Справа № 826/5190/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 серпня 2018 року №826/5190/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення в частині,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, контролюючий орган, ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №7278-1305 від 07.10.2016 року в частині надмірного нарахування земельного податку у сумі 28 003,23 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.05.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/5190/17 та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що контролюючим органом при розрахунку платежів по сплаті земельного податку на 2016 рік застосовано два значення нормативної грошової оцінки, що є необґрунтованим. Позивач вважає, що відповідачем неправильно розраховано земельний податок, а саме: не враховано вартість земельної ділянки згідно з довідкою №Н-00512/2016 від 22.08.2016 року про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки. Відтак, позивач вважає прийняте податкового повідомлення-рішення №7278-1305 від 07.10.2016 року неправомірним в частині.

У своїх запереченнях проти позову представник відповідача стверджував, що контролюючим органом застосовано нормативну грошову оцінку земельної ділянки позивача відповідно до довідки №Н-00512/2016 про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 22.08.2016 №586. Додатково наголошував, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відносно позивача як до фізичної особи, а не до суб'єкта підприємницької діяльності.

У судовому засіданні 27.06.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач у призначене судове засідання явку своїх представників не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується поштовою кореспонденцією з відміткою «вручено» від 12.06.2017 (Т.1, арк. 23).

25.10.2017 року від представника відповідача через канцелярію суду подано додаткові пояснення, які прийнято судом.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України (у редакції, яка діяла станом на момент вчинення відповідної процесуальної дії), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 КАС України, беручи до уваги, що прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 27.06.2017 суд ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, позивачу на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу № 969 від 14.03.2001 року, належить 4/100 частини нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (літ. А), яке розміщене на земельній ділянці площею 502, 88 кв.м., код ділянки 91:102:001 (Т.1, арк. 39-40).

Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.04.2016 року №418-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 193 235, 01 грн. (Т.1, арк. 18).

Позивач не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням звернувся до Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради, який довідкою №Н-00512/2016 про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 28.08.2016 року №586 визначив, що нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 4 981 169,21 грн. (Т.1, арк. 15).

Відтак, контролюючим органом, у зв'язку з заявою позивача про перерахунок, прийнято податкове повідомлення-рішення №7278-1305 від 07.10.2016 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 177 438, 31 грн. (Т.1, арк. 16).

За результатом звернення позивача зі скаргою від 31.10.2016 (вх. №Х/1332-08 від 31.10.2016) на вказане податкове повідомлення-рішення, рішенням про результати розгляду первинної скарги від 28.12.2016 року №8716/Х/26-15-10-02-16 та рішенням про результати розгляду повторної скарги від 17.03.2017 року №3621/Х/99-99-11-02-01-14 контролюючими органами вищого рівня, податкове повідомлення-рішення №7278-1305 від 07.10.2016 року залишено без змін, а скаргу без задоволення (Т.1, арк. 8-13).

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 55, 67 Конституції України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України), Законом України «Про оцінку земель» від 11.12.2003 № 1378-IV, рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У силу зазначених вище приписів позивач звернувся з позовом до суду для оскарження рішення органів державної влади, а саме: Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов'язків платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із статтею 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 ПК України встановлено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з пунктом 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 287.6 статті 287 ПК України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.03.2001 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Клуб», як продавцем, та ОСОБА_1, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення № 969, за умовами якого продавець передав, а покупець прийняв у власність 4/100 частин від нежилих приміщень за адресою: АДРЕСА_2 (літ. А), яке розміщене на земельній ділянці площею 502, 88 кв.м., код ділянки 91:102:001 (Т.1, арк. 39-40).

Згідно з частиною п'ятою статті 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку.

Абзацом 1-2 статті 6 Закону «Про оцінку земель» визначено, що суб'єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель є органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які здійснюють управління у сфері оцінки земель, а також юридичні та фізичні особи, заінтересовані у проведенні оцінки земельних ділянок.

Згідно з довідкою №Н-00512/2016 від 22.08.2016 року про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 91:102:001), за результатами розрахунку у відповідності до рішення Київської міської ради від 03.07.2014 №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», нормативна грошова оцінка частини земельної ділянки становить 4981169,21 грн., при цьому узагальнюючий локальний коефіцієнт становить 1,16 (Т.1, арк. 16).

Разом з тим, у своїх письмових запереченнях відповідач вказує на те, що при визначенні податкових зобов'язань по земельному податку взято до уваги пп.2.1 п.2 Додатку 5 до рішення Київської міської ради від 26.07.2007 №43/1877, щодо узагальнюючого локального коефіцієнта 1,5 (Т.1, арк. 28).

Положеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

За твердженням відповідача, при визначені податкового зобов'язання по земельному податку на 2016 рік ним була врахована наступна інформація: копія договору купівлі продажу від 14.03.2001 року №969; копія витягу з технічної документації №Ю-42710/2007 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки (код ділянки 91:102:001); копія довідки №Н-00512/2016 від 22.08.2016 року про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 91:102:001) (Т.1, арк. 35).

Відповідно до ст.ст.15, 20, 23 Закону України «Про оцінку земель» підставою для проведення оцінки земель, у тому числі нормативної грошової оцінки земельних ділянок, є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Виготовлена технічна документація нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до витягу з технічної документації №Ю-42710/2007 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки (код ділянки 91:102:001) узагальнюючий локальний коефіцієнт становить 1,19 (Т.1, арк. 41).

Однак, відповідачем при розрахунку частини суми земельного податку на 2016 рік використовувався узагальнюючий локальний коефіцієнт, який становив 1,5 (Т.1, арк. 28).

При цьому, суд звертає увагу, що рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 №23/23, визнано такими, що втратили чинність пункти 1 та 2 рішення Київської міської ради від 26.07.2007 №43/1877, а тому посилання відповідача у своїх письмових поясненнях на нарахування земельного податку позивачеві відповідно до положень рішення Київської міської ради від 26.07.2007 №43/1877, є помилковим (Т.1, арк. 35).

Таким чином, розрахунок земельного податку на 2016 рік ОСОБА_1 за земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (літ. А), яке розміщене на земельній ділянці площею 502, 88 кв.м., код ділянки 91:102:001, за узагальнюючим локальним коефіцієнтом 1,5 до 22.08.2016 року (до моменту видачі довідки №Н-00512/2016) є помилковим.

Внаслідок викладеного, суд дійшов висновку, що посадовими особами Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві надмірно нараховано податкове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб, не в межах приписів встановлених чинним законодавством, а тому податкове повідомлення-рішення №7278-1305 від 07.10.2016 року є протиправним в частині надмірного нарахування земельного податку у сумі 28 003,23грн.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Суд також звертає увагу, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень, відтак, суд вважає за доцільне, задовольняючи позов викласти зміст резолютивної частини, з урахуванням специфіки позовних вимог, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 14.04.2017 №1100981, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат у розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 04210, АДРЕСА_1) до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вулиця Шолуденко, 33/19) задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним податковое повідомлення-рішення №7278-1305 від 07.10.2016 року в частині надмірного нарахування земельного податку у сумі 28 003,23 грн.

3.Присудити здійснені ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко