Справа № 131/2044/16-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

21 серпня 2018 року

справа №131/2044/16-а

адміністративне провадження №К/9901/45844/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів: Гончарової І.А., Олендера І .Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року у складі судді Шелюховського М.В. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів Курка О. П., Совгири Д. І., Білоуса О.В. у справі №131/2044/16-а за позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Вінницької митниці Державної фіскальної служби (далі - митний орган, відповідач у справі), в якому просив визнати протиправною і скасувати постанову №0400/401000001/16 від 23 вересня 2016 року, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 8500 грн, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Позов мотивований тим, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснено з порушенням процедури, зокрема без його повідомлення та участі, відтак спірна постанова є протиправною.

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено з мотивів його безпідставності.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення порушена не була, оскільки позивач був належним чином повідомлений, доводи позивача щодо нетриваючого характеру інкримінованого йому правопорушення судами відхилено.

У квітні 2017 року позивачем подана касаційна скарга на судові рішення судів попередніх інстанції, 15 травня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України (суддя Мороз Л.Л.) відкрито касаційне провадження, витребувано справу №131/2044/16-а з суду першої інстанції.

23 березня 2018 року справу №131/2044/16-а передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).

У касаційній скарзі позивач доводить, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що відповідач порушив процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності і розглянув справу про адміністративне правопорушення у його відсутність та без належного повідомлення. Доводить, що інкриміноване йому правопорушення не є триваючим, відтак в будь-якому разі строк притягнення його до відповідальності сплинув на момент винесення спірної постанови. Зазначає, що в справі відсутні докази того, що ввезений ним транспортний засіб не був вивезений за межі митної території України у встановлений законом строк.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили наступне.

12 листопада 2015 року ОСОБА_1 через пункт пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці Державної фіскальної служби ввіз на митну територію України транспортний засіб особистого користування «Audi», кузов НОМЕР_1, державний реєстраційний номер Республіки Литви НОМЕР_2 з метою транзиту.

02 липня 2016 року позивачу надіслано запрошення (вих. № 1859/02-80-20-5 від 02 липня 2016 року) про прибуття до Вінницької митниці, в строк до 25 липня 2016 року, для надання пояснень та складення протоколу про порушення митних правил за частиною третьою статті 470 Митного кодексу України. У зазначений строк позивач до митниці не з'явився, хоча запрошення отримав, про що свідчить відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

23 вересня 2016 року митним органом винесена постанова в справі про порушення митних правил № 0400/401000001/16 відповідно до якої позивача визнано винним у вчинені порушення митних правил, передбачених частиною третьою статті 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

За змістом частини четвертої статті 526 Митного кодексу України справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Зазначена норма кореспондується з частиною другою статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд не вбачає підстав не враховувати наявні в матеріалах справи докази належного сповіщення позивача про призначення справи про порушення митних правил до розгляду.

Таким чином, Суд вважає, що в цій частині процедуру розгляду справи про порушення митних правил порушено не було, оскільки матеріали справи свідчать про факт належного повідомлення позивача про заплановані дати розгляду справи про адміністративне правопорушення, інкриміноване йому.

Разом з тим Суд критично оцінює посилання судів попередніх інстанцій на лист Львівської митниці Державної фіскальної служби від 09 червня 2016 року за вих.№ 8757/13-70-20/7/36, що надійшов на адресу митного органу та містив інформацію щодо невивезення спірного транспортного засобу за межі митної території України у встановлені законом строки, оскільки він відсутній в матеріалах справи.

Оскільки строк накладення адміністративного стягнення у даній справі залежить від моменту виявлення правопорушення, а матеріали справи не містять жодного підтвердження того, коли саме правопорушення було виявлене митним органом, Суд не може погодитись з висновком судів попередніх інстанцій про правомірність накладення на позивача адміністративного стягнення.

Суд визнає, що правопорушення, передбачене частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, є триваючим.

Згідно зі статтею 95 Митного кодексу України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - п'ять діб.

Відповідно до статті 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом частини першої статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що порушення встановленого статтею 95 Митного кодексу України строку транзитного перевезення товарів (транспортних засобів) є адміністративним правопорушенням, об'єктом якого є встановлений митним законодавством порядок переміщення товарів (транспортних засобів) через митний кордон України, об'єктивна сторона - полягає у порушенні встановленого статтею 95 цього кодексу строку транзитного перевезення, суб'єктивна сторона може мати вираз як у формі умислу, так і необережності.

Об'єктивна сторона зазначеного правопорушення, зокрема факт невивезення транспортного засобу за межі території України протягом встановленого законодавством строку, сторонами не оспорюється. Суд відхиляє доводи касаційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів невивезення ним спірного транспортного засобу у встановлений законом строк з огляду на те, що в позовній заяві позивач сам вказав, що на момент подачі позову (листопад 2016 року) він не мав змоги вивезти транспортний засіб за межі митної території України (ввезення здійснене 12 листопада 2015 року).

Спірним питанням у справі є правомірність накладення адміністративного стягнення з огляду на застосування строків його накладення.

За змістом частини першої статті 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

З логічно-граматичного аналізу норми частини першої статті 467 Митного кодексу України висновується, що перелік триваючих порушень, наведений у ній є орієнтовним.

Діяння (бездіяльність) позивача щодо невивезення транспортного засобу, що перебувє під митним контролем, за межі території України, характеризуються тривалим невиконанням встановленого Митного кодексу України обов'язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані безперервного порушення закону, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

У цій справі Суд висновується з того, що суди попередніх інстанцій прийшли до необґрунтованих висновків, які не підтверджені матеріалами справи. Однозначного висновку про те, що спірна постанова про порушення митних правил накладена в межах встановленого законом строку зробити неможливо.

Для правильного вирішення цієї справи судам слід встановити, коли саме митний орган виявив порушення митних правил позивачем.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановивши фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі №131/2044/16-а скасувати.

Адміністративну справу №131/2044/16-а направити на новий розгляд до Іллінецького районного суду Вінницької області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер