Справа № 0640/4201/18
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

23 серпня 2018 року м. Житомир справа №0640/4201/18

категорія 3.1.3

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Попова О. Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області , третя особа: Житомирський державний технологічний університет про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області №4/30 від 13.08.2018 про скасування посвідки на тимчасове проживання;

- зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області розглянути впродовж 15-ти днів з дня проголошення судового рішення документи, продані ОСОБА_1 27.07.2018 для видачі нової посвідки на тимчасове проживання з метою возз'єднання сім'ї.

Одночасно із поданням позовної заяви позивачем було подано до суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, відповідно до змісту якої заявник просить вжити заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення на період судового розгляду справи рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області №4/30 від 13.08.2018 про скасування посвідки на тимчасове проживання та дозволу ОСОБА_1, як позивачу у справі, приймати участь в судовому розгляді справи, перебуваючи на території України понад строки, встановлені посвідкою на тимчасове проживання, тобто після 01.09.2018.

В обґрунтування поданої заяви посилається на протиправність оскаржуваного рішення. Вказує, що 27 липня 2018 року ОСОБА_1 документи на видачу нової посвідки на тимчасове проживання в Україні, для одержання якої не подавав жодних документів про продовження навчання в Україні. Наголошує на необхідність зупинення на період судового розгляду справи рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області №4/30 від 13.08.2018 про скасування посвідки на тимчасове проживання, а також надання судом дозволу ОСОБА_1, як позивачу у вказаній справі, приймати участь в судовому розгляді справи, перебуваючи на території України понад строки, встановлені посвідкою на тимчасове проживання, тобто після 01.09.2018.

У відповідності до ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову суд дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Положеннями статті 153 КАС України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

Положеннями частини першої статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За приписами п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" №2 від 06.03.2008 року, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь в справі; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таким заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.

Суд критично ставиться до посилання позивача на протиправність рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області №4/30 від 13.08.2018 про скасування посвідки на тимчасове проживання як підставу для вжиття заходів адміністративного позову та зазначає, що правову оцінку діям відповідача в частині винесення спірного рішення та його правомірності суд надаватиме під час вирішення спору по суті.

Суд також звертає увагу, що забезпечення позову шляхом надання дозволу ОСОБА_1 перебувати на території України понад строки, встановлені посвідкою на тимчасове проживання, після 01.09.2018, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та не передбачено положеннями частини першої статті 151 КАС України.

Зупинення дії рішення, яке є предметом оскарження у адміністративній справі №0640/4201/18 та надання заявнику в судовому порядку дозволу для продовження проживання за своїм характером є вирішенням вказаного спору по суті, що не відповідає меті та завданням інституту заходів забезпечення позову.

Крім того, зважаючи на викладені обставини в обґрунтування вказаної заяви, суд також роз'яснює позивачу, що подання позовної заяви та/або заяви про забезпечення позову як спосіб зупинення дії рішення про скасування тимчасової посвідки на проживання, з метою отримання за час судового розгляду нової тимчасової посвідки на проживання за раніше поданими документами, не відповідає засадам адміністративного судочинства та може бути розцінене судом як зловживання процесуальними правами, із застосуванням положень статей 45, 145, 149 КАС України.

Крім того, що позивачем до заяви про забезпечення позову не додано належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити подальше виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Зокрема, доводи в частині неможливості позивачу брати участь у судовому процесі без вжиття заходів забезпечення позову спростовуються наявними у матеріалах позовної заяви договором про надання правової допомоги від 20.02.2018 та ордеру серії ЖТ №31367 від 22.08.2018, а тому позивач має документально підтверджену можливість реалізувати свої процесуальні права як сторони у адміністративному процесі через свого представника (адвоката).

Згідно з ч.5 ст.154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.8 ст.154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Виходячи з викладених позивачем обставин та вищенаведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150-154, 156, 243, 248, 256 КАС України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції у строк та в порядку, визначеному статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено: 23 серпня 2018 року.

Суддя О.Г. Попова