Справа № 826/14683/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 серпня 2018 року № 826/14683/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»

Волкова Олександра Юрійовича

третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича (далі по тексту - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якому просить:

- скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про нікчемність правочину, а саме операції зарахування коштів на рахунок позивача, здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року в сумі 120 000 грн, з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором від 30 грудня 2015 року №980-055-000170167» на рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича внести зміни та доповнення до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей щодо рахунку НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1 на суму 120 000 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/14683/17, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 28 листопада 2017 року.

У судовому засіданні 28 листопада 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник третьої особи проти позову заперечив.

Представник відповідача до суду не прибув, у зв'язку із чим, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Між ОСОБА_1 (клієнт) та ПАТ «Банк Михайлівський» (Банк) 16 квітня 2014 року укладено договір №980-004-000000110 банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» відповідно до умов якого, банк по ініціативі клієнта відкриває на його ім'я поточний рахунок НОМЕР_2 в гривні для зберігання грошей і здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, умов цього договору та розпоряджень клієнта, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку.

30 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» було укладено договір №980-055-000170167, відповідно до умов якого позивач передає ПАТ «Банк Михайлівський» у власність грошові коштів в розмірі та на строк передбачені цим Договором, а ПАТ «Банк Михайлівський» зобов'язується повернути кошти позивачу та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим Договором. Сума вкладу за цим договором складає 50 000,00 грн. на строк користування не більше 182 дні з дати укладення цього Договору по 29 червня 2016 року. При цьому ПАТ «Банк Михайлівський» має сплатити проценти та кошти у безготівковій формі на рахунок позивача НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський».

Відповідно до пункту 1.4 Договору, позивач підтверджує, що повідомлений та погоджується з тим, що цей Договір укладений між ним та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» як стороною договору, через повіреного ПАТ «Банк Михайлівський», який вчиняє дії від імені, в інтересах та за рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (довірителя).

Відповідно до пункту 1.5 Договору ПАТ «Банк Михайлівський» підписуючи цей Договір як повірений від імені ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на підставі довіреності №1 від 11 листопада 2014, виданої згідно Договору доручення від 11 листопада 2014 року №1 укладеного між вказаними особами.

Як підтверджує наявна у справі виписка по особовим рахункам 19 травня 2016 року по 31 жовтня 2016 року на свій поточний рахунок НОМЕР_2 позивачем внесено грошові кошти у розмірі 120 000 грн.

Згідно з довідкою від 17 жовтня 2017 року №3Г3/5163 про стан рахунку НОМЕР_2 вбачається, що залишок на рахунку позивача становив 120 000 грн, які надійшли від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» як повернення коштів згідно з договором від 30 грудня 2015 року №980-055-000170167.

Також, в зазначеній довідці від 17 жовтня 2017 року №3Г3/5163 ПАТ «Банк Михайлівський» повідомляє ОСОБА_1, що на підставі статей 215, 216 Цивільного кодексу України та статті 37, пунктів 7-9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року в сумі 120 000 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-055-000170167 від 30 грудня 2015 року на рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1, є нікчемним.

Судом також встановлено, що наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» від 01 червня 2016 року №42/2 «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними» затверджено результати проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними викладені в Акті №2 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за якими встановлено нікчемність правочинів (транзакцій) з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки 12 160 фізичних осіб у сумі 1 298 015 973,74 гривень, відповідно до положень пунктів 7 - 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином на виконання вимог частини першої статті 216 Цивільного кодексу України застосовано наслідки нікчемності правочинів (транзакції) щодо виконання 19 травня 2016 року платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки 12 160 фізичних осіб у сумі 1 298 015 973,74 гривень, та видано відповідне розпорядження.

Зокрема витягом з Додатку 2 до Акту №2 від 01 червня 2016 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними визначено перелік фізичних осіб, на рахунки яких 19 травня 2016 року здійснені перерахування коштів з поточного рахунку №8301 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» () в якому також міститься інформація щодо позивача на суму 120 349,77 грн.

На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 23 травня 2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23 травня 2016 року до 22 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнку Юрію Петровичу на один місяць з 23 травня 2016 року до 22 червня 2016 року включно.

Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 13 червня 2016 року №991 відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» з 23 червня 2016 року до 22 липня 2016 року включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» Іраклієнка Юрія Петровича з 23 червня 2016 року до 22 липня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12 липня 2016 року №1213, про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року та делегування повноважень ліквідатора банку Юрію Ірклієнку. У зв'язку з цим, з 18 липня 2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав виплати гарантованого відшкодування вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01 вересня 2016 року №1702 змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський».

Згідно з зазначеним рішенням всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53, в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкову О.Ю. з 05 вересня 2016 року.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо визнання нікчемною операції з переказу коштів через відсутність ознак нікчемності відповідно до пунктів 7-9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; кошти у розмірі 120 000 грн. на поточному рахунку ОСОБА_1 є вкладом у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що є підставою для включення позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування гарантованої суми за вкладами за рахунок Фонду.

Відповідач подав до суду письмове заперечення проти позову, в якому зазначив про правомірність своїх дій, посилаючись на те, що під час складання списку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» проводиться перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, а оскільки перевіркою правочину, укладеного позивачем, встановлено його нікчемність згідно пункту 7-9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач позбавлений права на виплату гарантованої суми вкладу.

При цьому нікчемність операції з перерахування на поточний рахунок позивача грошових коштів від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» відповідач мотивує тим, що договори відступлення права між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладені з порушенням обмежень, встановлених постановою Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року №917/БТ про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних, а тому, на думку відповідача, кошти на рахунок позивача надходили внаслідок нікчемних договорів відступлення прав вимог з метою створення в майбутньому штучного зобов'язання Фонду на відшкодування грошових коштів за рахунок держави.

Третя особа в письмових поясненнях зазначила про процедуру повернення коштів за вкладами та обов'язкову перевірку правочинів Уповноваженою особою на предмет їх нікчемності.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

19 листопада 2016 року набрали чинності положення пункту 15 Прикінцевих Положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», внесені Зконом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» від 15 листопада 2016 №1736-VIII, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Згідно з абзацом 2 пункту 15 Перехідних положень Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв'язку з їх прирівнянням до вкладників.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив позивача під розпис про непоширення на кошти, передані ТОВ «Розрахунково-інвестиційний центр», відповідних гарантій.

Таким чином, суд зазначає, що кошти, які надійшли від ТОВ «Розрахунково-інвестиційний центр» на поточні рахунки позивача, у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є вкладом.

В той же час, суд зазначає, що на момент здійснення правочинів (транзакцій) діяла постанова №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», яка затверджена Правлінням Національного банку України 22 грудня 2015 року, у відповідності до якої, на підставі норм статей 7,15, 55 Закону України «Про Національний банк України», статей 66, 67, 73, 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність», глав 3, 5, розділу І та глави 12 розділу ІІ Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України 17 травня 2012 року за №346, - встановлено факт здійснення ПАТ «Банк Михайлівський» ризикової діяльності, віднесено ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних, встановлені для ПАТ «Банк Михайлівський» обмеження в діяльності, в тому числі, не здійснювати кредитні операції в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов'язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам.

В подальшому, 27 квітня 2016 року, постановою Правління Національного банку України №295/БТ «Про окремі питання діяльності Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року №917/БТ, встановлені для ПАТ «Банк Михайлівський» обмеження в діяльності, в тому числі, не здійснювати кредитні операції з юридичними особами в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов'язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам.

Проте, суд не може сприймати дію зазначеної постанови як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки зазначена постанова є внутрішнім документом, до відома клієнтів банку вона не доводиться та на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб чи ПАТ «Банк Михайлівський» не публікується.

Таким чином позивач не був і не міг бути обізнаний про дію зазначеної постанови та встановлені нею заборони.

Згідно з частиною другою статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема: перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону.

Частиною другою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав: 1. банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2. банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 7. банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 9. здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Вказані підстави (п. 7, 9) були зазначені уповноваженою особою Фонду в наказі від 01 червня 2016 року №42/2 «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними».

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак уповноваженою особою не зазначено, яким чином переказ коштів, ініційований ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь позивача, має відношення до підстав нікчемності, визначених законодавством.

Відповідачем, на якого покладено обов'язок доказування, не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили, що у межах спірних правовідносин ПАТ «Банк Михайлівський» уклало правочини, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, або уклало правочин з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; або здійснило операцій, укладення (переоформлення) договорів, які призвели до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Отже, жодна з підстав, вказаних у статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не має відношення до правочинів вчинених ПАТ «Банк Михайлівський» у правовідносинах з позивачем (зокрема, й стосовно зарахування коштів на його рахунок у банку).

В свою чергу, як зазначено вище 19 листопада 2016 року набрали чинності положення пункту 15 Прикінцевих Положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» від 15.11.2016 №1736-VIII, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника. В розумінні зазначеного закону позивача прирівняно до вкладника на грошові кошти якого поширюються вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, надані позивачем кошти для ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» через повіреного - ПАТ «Банк Михайлівський», були вкладом, котрий був повернутий на його поточний рахунок відповідно до укладених договорів.

