Справа № 0940/1260/18
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2018 р. справа № 0940/1260/18

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке отримував чоловік (суддя у відставці) на момент смерті, а також зобов'язання призначити та виплачувати з 18.06.2018 пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді, яке отримував чоловік на момент його смерті, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач, ОСОБА_1.) 19.07.2018 звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області (далі по тексту також - відповідач, Управління ПФУ в м. Івано-Франківську) про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке отримував чоловік (суддя у відставці) на момент смерті, а також зобов'язання призначити та виплачувати з 18.06.2017 пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді, яке отримував чоловік на момент його смерті.

24.07.2018 ОСОБА_1, через канцелярію суду, подала заяву про уточнення позовних вимог у зв'язку із допущеною у прохальній частині позову технічною опискою щодо дати (18.06.2017), з якої остання просила призначити та виплачувати їй пенсію по втраті годувальника - ОСОБА_2 в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді, яке отримував ОСОБА_2 на момент смерті. Просила визнати неправомірною відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке отримував чоловік (суддя у відставці) на момент смерті, а також призначити та виплачувати таку пенсію в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді, яке отримував ОСОБА_2 на момент смерті саме з 18.06.2018 (а.с.23).

На підставі статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту також - КАС України) ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.07.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін (а.с.1-2).

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську та отримує пенсію за віком при повному стажі роботи щомісячно у розмірі 1 695,80 гривень. Позивач, будучи непрацездатною у зв'язку із досягненням пенсійного віку, перебувала на утриманні свого чоловіка - ОСОБА_2, який працював суддею і на момент смерті (ІНФОРМАЦІЯ_3) перебував у відставці. З урахуванням вказаних обставин ОСОБА_1, 11.07.2018, звернулася із заявою до Управління ПФУ в м. Івано-Франківську щодо призначення та виплати їй з 18.06.2018 пенсії по втраті годувальника - ОСОБА_2 із врахуванням 50% розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке отримував годувальник на час смерті, як це передбачено статтями 36, 37 України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Проте, відповідач, листом від 13.07.2018 за №276/В-15 повідомив позивача, що призначення пенсії по втраті годувальника з врахуванням розміру щомісячного довічного грошового утримання, чинним законодавством не передбачено. Таку відповідь органу пенсійного фонду, ОСОБА_1 вважає неправомірною відмовою у призначенні їй пенсії по втраті годувальника, оскільки згідно із положеннями статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" під поняттям пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім'ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника, а отже пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу. Посилаючись на частину 3 статті 36 вказаного Закону, позивач зазначила, що вона, як член сім'ї померлого годувальника, для якої його допомога була постійним і основним джерелом засобів для існування, але яка й сама одержувала пенсію, має право за бажанням перейти на пенсію у зв'язку із втратою годувальника та у відповідності до частини 1 статті 37 вищевказаного Закону отримувати таку пенсію у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді, яке отримував її чоловік на момент його смерті. Відтак просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 07.08.2018 (а.с.28-29). У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, оскільки ОСОБА_1 помилково трактує статтю 37 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", вважаючи, що сума пенсії по втраті годувальника вираховується від фактично отримуваного довічного грошового утримання судді, яке отримував годувальник. Зазначив, що частина 1 вказаної статті чітко визначає розмір пенсії по втраті годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї - 50% пенсії саме за віком померлого годувальника, а не довічного грошового утримання судді. Алгоритм розрахунку даної пенсії проводиться на підставі поданих документів, а саме, трудової книжки померлого годувальника та довідки про заробітну плату за будь-яких підряд 60 місяців трудової діяльності. Обчислена сума пенсії на основі цих документів, слугує підставою для виділення 50% пенсії за віком померлого годувальника, а кінцева сума і є розміром пенсії по втраті годувальника. Крім того вказав, що померлий ОСОБА_2 отримував щомісячне довічне грошове утримання судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а пенсія по втраті годувальника призначається на умовах Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". З наведених підстав, Управління ПФУ в м. Івано-Франківську просило в задоволенні позовних вимог відмовити.

10.08.2018 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій ОСОБА_1 зазначила про його необґрунтованість (а.с.63-64). Наголосила на тому, що положеннями Закону України "Про статус суддів" (в редакції 1995 року на момент виходу її чоловіка у відставку) і діючим на даний час Законом України "Про судоустрій і статус суддів", законодавець надав судді, який вийшов у відставку, право на виплату або пенсія на умовах, визначених зазначеним законом, або щомісячне довічне грошове утримання судді, при цьому вид грошового утримання вибирає суддя. Виплати, що здійснювалися померлому годувальнику - ОСОБА_2 протягом 20 років, жодним чином не пов'язувалися з приписами норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Разом з тим, системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що пенсія за віком і довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу. Відтак, вважає таку відмову відповідача дискримінаційною.

Відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив. Враховуючи, що приписами частини 3 статті 263 КАС України сторони позбавлені права подання відповіді на відзив та заперечення, пояснення, міркування та аргументи, викладені позивачем у відповіді на відзив доводи не можуть бути предметом дослідження судом при розгляді та вирішенні даної справи.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, відзив на позовну заяву, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в м. Івано-Франківську та отримує пенсію за віком, що підтверджується заявою про призначення пенсії від 05.06.1995, протоколом про призначення пенсії №1088 від 05.06.1995, а також посвідченням №153175 від 18.07.1995 (а.с.15, 32, 33-34).

Дана обставина не заперечується відповідачем.

Станом на 09.07.2018 розмір пенсії за віком ОСОБА_1 при повному стажі складає 1 695,80 гривень на місяць, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка Управління ПФУ в м. Івано-Франківську від 09.07.2018 за №3093 (а.с.20).

Згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_3, позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 від 20.04.1961 (а.с.38).

ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, у віці 82-ох років помер, що засвідчується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 18.06.2018 (а.с.13).

За час свого життя, ОСОБА_2, працював на посаді народного судді Косівського районного народного суду Івано-Франківської області у період з 12.12.1965 по 13.12.1970, народним суддею Верховинського районного суду Івано-Франківської області з 13.12.1970 по 29.11.1971 та суддею Івано-Франківського обласного суду з 29.11.1971 по 06.05.1997. Стаж роботи ОСОБА_2 станом 06.05.1997 становив 37 років 11 місяців 22 дні. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах адміністративної справи копіями розрахунку стажу роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання та трудової книжки останнього (а.с.46, 51-53).

Як слідує із наказу в.о. голови Івано-Франківського обласного суду від 24.07.1995, ОСОБА_2 отримував з 01.07.1995 50% щомісячного грошового утримання, як суддя з понад 25-річним стажем, який мав право на відставку та продовжував працювати (а.с.57).

Указом Президента України від 21.04.1997, ОСОБА_2 звільнено з посади судді, у зв'язку з поданням письмової заяви у відставку (а.с.54-56).

12.12.2016 ОСОБА_2 звернувся до Управління ПФУ в м. Івано-Франківську із заявою про перерахунок пенсії, обравши вид пенсії для перерахунку - довічне грошове утримання судді, та подавши при цьому необхідні документи, в тому числі довідку про заробітну плату, яка подається для перерахунку пенсії (довічного грошового утримання) судді у відставці №04-15/293-16 від 12.12.2016. Із змісту даної довідки слідує, що заробітна плата ОСОБА_2 за посадою судді Апеляційного суду Івано-Франківської області, з якої призначено пенсію (довічне грошове утримання) становила 31 680,00 гривень (а.с.58, 59).

ОСОБА_2 за період з січня по червень 2018 року виплачено щомісячне довічне грошове утримання судді в загальному розмірі 173 648,58 гривень, з розрахунку 28 941,43 гривень щомісяця, що підтверджується довідкою Управління ПФУ в м. Івано-Франківську від 09.07.2018, наявною в матеріалах адміністративної справи (а.с.19).

11.07.2018, позивач, у зв'язку із смертю свого чоловіка - ОСОБА_2, на утриманні якого вона перебувала, будучи непрацездатною, звернулася із заявою до Управління ПФУ в м. Івано-Франківську щодо призначення та виплати їй з 18.06.2018 на підставі статей 36, 37 України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсії по втраті годувальника із врахуванням 50% розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке отримував годувальник на час смерті (а.с.16-17).

Відповідач, в свою чергу, листом від 13.07.2018 за №276/В-15 повідомив позивача, що відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" призначення пенсій по втраті годувальника не передбачено, таке право визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Крім того, вказав, що призначення пенсії по втраті годувальна з урахуванням розміру щомісячного довічного грошового утримання судді чинним законодавством не регламентовано взагалі. Водночас запропоновано позивачу подати необхідні документи для переведення з одного виду пенсії на інший (а.с.18).

Вважаючи таку відмову органу пенсійного фонду протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-ІV (далі по тексту також - Закон №1058-ІV), Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі по тексту також - Закон №1402-VIII), інших Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

09.07.2003 прийнято Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності з 01.01.2004.

Частиною 1 статті 1 вказаного Закону визначено поняття пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 10 даного Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 1 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера - незалежно від тривалості страхового стажу.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 3 статті 36 Закону №1058-IV члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Як передбачає частина 1 статті 37 вказаного Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

За змістом абзацу 1 частини 3 статті 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Виходячи з послідовного аналізу наведених правових норм, слід зазначити, що призначення особі пенсії по втраті годувальника можливе за одночасної наявності двох таких умов у їх сукупності - непрацездатність цієї особи (наявність інвалідності або досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону) та перебування на утриманні померлого годувальника (перебування на повному утриманні померлого годувальника або одержання від нього допомоги, що була постійним і основним джерелом засобів до існування). При цьому, обидві ці умови мають існувати саме на момент смерті годувальника.

Отже, непрацездатний член сім'ї померлого годувальника, для якого його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, та який й сам одержує пенсію, має право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, подавши при цьому відповідну заяву, документи про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших додаткових документів.

Як уже зазначалось судом вище, 11.07.2018 ОСОБА_1 звернулася із заявою до Управління ПФУ в м. Івано-Франківську щодо призначення та виплати їй пенсії по втраті годувальника із врахуванням 50% розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке отримував годувальник на час смерті, долучивши копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2, копію свідоцтва про шлюб та копію пенсійного посвідчення ОСОБА_1 (а.с.16-17).

Однією з підстав для відмови Управління ПФУ в м. Івано-Франківську у призначенні позивачу такої пенсії, слугувало відсутність на момент звернення позивача необхідних документів, передбачених частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Як вже відзначено судом частина 3 статті 45 Закону №1058-IV передбачає переведення особи з одного виду пенсії на інший з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (надалі по тексту - Порядок №22-1).

Так, згідно підпункту 2.3 пункту 2 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи, зокрема: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; 3) довідка про склад сім'ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім'ї з померлим годувальником (за наявності); 4) свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 5) документи про вік померлого годувальника сім'ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) документи про місце проживання (реєстрації); 7) документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; 8) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).

Управлінням ПФУ в м. Івано-Франківську згідно листа від 13.07.2018 за №276/В-15 запропоновано позивачу подати необхідні документи для призначення пенсії по втраті годувальника (а.с.18), серед яких: паспорт; довідка про присвоєння ідентифікаційного коду; свідоцтво про смерть годувальника; довідка про спільне проживання до дня смерті годувальника; свідоцтво про одруження; трудова книжка померлого годувальника, довідка про заробітну плату померлого годувальника за будь-яких підряд місяців трудової діяльності.

Суд зазначає, що на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника від 11.07.2018, у відповідача були наявні всі документи, передбачені частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV та вищевказаним Порядком №22-1 для призначення такої пенсії, про що свідчать наступні обставини.

Зокрема, паспорт громадянки ОСОБА_1, що витребовувався відповідачем згідно листа від 13.07.2018 за №276/В-15, на момент звернення, був наявний в матеріалах пенсійної справи позивача, оскільки остання перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в м. Івано-Франківську з 05.06.1995 та отримує пенсію за віком, та як вбачається із заяви про призначення пенсії позивачу на ній міститься відповідний запис щодо серії та номеру паспорта (а.с.32).

Про наявність у відповідача документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків ОСОБА_1 свідчить, зокрема, розпорядження Управління ПФУ в м. Івано-Франківську від 06.08.2018 за №153175, в якому зазначено номер ідентифікаційного номера позивача. Суд зазначає, що подання документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків передує призначенню пенсії, а отже станом на 05.06.1995 такий документ був наявний в матеріалах пенсійної справи позивача (а.с.40).

Трудова книжка годувальника - ОСОБА_2, також наявна в матеріалах його пенсійної справи, так як останній перебував на обліку в Управлінні ПФУ в м. Івано-Франківську з 12.12.2016 (а.с.51-53).

Щодо довідки про спільне проживання позивача та ОСОБА_2 до дня смерті останнього, то суд зазначає, що документами, які свідчили про їх спільне проживання, також були наявні в матеріалах пенсійних справ ОСОБА_1 та ОСОБА_2, копії паспортів, в яких зроблено відмітку про однакове місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. Окрім цього, в матеріалах адміністративної справи міститься копія будинкової книги ОСОБА_2, яка підтверджує факт спільного проживання позивача із ОСОБА_2 (а.с.10-11, 21-22, 48-49).

Свідоцтво про одруження та свідоцтво про смерть годувальника, подане позивачем 11.07.2018 при зверненні із заявою до відповідача про призначення та виплати їй пенсії по втраті годувальника із врахуванням 50% розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке отримував годувальник на час смерті (а.с.17).

Про таку обставину відповідач не заперечує.

Стосовно довідки про заробітну плату померлого годувальника за будь-яких підряд 60 місяців трудової діяльності, яку відповідач додатково витребував у ОСОБА_1, суд звертає увагу, що згідно абзацу 2 частини 3 статті 45 Закону №1058-IV при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

В даному ж випадку ОСОБА_1, звертаючись із заявою про призначення та виплати їй пенсії по втраті годувальника, чітко визначила розмір та період, який просила врахувати при призначенні вказаної пенсії - 50% розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке отримував годувальник на час смерті.

В матеріалах адміністративної справи наявна довідка від 09.07.2018, видана Управлінням ПФУ в м. Івано-Франківську, згідно якої ОСОБА_2 на час смерті у червні 2018 отримав довічне грошове утримання в сумі 28 941,43 гривень (а.с. 19). Відтак, інформація щодо розміру довічного грошового утримання судді, яке позивач просила врахувати при призначенні їй пенсії по втраті годувальника, на момент звернення була наявна у відповідача.

Враховуючи вищевикладені обставини, у суду відсутні підстави вважати, що на момент звернення позивача 11.07.2018 із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, в Управлінні ПФУ в м. Івано-Франківську були відсутні документи необхідні для призначення позивачу такої пенсії, оскільки такі документи, як це передбачає частина 3 статті 45 Закону №1058-IV, містилися в матеріалах пенсійних справ ОСОБА_1 та ОСОБА_2

З приводу посилання відповідача на те, що чинним законодавством не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника з врахуванням щомісячного довічного грошового утримання, оскільки Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (стаття 27) чітко визначає розмір по втраті годувальника, зокрема, на одного непрацездатного члена сім'ї - 50% пенсії за віком померлого годувальника, а не довічного грошового утримання судді, суд зазначає наступне.

Розділом Х Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року за №1402-VIII (далі по тексту також - Закон №1402-VIII) визначено статус судді у відставці.

Так, згідно частини 1 статті 141 вказаного Закону, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У відповідності до частини 4 статті 142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

За змістом частини 5 статті 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Судом попередньо зазначалось, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

В свою чергу, щомісячне довічне грошове утримання являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка була призначена чоловікові позивачки, у зв'язку із звільненням у відставку, та виплачувалась територіальними органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України, як захід матеріального забезпечення.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу.

Так, пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв'язку з настанням певної обставини - досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника.

Щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка чоловіку позивача була призначена при звільненні у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

У справах "Стек та інші проти Сполученого Королівства" (заяви №№65731/01 та 65900/01), "Пічкур проти України" (заява №10441/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці Європейський Суд з прав людини напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статтею 1 Першого протоколу Конвенції, а саме: чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності "суспільний інтерес"; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою Європейського Суду з прав людини не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить "особистий та надмірний тягар" для особи.

Право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника залежно від його доходу на час настання смерті стало залежним від місця роботи годувальника на посаді судді, що призвело до ситуації, в якій позивач, пропрацювавши до досягнення пенсійного віку та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення виявилась позбавленою права на пенсію по втраті годувальника лише на тій підставі, що годувальнику після досягнення пенсійного віку була призначена пенсійна виплата згідно з Законом "Про судоустрій і статус суддів, яку відмовився врахувати відповідач при розрахунку. Така відмінність у ставленні при призначенні пенсії даного виду не може бути визнана виправданою з точки зору об'єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання за правовою природою являлась призначеною на законних підставах регулярною пенсійною виплатою за рахунок державних коштів. Не врахування відповідачем розміру доходу годувальника на час настання смерті призвело до того, що сама суть права позивача на отримання пенсії по втраті годувальника була зведена нанівець, що безсумнівно становить "особистий та надмірний тягар" для позивача, яка перебуваючи в непрацездатному віці, втративши матеріальну підтримку в зв'язку зі смертю чоловіка, залишилась без можливості отримання матеріального забезпечення по втраті годувальника, гарантованого національним законом на загальних підставах.

Інших доводів та/або доказів на доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, відповідачем суду не наведено та не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач, як особа, досягнувши пенсійного віку, яка перебувала на утриманні померлого ОСОБА_2 та одержувала від нього допомогу, як постійне і основне джерело засобів до існування, має право на передбачену Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Суд вважає за необхідне зазначити, що зміст поданої позивачем заяви та наведених у ній обставин, свідчить про те, що вона звернулась із заявою, по суті, про перехід/переведення з призначеної їй пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Тобто, позивачем помилково у заяві від 11.07.2018 року та у даному позові заявлено вимогу про призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника.

Частина 3 статті 45 Закону №1058-IV передбачає переведення особи з одного виду пенсії на інший саме з дня подання такої заяви.

Таким чином, вимога ОСОБА_1 про зобов'язання Управління ПФУ в м. Івано-Франківську призначити та виплачувати їй пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді, яке отримував чоловік на момент його смерті, підлягає задоволенню з 11.07.2018 (день подання заяви).

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого позову, при цьому належить: визнати протиправними дії щодо відмови у переведенні з виду пенсії за віком на вид пенсії по втраті годувальника та виплати з 11.07.2018 пенсії по втраті годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді, яке отримував чоловік ОСОБА_2 (суддя у відставці) на момент його смерті; зобов'язати відповідача перевести з виду пенсії за віком на вид пенсії по втраті годувальника та виплачувати з 11.07.2018 пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді, яке отримував чоловік на момент його смерті.

Суд зазначає, що позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 704,80 гривень, підтвердженням чого є квитанція №ПН266 від 19.07.2018 (а.с.3).

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відтак, підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 528,60 гривень, що пропорційно становить 75 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

Учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов'язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з виду пенсії за віком на вид пенсії по втраті годувальника та виплати з 11.07.2018 пенсії по втраті годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді, яке отримував її чоловік - ОСОБА_2 на момент його смерті.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області перевести ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) з виду пенсії за віком на вид пенсії по втраті годувальника та виплачувати з 11.07.2018 пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді, яке отримував її чоловік - ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на момент його смерті.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області (ідентифікаційний код юридичної особи 20550895) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 528 (п'ятсот двадцять вісім) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_1), АДРЕСА_1

Відповідач - Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (ідентифікаційний код юридичної особи 20550895), вул. Незалежності, 44, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.