Справа № 825/235/15-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

14 серпня 2018 року

справа №825/235/15-а

адміністративне провадження №К/9901/5519/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на окрему ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року у складі судді Кашпур О.В. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року у справі № 825/235/15-а за позовом Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області до Приватного підприємства «Агро-Ресурс ЛП» про стягнення податкового боргу,

У С Т А Н О В И В :

У січні 2015 року Державна податкова інспекція у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - податковий орган, позивач у справі) звернулася до суду з адміністративним позовом до Приватного підприємства «Агро-Ресурс ЛП» (далі - Підприємство, платник податків, відповідач у справі) про визнання протиправним та стягнення податкового боргу з податку на прибуток в розмірі 205224,18 гривень.

05 лютого 2015 року податковим органом подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з Підприємства податковий борг в розмірі 4446,64 гривні, який утворився у зв'язку із нарахуванням пені відповідно до статті 129 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату податку на прибуток в розмірі 205224,18 гривень.

25 лютого 2015 року Чернігівський окружний адміністративний суд постановив окрему ухвалу згідно статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою звернув увагу начальника Головного управління Державної фіскальної служби в Чернігівській області на порушення законодавства, які виразились у зверненні податкового органу до суду за стягненням податкового боргу, який на той час вже був сплачений платником податку. Суд першої інстанції вбачав у діях податкового органу пряме порушення прав, свобод та інтересів відповідача.

25 лютого 2015 року Чернігівський окружний адміністративний суд постановою відмовив у задоволенні позову податкового органу з огляду на відсутність об'єкту стягнення. При цьому, суд першої інстанції не звернув увагу на заяву податкового органу про зменшення позовних вимог до початку розгляду справи цим судом.

Позивач оскаржив судові рішення від 25 лютого 2015 року в апеляційному порядку.

16 квітня 2015 року ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу податкового органу залишено без задоволення, а окрему ухвалу без змін.

16 квітня 2015 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду задоволено апеляційну скаргу позивача, постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено, стягнуто з Приватного підприємства «Агро-Ресурс ЛП» в дохід Державного бюджету України податковий борг з податку на прибуток у сумі 4 446 грн 64 коп.

У цій постанові суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції не дослідив заяву позивача про зменшення позовних вимог, не надав належної оцінки викладеним в ній обставинам.

Не погоджуючись з окремою ухвалою суду першої інстанції, яка залишена без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу на ці судові рішення, в якій посилається на порушення судами норм процесуального права, просить їх скасувати.

Позивач у касаційній скарзі наголошує на тому, що статтею 51 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, яким скористався податковий орган. Вказує на протиріччя суду апеляційної інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції скасовано постанову суду першої інстанції та задоволені позовні вимоги, заявлені у меншому розмірі 05 лютого 2015 року.

Підприємством заперечення (відзив) на касаційну скаргу позивача не надані, що не перешкоджає перегляду судових рішень.

13 травня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного судочинства України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, справа №825/235/15-а витребувана з Чернігівського окружного адміністративного суду.

03 червня 2015 року справа №825/235/15-а надійшла на адресу Вищого адміністративного судочинства України.

17 січня 2018 року справа №825/235/15-а передана до Верховного Суду.

Касаційний розгляд справи проведено у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналогічні вимоги містять положення статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час постановлення ухвал судами попередніх інстанцій), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини третьої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час постановлення ухвал судами попередніх інстанцій) передбачено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Матеріали справи містять заяву податкового органу про зменшення позовних вимог, яка заявлена в суді першої інстанції до початку судового розгляду, але проігнорована Чернігівським окружним адміністративним судом, проте розглянута судом апеляційної інстанції, внаслідок чого заявлені вимоги визнані обґрунтованими, податковий борг у сумі 4 446 грн 64 коп. стягнутий у судовому порядку, постанова суду апеляційної інстанції від 16 квітня 2015 року Підприємством не оскаржена.

Відтак, податковий орган скористався своїм процесуальним правом на зменшення позовних вимог, жодних порушень прав Підприємства не відбулось, про що свідчить задоволення позову судом апеляційної інстанції.

Суд зазначає, що окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому. В даному випадку суди не визначили яким чином має відреагувати податковий орган, якщо позовні вимоги були відкориговані (змінені, зменшені) у визначений процесуальним законом спосіб, та за результатом їх розгляду виявились обґрунтованими.

Окрему ухвалу можна розглядати як один із проявів механізму стримування і противаг гілок державної влади. Суд як орган судової влади наділено певними контрольно-наглядовими функціями в межах іншої влади, що необхідно для її злагодженого і правомірного функціонування. Таким чином, для суду постає необхідність з метою збереження балансу здійснення влади обережно та виважено користуватися цим механізмом.

Суд зазначає, що поклавши в основу направлення окремої ухвали порушення закону податковим органом, визначивши підставу її прийняття частину першу статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції не зазначив у чому полягає порушення закону у межах спірних відносин. Обґрунтування прийняття окремої ухвали пов'язані з неналежним виконанням працівниками податкового органу на стадії підготовки та пред'явлення позову, що вказує на наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб цього органу. У цьому випадку підставою постановлення окремої ухвали та направлення її суб'єкту владних повноважень (відповідачу у справі) є положення частини другої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року).

Відтак, поклавши обставини неналежного виконання функціональних обов'язків органу, суд постановив та направив окрему ухвалу про порушення Закону, внаслідок чого Суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області задовольнити.

Окрему ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року у справі № 825/235/15-а скасувати.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер