Справа № 414/1866/18
Суддя: Безкровний І. Г.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року Справа № 414/1866/18

Провадження № 2-а/414/36/2018

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Безкровного І.Г.,

за участю секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до поліцейського роти № 4 батальйону УПП в містах Краматорську та Словянську ДПП в Донецькій області сержанта поліції ОСОБА_3, третя особа Управління патрульної поліції УПП в містах Краматорську та Словянську ДПП про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до поліцейського роти № 4 батальйону УПП в Краматорському та Словянську ДПП в Донецькій області сержанта поліції ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи, вказавши третьою особою Управління патрульної поліції УПП в містах Краматорську та Словянську ДПП.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 12.07.2018 приблизно о 17:20 год. він керував транспортним засобом «Фольцваген» з державним номерним знаком АХ6583ЕН на автошляху М-02 і рухався з м. Ізюм до м. Словянська. На перетині Харківської і Донецької областей приблизно за 4 км до села Долина позивач наздогнав автомобіль ВАЗ-2106 з причепом і продовжував рух за ним. Однак зазначений автомобіль наприкінці спуску збавив швидкість до 30 км/год. Оцінивши дорожню ситуацію, упевнившись, що він не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, позивач, дотримавшись правил дорожнього руху, включив покажчик лівого повороту та здійснив обгін цього транспортного засобу. В цей час транспортний засіб позивача наздогнав автомобіль патрульної поліції із увімкненими червоним і синім проблисковими маячками, та зупинив позивача. Працівник поліції пояснив, що ОСОБА_2 порушив вимоги дорожнього знаку 3.25 та дорожньої розмітки 1.1 ПДР України. Позивач намагався пояснити інспектору, що діяв відповідно до чинних правил дорожнього руху та просив надати докази, однак наведені аргументи інспектор поліції проігнорував, відеодокази не надав, а в процесі дискусії склав постанову за порушення п.п. 8.4 (в), 8.5.1 ПДР України, за ст. 122 ч. 1 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

При цьому інспектор не розглядав справу по суті, а одразу почав заповнювати бланк постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не ознайомивши позивача з його правами. Будь-якої підготовки справи до розгляду не було, як і не було оголошено посадову особу, яка розглядає справу, не були вирішені клопотання позивача та досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, та свідки, відповідачем не було зясовано, чи було вчинено позивачем адміністративне правопорушення, а так само інші обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, у звязку з чим відповідачем було грубо порушено вимоги КУпАП щодо процедури розгляду справи.

Сама постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, а відповідачем не надано доказів вини позивача. Крім того, в порушення чинного законодавства зазначена постанова не містить порядку сплату штрафу, правових наслідків невиконання адміністративного стягнення та порядку його оскарження, відривної квитанції із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, а деякі відомості заповненні недрукованими літерами: прізвище, імя, по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її місце проживання (перебування), місце роботи, а також посада, спеціальне звання та прізвище, імя, по батькові поліцейського.

Таким чином, позивач просив визнати протиправною та скасувати винесену відповідачем постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 087068 від 12.07.2018, а також закрити справу.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, рухаючись 12.07.2018 по трасі з м. Ізюм у бік м. Харкова він здійснив обгін автомобіля, який пригальмував та рухався зі швидкістю менше 30 км/год (яку позивач визначив за спідометром), після чого був зупинений працівниками поліції. Правил дорожнього руху позивач не порушував і жодних доказів цього відповідач йому не надав. На пояснення та аргументи позивача під час розгляду справи відповідач жодним чином не реагував, до початку розгляду справи права та обовязки відповідачем розяснені не були. Виходячи з цього, позивач вважав постанову відповідача незаконною та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань від них не надійшло. Також відповідач надав суду відзив на позовну заяву.

Свідок ОСОБА_4, який є батьком позивача, у судовому засіданні пояснив, що приблизно у липні 2018 року близько 17 год. вони із сином ОСОБА_2 їхали на автомобілі по трасі Харків-Ростов у бік м. Словянськ. Автомобілем керував його син, у той час як свідок сидів на передньому пасажирському сидінні. На задньому сидінні також знаходилися два пасажири. У районі м. Святогірськ вони здійснили обгін автомобіля «Жигуль», який рухався дуже повільно зі швидкістю менше 30 км/год. Вони також рухалися повільно, оскільки ОСОБА_4 є інвалідом другої групи і велика швидкість погано позначається на його самопочутті. Після цього їх зупинила патрульна поліція та притягнула ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Права та обовязки під час розгляду справи відповідач сину не розяснював, жодних доказів вчинення ОСОБА_2 будь-яких правопорушень не надав.

Заслухавши позивача та свідка, повно, всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням всі надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ВР № 087068 від 12 липня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy» з реєстраційним номером АХ6583ЕН, рухаючись на території Словянського району на автошляху М-0З Київ-Довжанський на 647 км, не дотримався вимог дорожнього знаку 3.25, чим порушив п. 8.4 (в) ПДР України, та дорожньої розмітки 1.1, чим порушив п. 8.5.1 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок чого поліцейським роти № 4 батальйону УПП в містах Краматорську та Словянську ДПП в Донецькій області сержантом поліції ОСОБА_3 була складена вказана постанова, за якою на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн (а.с. 9).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 8.4 (в) Правил дорожнього руху України дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема серед них є заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеженні у русі.

Відповідно до пункту 3.25 розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України знак «Обгін заборонено» означає, що забороняється обгін усіх транспортних засобів (крім поодиноких, що рухаються зі швидкістю менше 30 км/год).

Згідно з пунктом 8.5.1 ПДР України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху, наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

У пункті 1.1 розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР України зазначається, що горизонтальна розмітка у вигляді вузької суцільної лінії поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які вїзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

У розділі 34 «Дорожня розмітка» ПДР України також зазначається, що лінію 1.1 перетинати забороняється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для обїзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний обїзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються зі швидкістю менше 30 км/год.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини субєкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача субєкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що під час патрулювання 12.07.2018 ним було виявлено порушення ПДР, а саме водій автомобіля НОМЕР_1 у Словянському районі на автошляху М-03 Київ-Довжанській 647 км, керуючи транспортним засобом, порушив вимоги дорожнього знаку 3.25, чим порушив п. 8.4 (в) ПДР України, та дорожньої розмітки 1.1, чим порушив п. 8.5.1 ПДР України. Після зупинки транспортного засобу поліцейський підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_2, належним чином представився, пояснив причину зупинки і перевірки документів, після чого водій надав необхідні документи. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, було прийнято рішення, а саме постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо водія ОСОБА_2 Після цього водію було розяснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відповідач виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

У своєму відзиві відповідач також звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 не надав жодного доказу на підтвердження викладених у позові обставин. Твердження позивача, що він не порушував ПДР, повністю не відповідають дійсності та обставинам справи, оскільки цей факт було зафіксовано нагрудними відеореєстраторами інспекторів патрульної поліції. Крім того, на думку відповідача, для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання постанови про адміністративні правопорушення. У звязку з цим відповідач вважає, що постанова була винесена з дотриманням вимог законодавства, а тому просив суд залишити позовну заяву без задоволення.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 162 КАС України до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 9 ст. 79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

З матеріалів справи вбачається, що копія позову разом з додатками була отримана відповідачем 01.08.2018, у той час як відзив ним було надіслано лише 21.08.2018, а саме у день судового засідання. Тобто, відповідачем було порушено встановлені судом в ухвалі про відкриття провадження та законом строки для подання відзиву. У самому відзиві зазначається, що до нього додається відеозапис, однак останній було надіслано звичайною поштою лише 21.08.2018, відповідно на час розгляду справи зазначений доказ суду надано не було. В той же час, для цієї категорії справ є пріоритетним швидке їх вирішення, на чому наголошувалося судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (а.с. 15). При цьому у самому відзиві у додатку в дужках зазначається, що лазерний носій DVD-R із відеофайлами з персонального нагрудного відеореєстратора поліцейського ОСОБА_3 надається лише для суду. Також до відзиву не додається жодних документів, що підтверджують надіслання відзиву і доданого до нього лазерного носія іншим учасникам справи.

Враховуючи ці обставини, а також те, що судом в ухвалі про відкриття провадження, яка була отримана відповідачем, розяснювався обовязок останнього у разі подання ним відзиву на позов заздалегідь у встановлені законом та судом строки надіслати як сам відзив, так і копії доданих до нього доказів позивачу, однак відповідачем цих вимог закону дотримано не було, так само не було надано суду документи, що підтверджують надіслання чи надання позивачу доданих до відзиву доказів, у звязку з чим суд вважає за необхідне не брати до уваги додані відповідачем докази в силу ч. 9 ст. 79 КАС України.

З позовної заяви, пояснень позивача ОСОБА_2 та показань свідка ОСОБА_4 судом встановлено, що позивач здійснив обгін поодиночного транспортного засобу, який рухався зі швидкістю менше 30 км/год. Відповідно, позивач жодним чином не порушував Правила дорожнього руху України. Факт перебування свідка ОСОБА_4 на місці події підтверджується наданим позивачем та дослідженим у судовому засіданні відеозаписом з місця події (а.с. 14).

Жодних доказів на спростування наведених обставин та відповідно доказів порушення позивачем ПДР України відповідач не надав, у той час як саме на відповідача як субєкта владних повноважень діючим законом покладено обовязок щодо доказування правомірності своїх дій та рішення.

Суд також зазначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а доки суд не має достовірного знання про будь-які події, вони мають тлумачитися саме як припущення про існування певних фактів.

Посилання відповідача у своєму відзиві на те, що безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання постанови про адміністративні правопорушення, є специфічним видом доказу у справах про адміністративні правопорушення суд вважає таким, що не ґрунтується на нормах діючого законодавства. Крім того, зазначаючи у постанові про адміністративне правопорушення та відзиві на позов, що мав місце обгін автомобілем позивача іншого автомобіля, відповідач не зазначає, з якою швидкістю рухався автомобіль, який обігнав позивач, а також яким чином відповідач визначив, що цей автомобіль рухався зі швидкістю 30 км/год чи вище, на що посилається позивач як на підставу незаконності винесеної відповідачем постанови.

Крім того, суд звертає увагу на те, що будь-яке провадження у справі про адміністративне правопорушення повинне відбуватися з дотриманням процедури його здійснення, у тому числі і порядку розгляду самої справи, що унормований статтею 279 КУпАП.

Так, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 279 КУпАП посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки.

В той же час, із позовної заяви, а також пояснень позивача та свідка вбачається, що права та обовязки позивачу до початку розгляду справи розяснені не були. Більше того, навіть з наданих відповідачем пояснень у відзиві на позов вбачається, що права та обовязки позивачу були розяснені лише після встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення та прийняття рішення про винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, що є грубим порушенням порядку розгляду справи, оскільки права та обовязки мають бути розяснені особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, до початку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Також в порушення ст. 283 КУпАП винесена відповідачем постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить порядку сплату штрафу, правових наслідків невиконання адміністративного стягнення та порядку її оскарження, а у відривній квитанції не зазначені реквізити та можливі способи оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, зважаючи на викладене та встановлені судом обставини, суд вважає за необхідніе задовольнити позовну заяву повністю, визнати протиправною та скасувати зазначену постанову у справі про адміністративне правопорушення, винесену відповідачем, а також закрити відповідну справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72-77, 79, 229, 241-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до поліцейського роти № 4 батальйону УПП в містах Краматорську та Словянську ДПП в Донецькій області сержанта поліції ОСОБА_3, третя особа Управління патрульної поліції УПП в містах Краматорську та Словянську ДПП про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи, задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 087068, винесену 12 липня 2018 року поліцейським роти № 4 батальйону УПП в містах Краматорську та Словянську ДПП в Донецькій області сержантом поліції ОСОБА_3, про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за ст. 122 ч. 1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень, а відповідну справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя І.Г. Безкровний