Справа № 804/3530/18
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2018 року Справа № 804/3530/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується
з рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, оскільки, вони не відповідають фактичним обставинам та є такими,
що порушують норми Митного Кодексу України та права позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року відкрито провадження по вказаній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
У вказаній ухвалі відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
11 червня 2018 від відповідача шляхом електронного зв'язку надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
12 червня 2018 року вище вказане клопотання надійшло до суду шляхом поштового зв'язку.
12 червня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено на 19.06.2018р.
19.06.2018 року підготовче засідання було відкладено до 05.07.2018р.
04.07.2018 року від відповідача надійшли додаткові докази по справі.
05.07.2018 року від Одеської митниці ДФС надійшли додаткові пояснення, в яких представник зазначає, що у рішенні про коригування митної вартості від 09.02.2018 р. № UA500060/2018/000004/2 наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, тому просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.
05 липня 2018 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач висловлює незгоду із аргументами відповідача, зазначеними у відзиві, та стверджує, що позивачем були надані всі документи на підтвердження заявленої вартості товарів. Також зазначив, що ані у рішенні № UA500060/2018/000004/2 ані у відзиві відповідачем не обґрунтовано неможливість визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, не вказано підстав не застосування методу за ціною договору за ціною ідентичних товарів та необґрунтовано визначення митної вартості товару за другорядним методом: за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Відповідач не зазначає характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, не зазначає номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, внаслідок чого неможливо з'ясувати який товар у розумінні відповідача є подібним (аналогічним).
В зв'язку з перебуванням судді у відпустці підготовче судове засідання було перенесено на 10.08.2018р.
19 липня від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких Одеська митниця ДФС не погоджується з аргументами, викладеними у відповіді на відзив та відхиляє їх.
10 серпня 2018 року від позивача на адресу суду надійшла заява про закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті. Також позивач надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
В судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце якого повідомлені належним чином, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.
Усною ухвалою суду від 10 серпня 2018 року з занесенням до протоколу судового засідання підготовче провадження по справі було закрите, справа призначена до судового розгляду по суті.
Позивач просив суд здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
За таких обставин та керуючись приписами ч.9 ст.205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку письмового провадження та на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказах. На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати,
що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно
з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням
у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до,
так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 Митного кодексу України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України).
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч. 6 ст. 57 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 8 ст. 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Відповідно до ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються,
не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
Судом встановлено, що 08.02.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» надало до Одеської митниці ДФС митну декларацію № UA500060/2018/003474 на наступний товар:
Спорядження для кемпінгів: надувний матрац з ПХВ з одного боку покритий синтетичним текстильним матеріалом:
Виробник: Bestway International Limited, Країна виробництва CN, Торгівельна марка: Bestway.
Митна вартість товару, заявленого до митного оформлення, становить
919 083,14 грн. (33 889,95 доларів США), що складається з ціни товару за контрактом
та витрат на страхування. Ця вартість була визначена декларантом
за методом 1, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується (вартість операції).
Для митного оформлення Позивачем були подані документи, встановлені
ч. 2 ст. 53 Митного Кодексу України, а саме:
- зовнішньоекономічний контракт № 3121-BW/СN від 25.10.17 р.;
- специфікацію № 1 від 25.10.17 р.;
- рахунок-фактуру (інвойс) № 2017ENT6904G від 19.12.2017 р.;
- свіфт від 28.12.2017 р. та свіфт від 23.01.2018 р.;
- генеральний договір добровільного страхування вантажів від 01.02.2016 р.
№ 1г6д;
- заяву на страхування № 5117 від 18.01.18.
09.02.2018 року позивачем до митного органу було подано додаткові документи:
- додаткову угоду № 2 до Генерального договору добровільного страхування вантажів № 01г6д від 01.02.2016 р.;
- прайс-лист б/н від 01ядодаткову угоду № 8/05 від 03.05.2017 р. до договору транспортного експедирування № 1693 від 20.08.2011 р.;
- експертний висновок Дніпропетровської ТПП № ГО-294 від 08.02.2018 р.
За результатом проведеної митної оцінки митним органом прийнято рішення
про коригування митної вартості товарів від 09.02.2018 р. № UA500060/2018/000004/2, згідно з яким митним органом відкоригована задекларована митна вартість товару із застосуванням резервного методу за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів на рівні 11,4610 дол. США за одиницю.
З рішення про коригування митної вартості від 09.02.2018 р.
№ UA500060/2018/000004/2 вбачається, що підставою для його прийняття є результат митного контролю щодо правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, та перевірки наявності або відсутності застережень щодо застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) згідно зі ст.54 Митного кодексу України.
В рішенні № UA500060/2018/000004/2 Відповідачем зазначені підстави, у зв'язку
з якими Відповідачем відмовлено у митному оформленні Товару за заявленою декларантом митною вартістю та проведено коригування митної вартості Товару. Проте, жодна із вказаних у Рішенні від 09.02.2018 р. № UA500060/2018/000004/2 підстав
не відповідає випадкам, встановленим ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, які надають митному органу право на проведення коригування митної вартості, що підтверджується нижченаведеним, а саме:.
1) «Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно
до ч. 2 ст. 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи,
що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно наказу МФУ
від 24.05.2012 р. № 599 до зазначених документів можуть належати:
- Рахунок фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
- Банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка фактури;
- Калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення
за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Проте, у МД не надано документів підтверджуючих транспортні витрати».
З цього приводу суд зазначає, що поставка Товару здійснювалася на підставі Контракту на поставку продукції від 25.10.2017 р. № 3121-BW/CN, укладеного між ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» (Покупець) та Bestway (Hong Kong) International Limited.
Відповідно до п. 1.2. Контракту № 3121-BW/CN товар, що постачається має бути виготовлений та поставлений партіями у повній відповідності до вимог, на умовах та за цінами, зазначеними у додатках та специфікаціях до цього контракту, які є його невід'ємною частиною.
Ціна на товар розуміється згідно з умовами FOB - Шанхай, КНР (у відповідності до «Інкотермс - 2000»), якщо інше не обумовлено у специфікаціях (п. 2.2 Контракту № 3121-BW/CN).
Специфікацією № 1 від 25.10.2017 р. до Контракту № 3121-BW/CN передбачено, що Товар має бути поставлений на умовах поставки CFR-Одеса.
Згідно з Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс» в редакції 2000 р. термін CFR "вартість і фрахт" (ВАРТІСТЬ
І ФРАХТ (... назва порту призначення)) означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов'язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару
до названого порту призначення.
Відповідно до пункту А.3. «Договори перевезення та страхування» продавець зобов'язаний за власний рахунок укласти на звичайних умовах договір перевезення товару до названого порту призначення звичайним судноплавним маршрутом морським (або, у відповідному випадку, внутрішнім водним) судном такого типу,
що звичайно використовується для перевезення товарів з характеристиками, аналогічними визначеним у договорі купівлі-продажу.
Продавець зобов'язаний, з урахуванням положень статті Б.6 сплатити ціну фрахту та всі інші витрати, що випливають із статті А.3 "а", включаючи витрати щодо завантаження товару на борт судна і будь-які платежі за розвантаження товару в узгодженому порту розвантаження, покладені на продавця відповідно до договору перевезення (п. А.6. Розподіл витрат).
Отже, при поставці товару на умовах CFR («Інкотермс - 2000») транспортні витрати вже є включеними до вартості товару, тому при визначенні митної вартості не додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Таким чином, оскільки в даному випадку відповідно до умов Специфікації № 1 від 25.10.2017 р. умови поставки Товару CFR порт призначення - Одеса, то саме на Продавця покладено обов'язок сплатити вартість фрахту та всі інші витрати щодо завантаження товару на борт судна і будь-які платежі за розвантаження товару в узгодженому порту розвантаження, і ці витрати за умовами поставки включені до ціни, що підлягає сплаті за Товар, тому доводи Відповідача про не підтвердження Позивачем транспортних витрат є необґрунтованими, а вимоги про надання документів, що підтверджують транспортні витрати є безпідставними та незаконними.
Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у своїй постанові від 30.01.2018р. по справі №826/817/16 зазначив: «як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів, відповідач також посилається на відсутність у поданій декларантом калькуляції відомостей про вартість транспортування товарів. Відповідно до поданих до митного оформлення документів поставка товару здійснювалась на умовах CFR-Odessa. За офіційними правилами тлумачення торгівельних правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року термін CFR («Вартість та фрахт») означає, що продавець зобов'язаний сплатити витрати та фрахт, необхідні для поставки товару в зазначений порт, однак ризик втрати чи пошкодження товару, а також ризик будь-якого збільшення витрат, що виникають після переходу товаром борту судна, переходить з продавця на покупця в момент переходу товару через поручні судна у порту відвантаження. Тобто, у випадку поставки товару на зазначених умовах транспортні витрати до митної території України вже є включеними до фактурної вартості товару (ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті), що не заперечується відповідачем, а відтак, не включаються до митної вартості товару, у зв'язку з чим не потребують документального підтвердження.»
Верховний Суд у своїй постанові від 15.05.2018р. по справі №820/3881/17 зазначив, що «Сумніви митного органу у повноті та достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв'язку з тим, що надані документи не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості та ціни товару, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, на підставі яких проводився розрахунок, зокрема, калькуляція не містить вартості навантаження, завантаження, перевезення товару, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив з огляду на те, що поставка товару здійснена на умовах CFR Одеса (вартість і фрахт) «Інкотермс 2010», що передбачає включення у фактурну вартість товарів витрат, які впливають на митну вартість товару, зокрема, відвантаження, перевезення до місця відвантаження для перевезення, завантаження, перевезення товарів до порту призначення. Крім того, вказане підтверджується також і листом контрагента - CHANGXING ВАІТЕ IMPORT AND EXPORT CO., LTD в якому вказано, що вартість морського перевезення включена до ціни товару, вказаної у інвойсах, відповідно до яких відбувалася поставка товарів. Враховуючи вказані обставини для цілей визначення митної вартості товару, поставленого відповідно до умов контракту №ВТВ2016-59 від 5 вересня 2016 року такі складові митної вартості товару, який було поставлено, як витрати на транспортування, навантаження/завантаження, не потребують додаткового підтвердження.»
2) «Відповідно до пп. в) п. 2 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначені митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі, тощо) відсутня будь яка інформація щодо включення/не включення даних складових митної вартості до ціни, що була фактично або підлягає сплаті за оцінювані товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів».
З цього приводу суд зазначає, що поставка Товару здійснювалася на підставі Контракту на поставку продукції від 25.10.2017 р. № 3121-BW/CN, укладеного між ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» (Покупець) та Bestway (Hong Kong) International Limited.
Відповідно до п. 2.2. Контракту № 3121-BW/CN ціна на товар розуміється згідно з умовами FOB - Шанхай, КНР (у відповідності до «Інкотермс - 2000»), якщо інше не обумовлено у специфікаціях, і включає в себе вартість завантаження товару у Постачальника, вартість всіх митних формальностей у країні Постачальника, вартість сертифікації товару, вартість пакування, маркування, не включаючи податки та мита на території України.
Отже, умовами Контракту № 3121-BW/CN визначено, що ціна на товар включає в себе вартість пакування, у зв'язку із чим відсутні підстави для окремого додавання вартості упаковки до ціни, що фактично сплачена за Товар, при визначені митної вартості Товару.
Таким чином, доводи Відповідача про те, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі, тощо) відсутня будь яка інформація щодо включення/не включення вартості упаковки до ціни, що була фактично або підлягає сплаті за оцінювані товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів, не відповідають дійсності та спростовуються вищенаведеним. Відповідач мав можливість перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року справа №815/4132/17.
3) «Згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110 %) і повинно бути обумовлене у валюті договору. Наданий страховий поліс 5117 від 18.01.18 не відповідає зазначеним умовам».
З цього приводу суд зазначає, що Розділом 9. «Терміни» Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс» в редакції 2000 р. передбачено, що існують тільки два терміни, пов'язані із страхуванням,
як-от терміни CIF і CIP. Відповідно до них продавець зобов'язаний забезпечити страхування на користь покупця. В інших випадках сторони самі вирішують, чи бажають вони застрахуватися та в якій мірі.
Термінами CIF і CIP дійсно передбачено обов'язок продавця за власний рахунок застрахувати вантаж у відповідності з договором купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття. Мінімальне страхування повинне покривати ціну договору купівлі-продажу плюс 10 відсотків (тобто 110 %) і бути обумовленим у валюті договору купівлі-продажу.
Проте, Специфікацією № 1 від 25.10.2017 р. до Контракту № 3121-BW/CN передбачено, що Товар має бути поставлений на умовах поставки CFR-Одеса.
Відповідно до пунктів А.3. та Б.3. «Договори перевезення та страхування» терміну поставки CFR як у Продавця та і Покупця відсутні зобов'язання щодо укладення договорів страхування.
Отже, при поставці товару на умовах CFR сторони самі вирішують, чи бажають вони застрахуватися та в якій мірі.
З урахуванням викладеного, ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» за Генеральним договором добровільного страхування вантажів від 01.02.2016 р. № 01г6д, укладеним з АТ «Страхова компанія «АХА Страхування», здійснило добровільне страхування Товару. Згідно з п. 3 додаткової угоди № 2 від 01.02.2017 р. до Генерального договору добровільного страхування вантажів від 01.02.2016 р. № 01г6д страховий тариф складає 0,045% від страхової суми відповідно до п. 2.3. Договору.
18.01.2018 р. сторонами підписано заяву на страхування окремого перевезення вантажу № 5117, якою передбачено, що Товар за інвойсом 2017ENT6904G, вантажовідправник Bestway (Hong Kong) International Limited, вартість вантажу 1 058 822,57 грн. застраховано. Страхова сума складає 1 058 822, 57 грн., страховий тариф % - 0,045, страховий платіж 476,47 грн.
Правилами заповнення декларації митної вартості, затвердженими Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599, встановлено, що якщо додатковий аркуш А заповнюється на товари декількох найменувань, то витрати на страхування товарів різних найменувань розподіляються між цими товарами пропорційно їх вартості, зазначеній у графі 15 ДМВ.
Оскільки додатковий аркуш А заповнювався на товари декількох найменувань (три товари), то витрати на страхування цих товарів 476,47 грн. були розподілені між цими товарами пропорційно їх вартості, зазначеній у графі 15 ДМВ. Витрати на страхування оцінюваного Товару склали 436,9642 грн. Саме ця сума у розмірі 436,9642 грн. зазначена
у графі 22 додаткового аркуша «А» до основного аркуша ДМВ.
Таким чином, витрати позивача на страхування у розмірі 436,9642 грн. підтверджуються Генеральним договором добровільного страхування вантажів
від 01.02.2016 р. № 01г6д, додатковою угодою № 2 від 01.02.2017 р., заявою
на страхування окремого перевезення вантажу № 5117 від 18.01.2018 р. Ці документи були надані Позивачем Відповідачу під час митного оформлення Товару.
З урахуванням викладеного, доводи Відповідача, що згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110 %) і повинно бути обумовлене у валюті договору, а наданий страховий поліс 5117 від 18.01.18 не відповідає зазначеним умовам є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.
4) «У наданому банківському платіжному документі від 28.12.2017 р. зазначена сума грошового переказу у 155 477,59 доларів США, та він посилається на інвойси
№ 17BWHK-FZ262 від 26.10.2017 р. та № 17BWHK-FZ209 загальною сумою 518 258,62 доларів США, що не відповідає сумі передоплати по вищезазначеному банківському платіжному документу. У той же час згідно специфікації № 1 від 25.10.2017 р. передоплата здійснюється у два перекази: першим сумою 150 116,25 доларів США та другий у сумі 350 271,25 доларів США протягом 20 днів від дати коносаменту, але у наданих банківських платіжних документах від 23.01.2018 р. та від 28.12.2017 сума переказу та дати обумовлених переказів не відповідає умовам специфікації».
З цього приводу суд зазначає, що 25.10.2017 р. між ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» (Покупець) та Bestway (Hong Kong) International Limited. (Продавець) був укладений Контракт на поставку продукції № 3121-BW/CN.
25.10.2017 р. Сторони підписали Специфікацію № 1 до Контракту № 3121-BW/CN на загальну суму 500 387,50 доларів США.
Специфікацію № 1 до Контракту № 3121-BW/CN передбачено, що сума 500 387,50 доларів США має бути сплачена двома платежами, а саме:
1. Передоплата за товар у розмірі 150 116,25 доларів США до 22.12.2017 р.;
2. 350 271,25 доларів США протягом 20 днів від дати коносаменту.
Для оплати наведених сум Продавцем направлено Покупцю інвойс від 25.10.17 р. № 17BWHK-FZ209 на суму 500 387,50 доларів США. Даний інвойс містить посилання на Контракт № 3121-BW/CN та Специфікацію № 1.
26.10.2017 р. Сторони підписали Специфікацію № 2 до Контракту № 3121-BW/CN на загальну суму 17 871,12 доларів США.
Специфікацію № 2 до Контракту № 3121-BW/CN передбачено, що сума 17 871,12 доларів США має бути сплачена двома платежами, а саме:
1. Передоплата за товар у розмірі 5 361,34 доларів США до 22.12.2017 р.;
2. 12 509,78 доларів США протягом 20 днів від дати коносаменту.
Для оплати наведених сум Продавцем направлено Покупцю інвойс від 26.10.17 р. № 17BWHK-FZ262 на суму 17 871,12 доларів США. Даний інвойс містить посилання на Контракт № 3121-BW/CN та Специфікацію № 2.
З наведеного вбачається, що на виконання вимог Контракту № 3121-BW/CN та Специфікацій №№ 1, 2 до нього, Покупець не пізніше 22.12.2017 р. мав перерахувати на рахунок Продавця у якості передоплати за Товар за Специфікаціями №№ 1, 2 грошові кошти у загальній сумі 155 477,59 доларів США (150 116,25 доларів США передоплати за Специфікацією № 1 + 5 361,34 доларів США передоплати за Специфікацією № 2).
Грошові кошти у загальній сумі 155 477,59 доларів США були перераховані ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» (Покупець) на рахунок Bestway (Hong Kong) International Limited. (Продавець) swift повідомленням від 28.12.2017 р. Призначення платежу: оплата за продукцію згідно з Контрактом № 3121-BW/CN від 25.10.2016 р., інвойс від 25.10.17 р. № 17BWHK-FZ209, інвойс від 26.10.17 р. № 17BWHK-FZ262.
Таким чином, зауваження Відповідача проте, що «У наданому банківському платіжному документі від 28.12.2017 р. зазначена сума грошового переказу у 155 477,59 доларів США, та він посилається на інвойси № 17BWHK-FZ262 від 26.10.2017 р. та № 17BWHK-FZ209 загальною сумою 518 258,62 доларів США, що не відповідає сумі передоплати по вищезазначеному банківському платіжному документу» є безпідставним та не враховує порядок розрахунків за Товар, погоджений Сторонами у Специфікаціях №№ 1, 2 до Контракту № 3121-BW/CN. Сума коштів згідно з swift повідомленням від 28.12.2017 р. у розмірі 155 477,59 доларів США є сумою передоплати за Товар за Специфікаціями №№ 1, 2 до Контракту № 3121-BW/CN і ця сума не повинна відповідати загальній сумі інвойсів № 17BWHK-FZ262 від 26.10.2017 р. та № 17BWHK-FZ209 (518 258,62 доларів США), адже відповідно до погоджених Сторонами умов оплати за Товар, суми інвойсів № 17BWHK-FZ262 від 26.10.2017 р. та № 17BWHK-FZ209 мають сплачуватися частинами, окремими платежами та у різні строки.
До того ж, 23.01.2018 р. ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» (Покупець), з метою проведення остаточного розрахунку за Товар, відвантажений за Специфікацією № 1 до Контракту № 3121-BW/CN, як це передбачено умовами Специфікації № 1, перерахувало на рахунок Bestway (Hong Kong) International Limited. (Продавець) swift повідомленням від 23.01.2018 р. грошові кошти у розмірі 350 271,25 доларів США. Призначення платежу оплата за продукцію згідно з Контрактом № 3121-BW/CN від 25.10.2016 р.
Отже, ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» (Покупець) swift повідомленнями від 28.12.2017 р. та 23.01.2018 р. перерахувало на рахунок Bestway (Hong Kong) International Limited. (Продавець) грошові кошти у розмірі 505 748,84 доларів США (150 116,25 доларів США передоплати за Специфікацією № 1 + 5 361,34 доларів США передоплати за Специфікацією № 2 + 350 271,25 доларів США остаточний розрахунок за Специфікацією № 2).
505 748,84 доларів США - 5 361,34 доларів США передоплати за Специфікацією № 2 = 500 387,50 доларів США (загальна вартість Товару, передбаченого Специфікацію № 1 до Контракту № 3121-BW/CN).
Таким чином, доводи Відповідача проте, що: «згідно специфікації № 1 від 25.10.2017 р. передоплата здійснюється у два перекази: першим сумою 150 116,25 доларів США та другий у сумі 350 271,25 доларів США протягом 20 днів від дати коносаменту, але у наданих банківських платіжних документах від 23.01.2018 р. та від 28.12.2017 сума переказу та дати обумовлених переказів не відповідає умовам специфікації є необґрунтованими. ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» (Покупець) swift повідомленнями від 28.12.2017 р. та 23.01.2018 р. в порядку та на умовах, погоджених Сторонами, у повному обсязі оплатило Bestway (Hong Kong) International Limited. (Продавець) вартість Товару за Специфікацією № 1.
5) «У прайс - листі б/н від 01.10.2017 р. відсутній граничний термін строку».
З цього приводу суд зазначає, що прайс-лист згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України не є документом, який обов'язково подається для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Зазначаючи про те, що у прайс - листі б/н від 01.10.2017 р. відсутній граничний термін строку Відповідач не вказав, яким нормам чинного законодавства це суперечить.
Чинним законодавством України не встановлено будь-яких вимог до форми та змісту прайс-листів, не передбачено переліку реквізитів, які має містити прайс-лист, Слід зазначити, що прайс-лист оформлювався виробником товару у довільній формі та на власний розсуд. Зі змісту прас-листа б/н від 01.10.2017 р. вбачається, що ціни, вказані в ньому, відповідають цінам, зазначеним у специфікації до контракту, інвойсу, митній декларації країни відправлення, отже будь-які розбіжності відсутні.
Отже, факт того, що у прайс - листі б/н від 01.10.2017 р. відсутній граничний термін строку не свідчить про надання декларантом до митниці непідтверджених відомостей щодо товару.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 року справа №826/6346/16.
Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави у зв'язку з наявністю яких Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 09.02.2018 р. № UA500060/2018/000004/2 не свідчать про наявність у митного органу обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів. Жодна із вказаних у рішенні про коригування митної вартості товарів від 09.02.2018 р. № UA500060/2018/000004/2 підстав не відповідає випадкам, встановленим ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, які надають митному органу право на проведення коригування митної вартості.
Відносно визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів слід зазначити наступне.
Відповідно до частини 3 ст. 55 Митного кодексу України форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Наказом міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 затверджено форму рішення про коригування митної вартості товарів, правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів. У відповідності із зазначеним порядком, в графі 33 рішення «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалась митним органом для визначення митної вартості» зазначаються причини через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту), а також перелік документів, що повинні підтвердити ті обставини, що викликали сумнів у достовірності наданої інформації.
В рішенні про коригування митної вартості товарів від 09.02.2018 р. № UA500060/2018/000004/2 Відповідачем не обґрунтовано неможливість визначення митної вартості товару за першим (основним) методом. Відповідачем не конкретизовано підстави незастосування методу за ціною договору щодо ідентичних товарів. Загальні посилання на норми Митного кодексу України щодо причин незастосування цього методу не є належним обґрунтуванням прийнятого Відповідачем рішення. Відсутність у митниці інформації про продаж ідентичних товарів - прийняту органом доходів та зборів не є належною підставою для незастосування методу за ціною договору щодо ідентичних товарів.
Згідно з ч. 2 ст. 60 Митного кодексу України під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.
У пункті 3.4 Листа ВАСУ від 13.03.2017 р. «Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 р.» Вищий адміністративний суд України зазначив:
«Отже, суди повинні мати на увазі, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу».
«Таким чином, орган доходів і зборів зобов'язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод».
Проте, Відповідач у Рішенні № UA500060/2018/000004/2 не тільки не зазначає характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості
за таким другорядним методом, як за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, а взагалі не зазначає номер та дату митної декларації, яка була взята
за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, внаслідок чого неможливо з'ясувати, який Товар у розумінні Відповідача є подібним (аналогічним), коли, ким
та на яких умовах, та за якою митною декларацією цей товар був ввезений на митну територію України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
У відповідності до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Пунктом 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до п. 2 вищевказаної статті Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
На підставі вищевикладеного суд вважає, що ефективним способом захисту прав, свобод, інтересів позивача є визнання оскаржуваних рішень протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 09.02.2018 р.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ», суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246 КАС України, суд,-
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 09.02.2018 р. № UA500060/2018/000004/2.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 21.08.2018 року.

Суддя О.М. Неклеса