Згідно з пунктом 5 розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14, уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку, зокрема, такі переліки: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення.

Також, цим пунктом передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

З аналізу наведених норм, суд вбачає, що у разі наявності підстав для включення даних про рахунки вкладника, які раніше не були включені до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом, уповноважена особа має подати до Фонду відповідне доповнення до переліку.

Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про скасування рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про нікчемність правочину, а саме: що зарахування коштів на рахунок позивача, здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (код за ) 19 травня 2016 року в сумі 120 000 грн, з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-055-000170167 від 30 грудня 2015 року» на рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) є нікчемним підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача щодо зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича внести зміни та доповнення до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей щодо рахунку НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1 на суму 120 000 грн., то така вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідно до Витягу з Переліку фізичних осіб, кошти яких підлягають виплаті, ОСОБА_1 включено до переліку вкладників на суми 13 971,08 грн. та 50 349,77 грн., що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про включення позивача до переліку вкладників щодо зазначених грошових сум.

Таким чином, вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 56 028,92 грн. (120 349,77 - 13 971,08 - 50 349,77 = 56 028,92).

Окремо суд вважає за необхідне висловитись щодо підсудності даного спору адміністративному суду.

06 червня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду було постановлено постанову у справі № 818/377/16.

В зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду у межах гарантованого державою відшкодування за вкладами, є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону № 4452-VI), тому його не можна вважати спором у зв'язку з процесом ліквідації банку.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що на ці правовідносини не розповсюджуються норми статті 12 Господарсько-процесуального кодексу України, а тому юрисдикція господарських судів на такі спори не поширюється.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 та від 23 травня 2018 року у справі №820/3770/16.

Щодо здійснення розподілу судових витрат, то слід зазначити на ступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Однак згідно з пунктом 17 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що вірним суб'єктом за рахунок якого підлягає присудження судових витрат на користь позивача є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивачем при пред'явленні адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 1 280,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями від 14.11.2017 №92840, №92839.

Таким чином, судові витрати у сумі 640 грн. підлягають стягненню з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача пропорційно до задоволених вимог.

Також, представником позивачем подано до суду заяву про розподіл судових витрат, в якій представник позивача просила відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору.

На підтвердження оплати послуг адвоката надано Договір від 06.11.2017 №2017-0611 про надання правової допомоги адвоката, в якому визначено вартість правової допомоги в розмірі 10 000,00 грн., акт прийому-передачі грошових коштів по договору в розмірі 10 000,00 грн. та акт приймання-передачі наданих юридичних послуг №1 з Договором про надання юридичних послуг з представництва інтересів у суді №2017-0611 від 12.04.2018, за яким вартість послуг адвоката за цим актом складає 10 240,00 грн.

В свою чергу, відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як встановлено судом, пунктом 4 наявного у справі акту приймання-передачі наданих юридичних послуг від 12.04.2018 №1, визначено участь адвоката у судовому розгляді протягом двох годин.

Однак з матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд адміністративної справи №826/14683/17 у судовому засіданні відбувся 28.11.2017 та тривав з 11:38 год. до 11:51 год., тобто, загалом участь адвоката у судовому засіданні тривала 13 хв.

З огляду на вказане, суд вважає, що вимога позивача щодо відшкодування вартості послуг адвоката у судовому засіданні з розрахунку 640 грн. х 2 год. = 1280 грн., є не обґрунтованою.

Отже, суд дійшов висновку, що вказана вимога підлягає до задоволення частково, а саме: за фактичну участь адвоката в судовому розгляді справи у судовому засіданні 28.11.2017 протягом 13 хв. виходячи з наступного розрахунку:

640 грн./60 хв.=10,66 грн.- вартість однієї хвилини участі адвоката у судовому засіданні;

10,66 грн. х 13 хв.=138,66 грн. - вартість участі адвоката у судовому розгляді справи.

Таким чином, суд вважає, що клопотання представника позивача підлягає до задоволення частково, а саме в частині стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб витрат на правову допомогу в розмірі 9 098,66 грн.

Керуючись статтями 134, 139, 143, 241-247, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про визнання правочину нікчемним, а саме: щодо зарахування коштів на рахунок позивача, ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року в сумі 120 000 грн, з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором від 30 грудня 2015 року №980-055-000170167» на рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_6 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1).

3. Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17; ідентифікаційний код в ) подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за рахунком НОМЕР_2 на суму 56 028,92 грн.

4. Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17; ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн (шістсот сорок гривень) та витрати на правову допомогу в розмірі 9 098,66 грн (дев'ять тисяч дев'яносто вісім гривень 66 коп.)

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова