Справа № 9901/736/18
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 серпня 2018 року

Київ

справа №9901/736/18

адміністративне провадження №П/9901/736/18

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О., перевіривши матеріали адміністративної справи № 9901/736/18 за позовом ОСОБА_2 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування в частині рішення № 301дп-18 від 04 липня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2018 року до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування в частині рішення № 301дп-18 від 04 липня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана, нібито, представником ОСОБА_2 - адвокатом ОСОБА_3

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам пункту 3 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) і підлягає поверненню, оскільки підписана особою, яка не має права її підписувати. Такого висновку Верховний Суд дійшов у зв'язку із наступним.

Згідно з частиною першою статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини першої статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з висновком Конституційного Суду України (рішення від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99) за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов'язки.

Відповідно до підпункту 19 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.

Частинами третьою і четвертою статті 131-2 Конституції України встановлено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Згідно з підпунктом 11 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України представництво іншої особи у Верховному Суді відповідно до статті 131-2 цієї Конституції з 01 січня 2017 року здійснюється виключно адвокатами.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Адвокат зобов'язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, зі змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 27 травня 2017 року № 151 (далі за текстом - Положення), ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням та повинен містити обов'язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 Положення ордер містить номер посвідчення адвоката, ким і коли воно видане.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, остання підписана представником ОСОБА_2 - адвокатом ОСОБА_3

На підтвердження своїх повноважень до позовної заяви останнім додано ордер на надання правової допомоги ОСОБА_3 від 31 липня 2018 року серія НОМЕР_1, в якому зазначено, що підставою його видачі є договір про надання правової допомоги від 31 липня 2018 року № б/н.

Проте, до позовної заяви вказаного договору (його завіреної копії) або витягу з нього засвідченого підписами сторін не додано.

В матеріалах справи відсутній будь-який документ в копії або в оригіналі, який би підтверджував рішення ОСОБА_2 реалізувати своє право на звернення до суду не самостійно, а через представника.

З цього питання, також, неодноразово висловлювалася Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися або самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13 березня 2018 року у справі № 914/2772/16; від 21 березня 2018 року у справі № 914/2771/16).

Звернення до суду, в тому числі, до Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики (статті 17 та 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів") з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, статті 16, 57 Кодексу адміністративного судочинства України та стаття 10 Закону України "Про судоустрій і статус суддів") передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є стороною у справі, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі якісно оформленої особою, що є стороною у справі, копії), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суду. Представник повинен демонструвати повагу до суду, доказуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника, зокрема, стосовно звернення з позовною заявою до Верховного Суду.

Враховуючи, що до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували волевиявлення ОСОБА_2 на надання повноважень адвокату ОСОБА_3 щодо представництва довірителя у Верховному Суді та права підпису процесуальних документів, які подаються до суду, та які могли б надати можливість суду перевірити обсяг повноважень, наданих довірителем, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає поверненню, як така, що підписана особою, яка не має права її підписувати.

Згідно з вимогами пункту 3 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява підлягає поверненню, оскільки підписана особою, яка не має права її підписувати.

Відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 59, 169, 241, 243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

1. Повернути ОСОБА_2 позовну заяву до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування в частині рішення № 301дп-18 від 04 липня 2018 року разом із усіма доданими до неї матеріалами.

2. Копію цієї ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

3. Апеляційна скарга на ухвалу Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання.

4. Судове рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала підписана 16 серпня 2018 року.

Суддя Я.О. Берназюк