Справа № 804/931/17
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2018 рокусправа № 804/931/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Юрко І.В.

судді: Олефіренко Н.А., Шальєва В.А.,

секретарі судового засідання Федосєєвій Ю.В.,

за участі представника позивача Дмитренка О.О.,

представника відповідача Донцова Є.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімертехнологія» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2017 року у справі №804/931/17 (головуючий 1-ї інстанції Чорна В.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімертехнологія» до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 02.02.2017 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.12.2016 року:

- № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 799299 грн.,

- № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1305165 грн., в тому числі за основним платежем - на суму 870110 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - на суму 435055 грн..

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом не наведено будь-яких доводів щодо спростування висновків рішення суду першої інстанції та його критики. Зміст апеляційної скарги зводиться до цитування окремих норм та статей Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та податкову звітність в Україні», посилання на практику Вищого адміністративного суду України 2010, 2011 та 2014 року, Європейського Суду без прив'язки до обставин даної справи.

Відповідач надав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Полімертехнологія» є юридичною особою (), зареєстроване виконавчим комітетом Криворізької міської ради від 05.03.2004 року, перебуває на податковому обліку в Криворізькій південній ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області (а.с.93 т.1).

Основним видом діяльності позивача є виробництво плит, листів, труб і профілів з пластмас, виробництво інших виробів з пластмас, а також неспеціалізована оптова торгівля (а.с.94 т.1).

Відповідач - Головне управління ДФС у Запорізькій області є суб'єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

В період 19.09.2016 року по 07.10.2016 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Полімертехнологія» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2016 року, за результатами якої 17.10.2016 року складено акт №564//04-36-14-03/32693626 (а.с.7-39 т.1).

У зв'язку з отриманням заперечення позивача на вказаний акт документальної планової виїзної перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Полімертехнологія» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.062016 року, за результатами якої 15.12.2016 року складено акт №701/04-36-14-03/32693626 (а.с.92-112 т.1).

Згідно висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1, п.134 ст.134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.01.2015 року по 30.06.2016 року на суму 799299 грн., у т.ч. за 2015 рік - 799299 грн.;

- п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ на суму 870110 грн., у т.ч. за квітень 2015 р.- 370110 грн., за червень 2015р. - 500 000 грн..

На підставі висновків, викладених в акті перевірки від 15.12.2016 року відповідачем 20.12.2016 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 799299 грн.;

- № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1305165 грн., в тому числі за основним платежем - на суму 870110 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - на суму 435055 грн. (а.с.128-131 т.1).

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що наявними у справі документами не підтверджено факту надання послуг по профілактичній діагностиці та обслуговуванню обладнання позивача від контрагентів ТОВ «Монолітид», ТОВ «Радена», ТОВ «Трейдмакс Груп».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до положень Податкового кодексу України основним завданням та функцією органів державної податкової служби є здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), контролю за валютними операціями, контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України, органи податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Порядок призначення та проведення перевірки позивачем не оскаржується, а відтак судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'ємів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно з п.138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 1 розділу І Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, як зазначено в п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, виникає, в тому числі, у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно п.198.3 ст.198 ПУ України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Приписами п.198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Приписами статті 9 вказаного Закону України визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до пункту 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 року №969, податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість

Згідно п.201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Пунктом 201.6 ст.201 ПК України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Отже, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

З наведеного вище можно зробити висновок, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Предметом спору у даній справі є правомірність включення позивачем до складу витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування, розрахунки по господарських операціях з контрагентами-постачальниками товарів (робіт та послуг), зокрема, з ТОВ «Радена», ТОВ «Монолітид», ТОВ «Трейдмакс Груп» на загальну суму 4440550 грн., а також обґрунтованість формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям, здійсненим ТОВ «Полімертехнологія» з ТОВ «Радена» та ТОВ «Монолітид» на загальну суму 870110 грн. за період 2015 року. Зокрема, по господарським відносинам ТОВ «Полімертехнологія» з ТОВ «Радена» - правомірність формування витрат у розмірі 1850550 грн. та податкового кредиту на загальну суму 370110 грн. за квітень 2015 року; по господарським відносинам ТОВ «Полімертехнологія» з ТОВ «Монолітид» - правомірність формування витрат у розмірі 2500000 грн. та податкового кредиту на загальну суму 500000 грн. за червень 2015 року; по господарським відносинам позивача з ТОВ «Трейдмакс Груп» - правомірність формування витрат у розмірі 90000 грн. за 2015 рік.

З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2015 року між ТОВ «Полімертехнологія» (замовник) та ТОВ «Радена» (виконавець) укладено договір про № 31/04-2015, предметом якого стало надання виконавцем послуг по профілактичній діагностиці та обслуговуванню обладнання (а.с.246-249 т.1).

На підтвердження господарських операцій за вказаним договором позивачем до перевірки надані наступні документи: акти здачі-прийняття робіт: №1378 від 30.04.15 року, №1377 від 30.04.15 року, №1376 від 30.04.15 року, №1375 від 30.04.15 року, №1374 від 30.04.15 року; податкові накладні: №1378 від 30.04.15 року, №1377 від 30.04.15 року, №1376 від 30.04.15 року, №1375 від 30.04.15 року, №1374 від 30.04.15 року на загальну суму 2220660 грн., в тому числі ПДВ на суму 370110 грн.(а.с.3-7, 9-13 т.2).

Суми податку на додану вартість за відповідними податковими накладними включено позивачем до складу податкового кредиту згідно податкових декларацій за квітень 2015 року - у сумі 370110 грн..

Вартість послуг з профілактичної діагностики та обслуговування обладнання на загальну суму 1850550 грн. позивачем враховано до складу витрат, що враховуються при визначені фінансового результату до оподаткування (збиток), визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності за 2015 рік.

Розрахунок між підприємствами проведено за рахунок видачі простих векселів (а.с.15-23 т.2).

З наведених вище документів вбачається, що 30.04.2015 року складено п'ять актів виконаних робіт з профілактичної діагностики та обслуговування обладнання на загальну суму 2220660 грн..

Разом з цим, наведені акти не містять зазначення місця їх складання, розшифровки статті витрат, даних про обсяг (кількість, ціну) наданих послуг, в чому конкретно полягала діагностика або обслуговування обладнання, яке конкретно електрообладнання підлягало обслуговуванню або діагностиці, його місцезнаходження, кому воно належить, які дії проведені в межах надання таких послуг, яким чином здійснювалась калькуляція ціни, де саме відбувались ці послуги, адреси об'єктів, якою кількостю працівників та за який час проведені роботи та т.і..

Будь-яких документів на підтверждення вказаних обставин позивачем ані під час перевірки, ані суду першої та апеляційної інстанції не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Щодо наявної податкової інформації стосовно контрагента позивача - ТОВ «Радена», колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно АІС «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України та розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» по деклараціям з ПДВ за перевіряємий період між ТОВ «Полімертехнологія» та ТОВ «Радена» існують розбіжності за квітень 2015 року в сумі 370110,00 грн., які виникли внаслідок того, що постачальником послуг ТОВ «Радена» не задекларовано податкові зобов'язання по взаємовідносинам з ТОВ «Полімертехнологія».

Згідно бази даних податкової служби та інформації АІС «Податковий блок» встановлено, що основними видами діяльності ТОВ «Радена» є оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, оптова торгівля іншими машинами й усталюванням та неспеціалізована оптова торгівля. Отже, види діяльності, якими має право займатись ТОВ «Радена» згідно ЄДРПОУ, не відповідають видам послуг, які надані за договором №31/04-2015 від 01.04.2015 року та на які оформлено документи для позивача.

Посилання позивача, що він не може нести відповідальності за дії його контрагента колегією суддів до уваги не приймається, оскільки в даному випадку позивач мав можливість перевірити обсяг видів послуг даного контрагента з витягу інформації ЄДРПОУ, яка повинная надаватись суб'єктом господарювання при укладенні договорів.

При цьому, як вбачається з відповіді керівника ТОВ «Радена» підприємство не планувало надавати послуги з профілактики, діагностики та обслуговуванню обладнання на постійній основі, а тому безпосередній виконавець робіт - ОСОБА_3 не входить до складу працівників підприємства, а перебував у цивільно-правових відносинах з ТОВ «Радена» (а.с.191 т.1).

