франківська міська рада, ОСББ «Гетьмана Мазепи, 35а», не погоджуючись з ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, звернулися із касаційними скаргами до Вищого адміністративного суду України, у яких просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та Івано-Франківська міська рада просить залишити в силі постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2014 року, а ОСББ «Гетьмана Мазепи, 35а» - направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

У касаційній скарзі скаржники вказують на те, що апеляційний суд дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав вважати причини пропуску строку звернення до суду поважними, оскільки суд першої інстанції задовольнив клопотання про поновлення строку та обґрунтовано визнав причини його пропуску поважними.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 листопада 2015 року відкрито касаційне провадження у справі № 344/9352/14-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

З моменту відкриття касаційної скарги, Вищим адміністративним судом України не було вжито жодних реальних процесуальних дій, спрямованих на розгляд даної касаційної скарги.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Вищий адміністративний суд України діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду.

У відповідності з положенням пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності також Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, КАС України від 06 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Ухвалами Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.В. від 28 березня 2018 року прийнято до свого провадження касаційні скарги Івано-Франківської міської ради та ОСББ «Гетьмана Мазепи, 35а» на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року за позовами Івано-Франківської міської ради та третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гетьмана Мазепи, 35а» до Департаменту архітектури і містобудування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ПП «Прогрес-Буд ІФ» про визнання нечинними містобудівних умов та обмежень та їх скасування.

Від ПП «Прогрес-Буд ІФ» надійшов відзив на касаційні скарги Івано-Франківської міської ради та ОСББ «Гетьмана Мазепи, 35а», у якому вказується на законність рішення апеляційного суду та необґрунтованість доводів касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ПП «Прогрес-Буд ІФ» здійснює будівництво восьмиповерхового багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: вул. Гетьмана Мазепи, 35а в м. Івано-Франківську.

Згідно з державним актом на право постійного користування землею від 24 червня 1994 року серія ІФ № 15/4-000037, виданого приватній виробничо-комерційній фірмі «Прогрес-Прут», правонаступником якої є ПП «Прогрес-Буд ІФ», надано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 0,199 га, що знаходиться за вказаною адресою для будівництва малоповерхових будинків.

Рішенням виконавчого комітету міської ради № 462 від 23 вересня 2008 року надано дозвіл ПП «Прогрес-Буд ІФ» на проведення проектно-пошукових робіт для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Гетьмана Мазепи, 35а на переданій в постійне користування земельній ділянці. 09 березня 2011 року управлінням архітектури та містобудування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради було затверджено та видано містобудівні умови і обмеження № 39 забудови земельної ділянки по вул. Гетьмана Мазепи, 35а в м. Івано-Франківську.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року відповідає, а вимоги касаційної скарги є неприйнятні з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення до суду першої інстанції) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Частиною другою статті 100 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення до суду першої інстанції) встановлено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Положення частини другої статті 99 КАС України слугують меті дотримання дисципліни учасниками адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист, а також забезпечення дотримання принципу правової визначеності, що, зокрема, слід розуміти як спрямованість на створення ситуації упевненості для суб'єкта владних повноважень, як відповідача по справі, стосовно розуміння відсутності у позивача бажання звертатись з відповідним позовом, у тому числі, захищати свої права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року у справі № 800/98/17 та постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 607/6231/17.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, позивач та третя особа із самостійними вимогами на предмет спору не заперечують факту пропуску ними строку звернення до адміністративного суду, відтак, дана обставина є визнаною учасниками справи та у силу частини першої статті 78 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) не підлягають доказуванню.

Предметом оскарження у касаційних скаргах є невизнання судом апеляційної інстанції причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Наслідки пропуску строку звернення до адміністративного суду визначені у статті 100 цього Кодексу (у редакції, чинній на момент звернення до суду першої інстанції), за приписами частини першої якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

КАС України та інші закони не визначають, поняття та критерії поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.

Суд розглядає питання поважності причин пропуску строку звернення до суду з ініціативи та в межах доводів особи, яка подала позовну заяву. Разом з тим, якщо особа, яка звернулася до суду, не навела поважних причин пропуску строку звернення до суду, але суд вбачає їх з наданих доказів, суд визнає причини пропуску строку поважними та відкриває провадження у справі.

Отже, за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Вирішення питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку на оскарження в кожній конкретній справі залежить від вказаних у заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 05 жовтня 2017 року по справі № 820/2497/16.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, Івано-Франківська міська рада в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду посилається на те, що як колегіальний орган, рада приймає рішення про звернення до суду на пленарному засіданні, яке було проведене лише 12 червня 2014 року, відтак, раніше зазначеної дати не було підстав для звернення до суду. На вказане рішення міськради посилається також ОСББ «Гетьмана Мазепи, 35а» як на підставу визнання поважною причину пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Вирішуючи питання про правильність застосування апеляційним судом норма матеріального права та дотримання норм процесуального права при визнанні причин пропуску позивачем та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, строку звернення до адміністративного суду неповажними, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що міська рада уповноважена скликати засідання сесії у міру необхідності. При цьому, законом не встановлено обмеження щодо періодичності такого скликання.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, Івано-Франківська міська рада дізналась про невідповідність містобудівних умов та обмежень вимогам законодавства у 2013 році, однак, засідання сесії для розгляду питання звернення до суду з відповідним позовом було скликано 12 червня 2014 року. При цьому, жодних причин, які об'єктивно перешкоджали проведенню засідання раніше вказаної дати, міськрадою не наведено.

Безпідставними також є доводи скаржника - ОСББ «Гетьмана Мазепи, 35а» про неможливість звернення до суду з позовом про скасування містобудівних умов та обмежень до прийняття 12 червня 2014 року рішення міськрадою, оскільки стаття 6 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення до суду першої інстанції) не встановлює обмежень щодо звернення до адміністративного суду юридичних осіб, чиї права порушено рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, та не ставить право на звернення до суду у залежність від певних умов та обставин.

На цій підставі колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивачем та третьою особою не надано жодного доказу в розумінні статей 69-74 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення), які б підтверджували поважність пропуску строку звернення до адміністративного суду, що є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Affaire Perez de Rada Cavanilles c. Espagne, № 116/1997/900/1112).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення апеляційного суду у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, правильно визначив, що позивачами пропущений строк звернення до адміністративного суду.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Враховуючи, що касаційний суд залишає в силі постанову апеляційного суду, то відповідно до частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гетьмана Мазепи, 35а» залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко