Справа № 810/2448/18
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 року справа № 810/2448/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації третя особа - Управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації Київської області, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

16 травня 2018 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач), третя особа: Управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації (далі - третя особа) про:

- визнання протиправною відмову відповідача для встановлення статусу і видачі позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1;

- зобов'язання відповідача розглянути подання третьої особи та встановити позивачу статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, інваліду 2 групи, щодо якої встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильської катастрофи і видати посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії ( з урахуванням заяви про уточнення позовної заяви від 25 травня 2018 р. вх. № 9995/18).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, та має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії. Стверджує, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у прийнятті рішення про встановлення позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії та видачі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, оскільки відповідною довідкою та експертним висновком встановлено причинний зв'язок хвороби позивача із впливом аварії на ЧАЕС, саме зазначене захворювання було підставою для встановлення позивачу ІІ групи інвалідності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2018 р. відкрито провадження в адміністративній справі.

12 червня 2018 р. від відповідача до суду надійшли пояснення по справі, в яких він у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2012 р. №76-VIIІ (далі - Закон № 76-VIIІ) виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", та виключено саме зону посиленого радіоекологічного контролю. Тобто, як зазначає відповідач, у нього відсутні правові підстави для оформлення подання до Київської ОДА для видачі позивачу посвідчення постраждалого першої категорії із числа постраждалих категорії 4.

Від відповідача та третьої особи до суду надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Позивач у судове засідання не прибув.

Згідно з вимогами ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин 7 серпня 2018 р. судом ухвалено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

Позивач є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, категорія ІV, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим 4 серпня 2006 р. Київською обласною державною адміністрацією (а.с. 10).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 30 березня 2015 р. № 1565 за результатами розгляду звернення позивача та наданої згідно Переліку та зареєстрованої в ЦМЕК 20 лютого 2015 р. документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, позивачу встановлено основний діагноз: Хронічний ідіопатичний мієлофіброз, ст. І, кл.гр.ІІ. Захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 9).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 16 квітня 2015 р. серії НОМЕР_2 позивачу з 14 квітня 2015 р. встановлена другу групу інвалідності та зазначено причину інвалідності - захворювання, пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 8).

Позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії.

23 квітня 2018 р. відповідач листом № 1082/02-59 відмовив позивачу у прийнятті документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 (далі - відмова № 1082/02-59) (а.с. 13).

Вказана відмова мотивована тим, що на підставі Закону № 76-VIIІ виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", та виключено саме зону посиленого радіоекологічного контролю. Тобто, як зазначає відповідач, у нього відсутні правові підстави для оформлення подання до Київської ОДА для видачі позивачу посвідчення постраждалого першої категорії із числа постраждалих категорії 4.

У зв'язку з тим, що позивач вважає відмову у видачі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії протиправною, ним було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами і доповненнями (далі - Закон № 796-XII).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення, визначено Законом № 796-XII.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Як убачається зі ст.ст. 14 і 65 Закону № 796-XII, для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорії 4 видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано Порядком № 51.

Відповідно до вимог п. 2 Порядку № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Згідно з вимогами п. 6 Порядку № 51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Як убачається з ч. 3 ст. 15 Закону № 796-XII, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення ст. 15 Закону № 796-XII кореспондуються з приписами п. 10 Порядку № 51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі від Чорнобильської катастрофи (ст. 10, 11 і ч. 3 ст. 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Макарівським РВ ГУ МВС України в Київській області (а.с. 5-6).

З 26 вересня 1987 р. по 5 грудня 2003 р. позивач була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1, з 23 березня 2004 р. і по теперішній час позивач зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією довідки Макарівської селищної ради № 943 від 2 травня 2018 р. (а.с. 11).

4 серпня 2006 р. Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серії НОМЕР_4 (а.с.10).

30 березня 2015 р. № 1565 експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України за результатами розгляду звернення позивача та наданої згідно Переліку та зареєстрованої в ЦМЕК 20 лютого 2015 р. документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, позивачу встановлено основний діагноз: Хронічний ідіопатичний мієлофіброз, ст. І, кл.гр.ІІ. Згідно експертного висновку захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 9).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 16 квітня 2015 р. серії НОМЕР_2 позивачу з 14 квітня 2015 р. довічно встановлена друга група інвалідності та зазначено причину інвалідності - захворювання, пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 8).

Як вже зазначалося, 23 квітня 2018 р. відповідач листом № 1082/02-59 відмовив позивачу у зв'язку з тим, що 28 грудня 2014 р. Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», на підставі якого виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: з переліку територій, що зазнала радіоактивного забруднення, виключене зону посиленого радіоекологічного контролю. Цим же законом з Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виключений ст.. 23, яка передбачала компенсації та пільги громадянам віднесеним ло потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4. Крім того, відповідач вважає, що позивач на даний час не проживає на території забрудненої зони, а тому не належить до потерпілих від чорнобильської катастрофи 4 категорії. (а.с. 13).

Тобто, відповідач вважає, що з 1 січня 2015 р. позивач не проживає на території забрудненої зони та до потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії не належить.

Водночас, при вирішенні справи судом враховано таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону № 791а-XII залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Закону № 791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 1 січня 2015 р. до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону № 791а-XII.

Суд зазначає, що вимогами Закону № 76-VIII із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Крім цього, Законом № 76-VIII виключено також ст. 23 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Вказані норми згідно Прикінцевих положень Закону № 76-VIII набрали чинності з 1 січня 2015 р.

Проте, при вирішенні справи судом враховано, що необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом № 76-VIII, суд дійшов висновку, що виключення із правового регулювання зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 1 січня 2015 р.

Суд вважає, що виключення законодавцем з 1 січня 2015 р. з правового поля такої зони не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю (за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 р. у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 1 січня 2015 р.).

Отже, суд вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 1 січня 2015 р. відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 1 січня 2015р.

Наведене свідчить, що на дату звернення позивача із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії він мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Отже, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII та п.10 Порядку № 51, позивач має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи І категорії.

Крім того, згідно з вимогами ч. 1 ст. 12 Закону № 796-XII причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Отже, матеріали справи, безсумнівно, свідчать про наявність у позивача всіх юридичних підстав для встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та видачі посвідчення потерпілого І категорії, оскільки ст. 14 Закону № 796 визначено, що до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії можуть бути віднесені інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, який встановлений, зокрема, обласною спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією.

З приводу дотримання порядку розгляду заяви позивача про встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, суд зазначає наступне.

Як убачається з абз. 3 п. 10 Порядку № 51, видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно до вимог абз. 4 та 9 п. 10 вказаного Порядку № 51 посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Згідно з вимогами п.10 Порядку № 51 рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Інших вимог щодо надання документів вказаний Порядок не містить, відтак до заяви додаються копії документів для встановлення особи, зокрема, паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, копія виписки-довідки МСЕК із експертним висновком та посвідчення потерпілого 4 категорії.

Судом враховано, що відповідач діє на підставі Положення про департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації від 5 лютого 2013 р. № 43, згідно п. 1 якого цей департамент є структурним підрозділом Київської обласної державної адміністрації, що утворюється головою облдержадміністрації, підзвітним і підконтрольним голові облдержадміністрації та Міністерству соціальної політики України.

Серед повноважень відповідача, визначених у п. 34 вказаного Положення, є, зокрема, виконання таких функцій, як організація та координація роботи, пов'язаної з визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Судом встановлено, що саме відповідач на території Київської області опікується питаннями, пов'язаними із визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, та, зокрема, має делеговані повноваження від Київської облдержадміністрації щодо видачі відповідних посвідчень особам, постраждалим від Чорнобильської катастрофи І категорії.

Крім того, суд зазначає, що прийняття рішення про присвоєння особі відповідного статусу особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи першої категорії, у вигляді письмового документу чи протокольного рішення не передбачено Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому лише на підставі поданих документів відповідачем готується до видачі відповідне посвідчення, яке підписується головою Київської обласної державної адміністрації.

За таких обставин, враховуючи статус позивача як потерпілого від Чорнобильської катастрофи та встановлення йому інвалідності у зв'язку з захворюванням, що пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС, відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у видачі посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" І категорії.

Дана правова позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 р. у справі № 360/1332/17.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повторно розглянути подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області щодо встановлення ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі посвідчення особи, потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Виноградова О.І.