Колегія суддів також звертає увагу на ту обставину, що згідно договору субпідряду від 01.04.2015 року, укладеного ТОВ «Радена» з ОСОБА_3 на виконання робіт, вартість таких робіт складає 1000 грн. за одиницю обладнання (а.с.192 т.1).

Акт виконаних робіт від 30.01.2015 року свідчить про те, що ОСОБА_3 виконав роботи з профілактики, діагностики та обслуговуванню (ремонту) обладнання ТОВ «Полімертехнологія» шести одиниць обладнання. При цьому з вказаного акту не вбачається, на яку суму виконанно робіт, а з урахуванням умов наведеного вище договору підряду, вартість таких робіт повинна складати 6000 гривень (а.с.193 т.1).

Але як зазначалось вище, 30.04.2015 року складено п'ять актів виконаних ТОВ «Радена» робіт (послуг) з профілактичної діагностики та обслуговування обладнання на загальну суму 2220660 грн..

Зазначені документи щодо господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Радена» викликають у колегії сумнів щодо їх правдивості та відповідності заявленим вимогам.

Далі, з матеріалів справи вбачається, що 02 червня 2015 року між ТОВ «Полімертехнологія» та ТОВ «Монолитід» укладено договір №33/06-2015, предметом якого є надання послуг по профілактичній діагностиці та обслуговуванню обладнання (а.с.212-213 т.1).

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем до перевірки надані: акти здачі-прийняття робіт: №1099 від 30.06.15 року, №1100 від 30.06.15 року, №1101 від 30.06.15 року, №1102 від 30.06.15 року, №1103 від 30.06.15 року, №1104 від 30.06.15 року, №1105 від 30.06.15року; податкові накладні: №1099 від 30.06.15 року, №1100 від 30.06.15 року, №1101 від 30.06.15 року, № 1102 від 30.06.15 року, №1103 від 30.06.15 року, №1104 від 30.06.15 року, №1105 від 30.06.15 року на загальну суму 3000000 грн., в тому числі ПДВ на суму 500000 грн. (а.с.217-223, 215-231 т.1).

Суми податку на додану вартість за відповідними податковими накладними включено позивачем до складу податкового кредиту згідно податкових декларацій за червень 2015 року - у сумі 500 000 грн..

Вартість послуг з профілактичної діагностики та обслуговування обладнання на загальну суму 2500000 грн. позивачем враховано до складу витрат, що враховуються при визначені фінансового результату до оподаткування (збиток), визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності за 2015 рік.

Розрахунок між підприємствами проведено за рахунок видачі простих векселів (а.с.234-245 т.1).

З наведених вище документів вбачається, що 30.06.2015 року складено сім актів виконаних робіт з профілактичної діагностики та обслуговування обладнання на загальну суму 3000000 грн..

Разом з цим, наведені акти не містять зазначення місця їх складання, розшифровки статті витрат, даних про обсяг (кількість, ціну) наданих послуг, в чому конкретно полягала діагностика або обслуговування обладнання, яке конкретно електрообладнання підлягало обслуговуванню або діагностиці, його місцезнаходження, кому воно належить, які дії проведені в межах надання таких послуг, яким чином здійснювалась калькуляція ціни, де саме відбувались ці послуги, адреси об'єктів, якою кількостю працівників та за який час проведені роботи та т.і..

Будь-яких документів на підтверждення вказаних обставин позивачем ані під час перевірки, ані суду першої та апеляційної інстанції не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Щодо наявної податкової інформації стосовно контрагента позивача - ТОВ «Монолитід», колегія суддів зазначає наступне.

Згідно бази даних податкової служби та інформації АІС «Податковий блок» встановлено, що основними видами діяльності ТОВ «Монолитід» є оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту та неспеціалізована оптова торгівля. Отже, види діяльності, якими має право займатись ТОВ «Монолитід», не відповідають видам послуг, якими має право займатись ТОВ «Монолитід» згідно ЄДРПОУ, не відповідають видам послуг, які надані за договором №33/06-2015 від 02.06.2015 року та на які оформлено документи для позивача.

Згідно Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Монолитід» у червні 2015 року придбано продовольчі товари (цукор, дріжджі, маргарин тощо), а реалізовано різноманітні ТМЦ, послуги та роботи (наприклад: дизельне пальне, електроди, ремонти техніки, роботи з розробки вихідних текстів програмного забезпечення для технічної підтримки примірників програмного продукту тощо). Податкові накладні щодо надання послуг з профілактичної діагностики та обслуговування обладнання в даному переліку у вкащзаний період відсутні.

Згідно АІС «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» та розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, по деклараціям з ПДВ між ТОВ «Полімертехнологія» та ТОВ «Монолитід» існували розбіжності за червень 2015 року у сумі 500000,00 грн., які виникли внаслідок того, що постачальником послуг ТОВ «Монолитід» не задекларовано податкові зобов'язання по взаємовідносинам з ТОВ «Полімертехнологія».

Посилання позивача, що він не може нести відповідальності за дії його контрагента колегією суддів до уваги не приймається, оскільки в даному випадку позивач мав можливість перевірити обсяг видів послуг даного контрагента з витягу інформації ЄДРПОУ, яка повинная надаватись суб'єктом господарювання при укладенні договорів.

При цьому, як вбачається з відповіді керівника ТОВ «Монолитід» підприємство не планувало надавати послуги з профілактики, діагностики та обслуговуванню обладнання на постійній основі, а тому безпосередній виконавець робіт - ОСОБА_3 не входить до складу працівників підприємства, а перебував у цивільно-правових відносинах з ТОВ «Монолитід» (а.с.187 т.1).

Колегія суддів також звертає увагу на ту обставину, що згідно договору субпідряду від 02.06.2015 року, укладеного ТОВ «Монолитід» з ОСОБА_4 на виконання робіт, вартість таких робіт складає 1000 грн. за одиницю обладнання (а.с.188 т.1).

Акт виконаних робіт від 30.01.2015 року свідчить про те, що ОСОБА_5 (а не ОСОБА_4.) виконав роботи з профілактики, діагностики та обслуговуванню (ремонту) обладнання ТОВ «Полімертехнологія» 11 одиниць обладнання. При цьому з вказаного акту не вбачається, на яку суму виконанно робіт, а з урахуванням умов наведеного вище договору підряду, вартість таких робіт повинна складати 11000 гривень (а.с.189 т.1).

Але як зазначалось вище, 30.06.2015 року складено сім актів виконаних ТОВ «Монолитід» робіт (послуг) з профілактичної діагностики та обслуговування обладнання на загальну суму 3000000 грн..

Зазначені документи щодо господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Монолитід» викликають у колегії сумнів щодо їх правдивості та відповідності заявленим вимогам.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2015 року між ТОВ «Полімертехнологія» та ТОВ «Трейдмакс Груп» укладено договір №168, предметом якого є надання послуг по профілактичній діагностиці та обслуговуванню обладнання (а.с.198-199 т.1).

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем до перевірки надані: акт здачі-прийняття робіт та податкова накладна №478 від 28.07.15 року на суму 108000 грн., в тому числі ПДВ на суму 18000 грн. (а.с.203, 205 т.1).

Вартість послуг з профілактичної діагностики та обслуговування обладнання на загальну суму 90000 грн. позивачем враховано до складу витрат, що враховуються при визначені фінансового результату до оподаткування (збиток), визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності за 2015 рік.

Розрахунок між підприємствами проведено за рахунок видачі простих векселів (а.с.208-210 т.1).

Разом з цим, наведені акти не містять зазначення місця їх складання, розшифровки статті витрат, даних про обсяг (кількість, ціну) наданих послуг, в чому конкретно полягала діагностика або обслуговування обладнання, яке конкретно електрообладнання підлягало обслуговуванню або діагностиці, його місцезнаходження, кому воно належить, які дії проведені в межах надання таких послуг, яким чином здійснювалась калькуляція ціни, де саме відбувались ці послуги, адреси об'єктів, якою кількостю працівників та за який час проведені роботи та т.і..

Будь-яких документів на підтверждення вказаних обставин позивачем ані під час перевірки, ані суду першої та апеляційної інстанції не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Щодо наявної податкової інформації стосовно контрагента позивача - ТОВ «Трейдмакс Груп», колегія суддів зазначає наступне.

Згідно АІС «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» та розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, по деклараціям з ПДВ за перевіряємий період між ТОВ «Полімертехнологія» та ТОВ «Трейдмакс Груп» існують розбіжності за липень 2015 року у сумі ПДВ 18000,00 грн., які виникли внаслідок того, що постачальником послуг ТОВ «Трейдмакс Груп» податкова декларація з податку на додану вартість за липень 2015 року до податкового органу не подавалась та суми ПДВ по податковим накладним виданим ТОВ «Полімертехнологія» до податкового зобов'язання ТОВ «Трейдмакс Груп» не включались.

Крім того, як вбачається з відповіді керівника ТОВ «Трейдмакс Груп» підприємство не планувало надавати послуги з профілактики, діагностики та обслуговуванню обладнання на постійній основі, а тому безпосередній виконавець робіт - ОСОБА_6 не входить до складу працівників підприємства, а перебував у цивільно-правових відносинах з ТОВ «Трейдмакс Груп» (а.с.195 т.1).

Колегія суддів також звертає увагу на ту обставину, що згідно договору субпідряду від 16.06.2015 року, укладеного ТОВ «Трейдмакс Груп» з ОСОБА_6 на виконання робіт, вартість таких робіт складає 1000 грн. за одиницю обладнання (а.с.196 т.1).

Акт виконаних робіт від 28.07.2015 року свідчить про те, що ОСОБА_6 виконав роботи з профілактики, діагностики та обслуговуванню (ремонту) обладнання ТОВ «Полімертехнологія» невідомої кількості одиниць обладнання. При цьому з вказаного акту не вбачається, на яку суму виконанно робіт (а.с.197 т.1).

Як зазначалось вище, 28.07.2015 року складено акт виконаних ТОВ «Трейдмакс Груп» робіт (послуг) з профілактичної діагностики та обслуговування обладнання на загальну суму 180000 грн..

Зазначені документи щодо господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Трейдмакс Груп» викликають у колегії сумнів щодо їх правдивості та відповідності заявленим вимогам.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповіді керівників ТОВ «Радена», ТОВ «Монолітид», ТОВ «Трейдмакс Груп» шодо укладання договорів підряду з фізичними особами (електриками), відсутності документів про їх освіту та кваліфікацію, а також відомостей щодо сплати податків з господарських операцій за договорами по діагностиці та обслуговуванню електрообладнання, як і додані до них копії договорів субпідрядів та актів виконаних робіт, є за своїми змістами едентичними один одному, складені в одному стилі, а тому викликають сумнів у правдивості їх змісту та відповідності обставинам справи (а.с.187-189, 191-193, 195-197 т.1).

Надаючи оцінку наявним у справі документам, колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджено, що первинні документи як позивача так і його контрагентів ТОВ «Монолітид», ТОВ «Радена», ТОВ «Трейдмакс Груп» є неналежними доказами, оскільки вони протирічать один одному, містять непідтверджені у інший спосіб дані, або взагалі не містять даних щодо обставин реальності здійснення господарських операцій.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача не зміг пояснити доцільність значних витрат з профілактики, діагностики та обслуговуванню (ремонту) обладнання ТОВ «Полімертехнологія» в порівнянні з вартістю такого обладнання.

Колегія суддів погоджується з посиланням податкового органу, що вказані обставини свідчать про недоцільність, економічну необґрунтованість та збитковість господарських операцій з контрагентами з профілактики, діагностики та обслуговуванню (ремонту) обладнання, що виключає можливість підтвердити зв'язок витрат, понесених на придбання цих послуг, з фінансово-господарською діяльністю позивача.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача права на включення до складу витрат і податкового кредиту сум, сплачених ТОВ «Радена», ТОВ «Монолітид», ТОВ «Трейдмакс Груп» за послуги з профілактики, діагностики та обслуговуванню (ремонту) обладнання.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність податкових повідомлень-рішень від 20.12.2016 року № та № .

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімертехнологія» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2017 року у справі №804/931/17 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2017 року у справі №804/931/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 серпня 2018 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: Н.А. Олефіренко

Суддя: В.А. Шальєва