Справа № 826/1139/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

20 серпня 2018 року №826/1139/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., за участю секретаря судових засідань Огнивого Д.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_2
до проГолосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про скасування арешту з нерухомого майна, а саме - квартири, за адресою: АДРЕСА_1, накладений Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач, відповідно до говору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.07.2010, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. Так, 21.12.2017 позивач дізнався, що на його квартиру накладено арешт від 27.10.2012. Проте, за результатами звернення до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, було отримано відповідь щодо закінчення строку зберігання завершених виконавчих проваджень та їх знищення, а тому надати більш детальну інформацію неможливо.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач відзиву на позовну заву не надав.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Під час судового розгляду справи, судом оголошувалась перерва для отримання нових доказів по справі.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_6 (продавець) 10.07.2010 було укладено договір купівлі-продажу квартири, за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до якого, позивач набув права власності на вказане майно.

Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за №2000.

За посиланням позивача, 21.12.2017 він дізнався, що 27.10.2012 відповідачем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 04.11.2011.

На адресу Голосіївського районного суду міста Києва, Окружним адміністративним судом міста Києва було направлено судовий запит від 12.03.2018 щодо надання копії ухвали Голосіївського районного суду міста Києва про забезпечення позову від 04.11.2011 №2-5992/11.

Листом Голосіївського районного суду міста Києва від 29.03.2018 було надіслано копію ухвали про забезпечення позову від 04.11.2011 №2-5992/11, щодо накладання арешту на майно ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Разом з тим, на письмовий запит представника позивача до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо надання інформації про виконавче провадження, яким було накладено арешт на майно, за адресою: АДРЕСА_1, належне позивачеві, останній отримав лист від 10.01.2018 щодо надання інформації.

Так, в листі відповідача від 10.01.2018 зазначено, що 19.01.2012 на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 04.11.2011 №2-5992/11 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №30738907; 20.01.2012 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника; 01.02.2012 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Разом з тим, надати більш детальну інформацію щодо виконання виконавчого документу №2-5992/11 неможливо, оскільки виконавчі провадження за 2012 рік знищено за закінченням терміну зберігання.

Позивач, з метою зняття арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_1, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (надалі по тексту - Закон)

За приписами статті 1 Закону, виконавче провадження (в редакції на момент завершення виконавчого провадження №30738907), як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з приписами статті 2 Закону, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до частин першої та другої статі 50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з приписами частин першої та другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження (в редакції, коли позивач дізнався про арешт майна) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 № 2274/5 затверджено Порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби (надалі по тексту - Порядок). Порядок установлює основні правила роботи з документами в органах державної виконавчої служби, в тому числі порядок загального документування у районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних відділах державної виконавчої служби, діловодство з виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) у всіх органах державної виконавчої служби, оформлення документів, технічного забезпечення їх підготовки, контролю за виконанням документів, а також здійснення діловодних процесів - організації документообігу, формування справ і зберігання документів та поширюється на всю службову документацію.

Пунктом 9.4 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби передбачено, що зберігання завершених виконавчих проваджень здійснюється у спеціально відведеному для цієї мети приміщенні (робочій кімнаті) органу державної виконавчої служби і покладається на одного з працівників органу державної виконавчої служби, про що керівником цього органу видається відповідний організаційно-розпорядчий документ.

Відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт (пункт 9.10 Порядку)

Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Враховуючи вищевикладені положення законодавства, суд зазначає, що знищенню підлягають тільки завершені виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчились.

Суд звертає увагу, що з листа відповідача 10.01.2018 вбачається, що 01.02.2012 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №30738907, а матеріали вказаного виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання.

Тобто, виконавче провадження в межах якого було накладено арешт на майно за адресою: АДРЕСА_1 є завершеним, що мало стати підставою для зняття накладеного на квартиру арешту.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги відсутність доказів існування виконавчого провадження відносно позивача, а також лист відповідача про закінчення виконавчого провадження №30738907 та знищення його матеріалів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо зняття арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_1, накладений Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати арешт з нерухомого майна, а саме - квартири, за адресою: АДРЕСА_1, накладений Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві 19.01.2012.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (ІПННОМЕР_1) сплачену ним суму судового збору в розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок асигнувань Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (02121, м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 22/15).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.