Справа № 766/6387/18
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 серпня 2018 р.м.ОдесаСправа № 766/6387/18

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Майдан С.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Джабурія О.В.

суддів: Вербицька Н. В. , Кравченко К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15.06.2018р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

13 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- поновити строк на оскарження постанови від 14 березня 2018 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210 КУпАП, винесену Херсонським об`єднаним міським військовим комісаріатом;

- скасувати постанову від 14.03.2018 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210 КУпАП, винесену Херсонським об`єднаним міським військовим комісаріатом.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав, що оскаржувана постанова є незаконною, постановлена із порушенням норм КУпАП та порушенням відповідачем конституційного права позивача на захист при притягненні його до відповідальності. Просив поновити строк на оскарження постанови, оскільки він пропущений з поважних причин, а саме: копія постанови отримана 30 березня 2018 року.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є законним, справедливим, оформлене у відповідності до діючого законодавства, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а отже є правомірним. Викладені у позові обставини не відповідають дійсності, вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Крім того, зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку, передбаченого ст.289 КУпАП, а тому не має підстав для його поновлення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15 червня 2018 року визнано неповажними підстави, вказані у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Позов ОСОБА_1 до Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення, направлення справи на розгляд до суду першої інстанції. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи було порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

14 березня 2018 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.210 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень.

Відповідно до зазначеної постанови, 23 лютого 2018 року з метою визначення придатності за станом здоров`я до військової служби ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд військово-лікарської комісії, але останній відмовився, чим порушив вимоги ч.3 і ч.10 обов`язок та п.1 Додатку 1 до Порядку організації та введення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою КМУ від 07.12.2016 року №921.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою ОСОБА_1 13 квітня 2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом, що підтверджується штампом суду.

В позові позивач зазначає, що пропустив десятиденний строк оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення від 14 березня 2018 року з поважних причин, посилаючись на те, що він не є фахівцем в галузі та не володіє знаннями в адміністративному праві, йому необхідна була допомога фахівця (адвоката) для визначення законності оскаржуваної постанови. Просив поновити строк на оскарження постанови від 14.03.2018 року.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи справу суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, вказані позивачем у позовній заяві, є неповажними, тому у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду необхідно відмовити, а сам позов - залишити без розгляду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, позивач зазначає, що порушення строку на оскарження було зумовлено бездіяльністю відповідача щодо вчасного направлення оскаржуємої постанови. Крім цього, апелянт зазначав, що він не є фахівцем в галузі та не володіє знаннями в адміністративному праві, йому необхідна була допомога фахівця (адвоката) для визначення законності оскаржуваної постанови, перспективи її оскарження та складання позовної заяви.

Згідно з ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до вимог ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Отже, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Судом першої інстанції встановлено і такі обставини підтверджуються матеріалами справи, що постанова в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 винесена 14 березня 2018 року.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що оскаржувану постанову він отримав 30 березня 2018 року та просив визнати поважними причини пропуску звернення до суду, оскільки він не є фахівцем для визначення законності постанови.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що причини пропущення строку подання позову про скасування постанови неможливо вважати поважними з тих підстав, які наведені в позові, оскільки незнання через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Позивач не довів будь-яким належними та допустимими доказами поважність пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів зауважує, що поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Також необхідно вказати, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено саме з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства своєчасно виконувати ними процесуальні дії, передбачені КАС України.

Оскільки колегія суддів не вбачає причини пропущення строку звернення до суду поважними, а також те, що позивач при зверненні до суду не надав доказів які б обґрунтували поважність причин пропущення строку, то у суду першої інстанції були наявні правові підстави для залишення без розгляду позовної заяви.

Статтею 242 КАС України, зокрема визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Порядок розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції визначено статтею 312 КАС України, зокрема частина перша встановлює, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін визначені ч. 1 ст. 316 КАС України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 червня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.