Справа № 465/529/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/6276/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Большакової О.О.,

Макарик В.Я.,

секретаря судового засідання Коваль Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м.Львова (головуючий суддя - Кузь В.Я.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові 16 липня 2018 року у справі №465/529/18 за позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у м.Львові, поліцейського УПП у м. Львові Департаменту патрульної поліції 1 роти взводу 2 батальйону 2 сержанта поліції Стукова Андрія Миколайовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

01.02.2018 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у м.Львові, поліцейського УПП у м.Львові ДПП 1 роти взводу 2 батальйону 2 старшого сержанта поліції Стукова Андрія Миколайовича, просив визнати дії поліцейського УПП у м.Львові ДПП 1 роти 2 взводу 2 батальйону старшого сержанта поліції Стукова Андрія Михайловича щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності протиправним, скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР №607684, винесену 05.10.2017 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а справу закрити.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 16 липня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності інспектором були з'ясовані і доведені обставини, які свідчать, що в діях позивача є ознаки адміністративного правопорушення, тому відповідач правомірно склав постанову про адміністративне правопорушення, оскільки позивач порушив вимоги п 8.7.3 «е» «ПДР України». Суд першої інстанції не вбачає незаконності та протиправності дій інспектора щодо позивача, який порушив п 8.7.3 «е» «ПДР України», у зв'язку з чим був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Франківського районного суду м.Львова від 16 липня 2017 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов'язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Скаржник вказує, що на спростування факту вчинення порушення правил дорожнього руху, відповідачем не було надано суду першої інстанції копії відеозапису з нагрудного реєстратора, який був би належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Зазначає, що факт візуального спостереження вчинення адміністративного правопорушення інспектором поліції без забезпечення належних та допустимих доказів, зокрема відеофіксації всіх суттєвих обставин, не може доводити винуватість особи у вчинені адміністративного правопорушення.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку ст.230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржене рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 05.10.2017 поліцейським 1 роти 2 взводу 2 батальйону УПП у м.Львові ДПП старшим сержантом поліції Стуковим Андрієм Миколайовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №607684, згідно з яким ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом Volkswagen Polo НОМЕР_1 05.10.2017 о 03 год. 25 хв. в м.Львові по вул.Б.Хмельницького, 275, здійснив рух на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим порушив підпункт 8.7.3 «е» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. По справі прийнято рішення про застосування до ОСОБА_3 адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до положень ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі - КУпАП) проїзд на заборонний сигнал світлофора тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Підпунктом «е» пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху встановлено, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, за яке постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР №607684 від 05.10.2018 накладено адміністративне у вигляді штрафу.

Разом з тим, жодних доказів, передбачених ст.251 КУпАП, які підтверджують порушення позивачем правил дорожнього руху, наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та правомірність прийняття оскаржуваної постанови (фото, відеозапис тощо) відповідачем до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не долучено, суду першої та апеляційної інстанцій не подано.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об'єктивного дослідження справи, однак не зобов'язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Водночас, щодо покликання відповідача та суду першої інстанції на постанову Франківського районного суду м.Львова від 26.12.2017 у справі №465/5873/17, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст.122-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення, то суд апеляційної інстанції зауважує, що в силу приписів ч.6 ст.78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у постанові у справі про адміністративне правопорушення, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо встановлення постановою Франківського районного суду м.Львова від 26.12.2017 у справі №465/5873/17 факту вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Водночас, з врахуванням конституційного принципу правової держави усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

За таких обставин, на підставі системного аналізу законодавчих положень, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, не доведено дотримання при винесені постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №607684 від 05.10.2017 вимог статей 245 та 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП.

Вказане у своїй сукупності дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що постанова серії АР №607684 від 05.10.2017 не відповідає критеріям законності та обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, а тому підлягає скасуванню.

При цьому позовна вимога щодо визнання протиправними дій поліцейського УПП у м.Львові ДПП 1 роти 2 взводу 2 батальйону старшого сержанта поліції Стукова Андрія Михайловича щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності задоволенню не підлягає, оскільки охоплюється вимогами про скасування постанови серії АР №607684 від 05.10.2017 та відносяться до процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому окремо не підлягає правовій оцінці.

Згідно з ч.2 ст. 6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статей 317 та 286 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи, що має наслідком скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким слід скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо судових витрат, то такі, в силу приписів ст.139 КАС України, розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 230, 250, 272, 286, 308, 310, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 16 липня 2018 року у справі №465/529/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №607684 від 05.10.2017 та справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 закрити.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик