Справа № 2а-9201/11/1470
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2018 року

Київ

справа №2а-9201/11/1470

адміністративне провадження №К/9901/608/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуСпеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби
на постановуМиколаївського окружного адміністративного суду від 11 червня 2012 року (суддя:О.В. Малих)
та ухвалуОдеського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2013 року (колегія суддів: І.П. Косцова, І.О. Турецька, Л.В. Стас)
у справі№2а-9201/11/1470
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Грінтур-Екс»
доСпеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби
проскасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінтур-Екс» (далі - Товариство) звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби (далі - СДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 19 березня 2012 року.

Позов обґрунтовано тим, що податковий кредит позивачем сформовано правомірно та обґрунтовано заявлено до відшкодування з бюджету суму податку на додану вартість, нараховану у зв'язку з придбанням товару з метою його подальшого використання у своїй діяльності на підставі податкових накладних і первинних бухгалтерських документах, оформлених належним чином та відповідно до норм податкового законодавства який діяв на той час.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 червня 2012 року, яка ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2013 року залишена без змін, позов задоволено у повному обсязі. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 20 липня 2011 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у випадку невиконання контрагентами позивача своїх зобов'язань зі сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї юридичної особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права формування податкового кредиту і наступне відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Скарга мотивована тим, що факти недекларування постачальниками позивача податку на додану вартість, отриманого від останніх у складі ціни за продану продукцію або зменшення ними суми зобов'язань з податку на додану вартість сумою податкового кредиту, який не відповідає податковим зобов'язанням їх постачальників, свідчить про спрямованість всіх укладених угод на порушення публічного порядку, зокрема з причин направлення угод на незаконне заволодіння майном держави, внаслідок вчинення яких вони є нікчемними і не можуть породжувати жодних правових наслідків.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу позивач заперечує проти доводів касаційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін. В обґрунтування зазначено, що під час розгляду справи відповідачем не наведено належного обґрунтування начебто відсутності фактичного здійснення господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Очаківське суднобудівне підприємство» та ТОВ «Руна-КЛ» та не надано належних доказів правомірності своїх дій.

Судами встановлено, що посадовими особами СДПІ проведено документальну невиїзну перевірку Товариства з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість під час відображення операцій з ТОВ «Очаківське суднобудівне підприємство» за травень 2010 року та ТОВ «Руна-КЛ» за квітень, червень, липень, серпень 2010 року.

За результатами перевірки складений акт від 07 липня 2011 року № 769/37/25380435, за висновками якого встановлено порушення позивачем пп. 14.1.181 ст.14, пп. 200.1, 200.3, 200.4 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за квітень 2011 року у сумі 1651264,82 грн.

Суть порушень, за висновком податкового органу, полягала в тому, що у контрагентів позивача по ланцюгу постачання встановлено взаємовідносини з суб'єктами господарської діяльності, які порушили свої податкові зобов'язання, що, в свою чергу, стало підставою для висновку про необґрунтованість заявлених Товариством вимог про надання податкової вигоди - бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 649 435,00 грн., оскільки останнє діяло без належної обачності й обережності.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 20 липня 2011 року, яким Товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 649 435,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 1,00 грн.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Статтею 198 Податкового кодексу України (далі - ПК, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено підстави, за яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обов'язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; та передбачено підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що право на формування визначення податкового кредиту зумовлене проведенням фактично здійснених господарських операцій, які, в свою чергу, підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, що спричиняють реальні зміни майнового стану платника податків.

Право на формування податкових вигод виникає у покупця за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Згідно із ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податку на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування, при оцінці спірної господарської операції, судові інстанції цілком обґрунтовано врахували долучені позивачем до матеріалів справи копії належним чином оформлених документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій і їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а саме: договори, видаткові накладні та податкові накладні, банківські виписки, акти здачі-прийому, товарно-транспортні накладні.

Разом з цим, ДПІ не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах є неповними, недостовірними та (або) суперечливими.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальника, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення Підприємством спірних господарських операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Таким чином Верховний Суд погоджується із висновком судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості доводів податкового органу про нікчемність вчинених позивачем господарських зобов'язань, оскільки для цього необхідно встановити наявність у платника податку при вчинення таких зобов'язань мети, суперечної інтересам держави і суспільства. Про наявність такої мети у платника податку (покупця) не можуть свідчили лише факти певних порушень правил ведення господарської діяльності чи оподаткування будь-ким з постачальників товару у ланцюгу постачання.

Суд касаційної інстанції визнає, що суд першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 червня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2013 року - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

………………….

………………….

………………….

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду