Справа № 804/15327/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

21 серпня 2018 року

справа №804/15327/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2601/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року у складі судді Ляшко О.Б. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2015 року у складі колегії суддів Чепурнова Д.В., Сафронової С.В., Поплавського В.Ю. у справі № 804/15327/13-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Євраз Южкокс» (правонаступник Публічного акціонерного товариства «Євраз Баглійкокс») до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби (правонаступник Дніпропетровської митниці Міндоходів), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариства «Євраз Баглійкокс» (далі - Товариство, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби (далі - митний орган, відповідач у справі), в якому просило скасувати рішення Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів від 06 жовтня 2013 року № 110010000/2013/600293/1, скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 06 жовтня 2013 року №110010000/2013/00275, які прийняті Дніпропетровською митницею Міндоходів, зобов'язати Дніпропетровську митницю Міндоходів надати висновок до Головного управління Державної казначейської служби в Дніпропетровській області про повернення Публічному акціонерному товариству «Євраз Баглійкокс» надмірно сплачену суму податку на додану вартість у розмірі - 94252,03 грн., шляхом її зарахування на поточний рахунок позивача, зобов'язати Дніпропетровську митницю Міндоходів здійснити митне оформлення вантажу за ціною контракту.

В обґрунтування позову зазначає, що приймаючи спірні рішення митний орган не довів наявність в нього обґрунтованих сумнівів відносно недостовірності визначеної ним за ціною контракту митної вартості товарів, а також необґрунтовано застосував другорядний (за ціною договору щодо подібних товарів) метод у той час, як декларант надав всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору. Враховуючи протиправність прийнятих митним органом рішень про коригування митної вартості та відмови в прийнятті митної декларації позивач вважає наявним у митного органу обов'язку надати висновок до Головного управління Державної казначейської служби в Дніпропетровській області про повернення Публічному акціонерному товариству «Євраз Баглійкокс» надмірно сплаченої суми податку на додану вартість та здійснити митне оформлення вантажу за ціною контракту.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2015 року, позов задоволено, визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 06 жовтня 2013 року № 110010000/2013/00275, яка складена митним органом, визнано протиправним та скасоване рішення цього органу про коригування митної вартості товарів від 06 жовтня 2013 року № 110010000/2013/600293/1, зобов'язано митний орган надати висновок до Головного управління Державної казначейської служби в Дніпропетровській області про повернення Товариству надмірно сплачену суму податку на додану вартість у розмірі 94252,04 грн. (дев'яносто чотири тисячі двісті п'ятдесят дві гривні 04 копійки), шляхом її зарахування на його поточний рахунок та зобов'язано митний орган здійснити митне оформлення за ціною контракту вантажу, а саме «Вугілля кам'яне (вугільний концентрат) бітумінозне, фракція 0 - 50 мм (hard coal). Вага: 850,42 тн. Зміст: зольність -7,80 %; зміст вологи - 10,8 %; сіра - 0,42 %, гранична теплота згоряння (у перерахунку на вологу без мінеральну основу 297163/кг - 7 092,124 калл./кг, граничний вміст летких речовин (у перерахунку на суху без мінеральну основу) - 23,98 %», за доповненням від 27 серпня 2013 року № 11 до контракту від 19 грудня 2012 року № 12-24/12, який заявлений до митного контролю та митного оформлення Товариством у митній декларації від 03 жовтня 2013 року № 110010000/2013/006722.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з недоведеності митним органом складу правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 54 Митного кодексу України, а відтак, протиправності винесеного спірного акту індивідуальної дії.

У липні 2015 року митним органом подана касаційна скарга на судові рішення судів попередніх інстанцій, 17 липня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України (суддя Донець О.Є. ) відкрито касаційне провадження, витребувано справу № 804/15327/13-а з суду першої інстанції.

31 липня 2015 року справа № 804/15327/13-а надійшла до Вищого адміністративного суду України.

10 січня 2018 року справу № 804/15327/13-а передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме положень статей 52, 54, 58 Митного кодексу України, просить судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заявник касаційної скарги обґрунтовує те, що судами попередніх інстанцій не враховано, що декларантом не надано всі необхідні документи для визначення митної вартості товару за ціною договору, а надані документи містять розбіжності, які, на думку митного органу, не дозволяють перевірити правильність складових митної вартості товару. Доводить, не врахування судом першої та апеляційної інстанцій Порядку повернення коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплату, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженим наказом Держмитслужби від 20 липня 2007 року № 618, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1097/14364 (далі - Порядок).

28 вересня 2015 року позивачем подано заперечення на касаційну скаргу, в якій позивач посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, законності та обґрунтованості висновків суду першої та апеляційної інстанції просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої і апеляційної інстанції - без змін.

Касаційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанови судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення частково не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

19 грудня 2012 року між Компанією «Carbo Chemicals Group GmbH» (Німеччина) та Приватне акціонерне Товариство «Євраз Баглійкокс» укладено контракт № 12-24/12 на поставку коксівного вугілля.

Відповідно до пункту 1.1 контракту найменування, кількість, реквізити вантажовідправників та вантажоотримувачів, строки поставки вказуються у додатках, які є складовою та невід'ємною частиною даного контракту.

Відповідно до пункту 1.1 доповнення від 27 серпня 2013 року № 11 здійснювалась поставка товару - вугілля коксівне (hard coal) фр. 0 - 50 мм - 146,00 євро за одну метричну тону на умовах поставки DAP ст. Ізов згідно «Інкотермс-2010».

Приватним акціонерним Товариством «Євраз Баглійкокс»» 03 жовтня 2013 року пред'явлено до Дніпропетровської митниці для митного контролю та митного оформлення товар: «Вугілля кам'яне (вугільний концентрат) бітумінозне, фракція 0 - 50 мм (hard coal). Вага: 850,42 тн. Зміст: зольність -7,80 %; зміст вологи - 10,8 %; сіра - 0,42 %, гранична теплота згоряння (у перерахунку на вологу без мінеральну основу 297163/кг - 7 092,124 калл./кг, граничний вміст летких речовин (у перерахунку на суху без мінеральну основу) - 23,98 %».

Для здійснення митного оформлення товару позивач подав відповідачу митну декларацію № 110010000/2013/006722 і обов'язкові документи в підтвердження митної вартості товару та обраного методу її визначення, в тому числі і сертифікат якості від 02 жовтня 2013 року № 03678/2013/1/LUA/FIS.

Ціна товару згідно з контрактом становить за 1 тонну - 146,00 євро (1 586,38 грн.), що підтверджується доповненням від 27 серпня 2013 року № 11 до контракту від 19 грудня 2012 року № 12-24/12, інвойсом від 27 вересня 2013 року № RЕ-К/2013/076, експортною митною декларацією Польщі від 27 вересня 2013 року № 13РL331030Е0179223.

У відповідності до пункту 1.5 доповнення від 27 серпня 2013 року № 11 до контракту від 19 грудня 2012 року № 12-24/12, показники якість товару становлять:

Вміст води, Wrt - 11,0 % max, Зольність, Аd - 8,5 % max, Леткі речовини, V daf - 26,0 % max Сірка, Sd - 0,75 % max.

Згідно із сертифікатом якості від 02 жовтня 2013 року № 03678/2013/1/LUA/FIS, результати фізико - хімічного аналізу товару становлять: Вміст вологи Wrt, % 10,8, Зольність Аd, % 7,8, Леткі речовини V daf, % 23,98, Сірка Sd, % 0,42.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган прийшов до висновку про наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, а саме: додаток 11 до контракту 12-24/12 від 19 грудня 2012 року містить якісні показники товару (зольність - 8,5%; вміст вологи - 11%; сіра - 0,75%, граничний вміст летких речовин (у перерахунку на суху без мінеральну основу) -26%), які не відповідають якісним показникам у сертифікаті якості на дану партію товару (зольність - 7,26%; вміст вологи - 10,6%; сіра - 0,42%, гранична теплота згоряння (у перерахунку на вологу без мінеральну основу) 28785 kJ/kg - 6869,925 ккал./кг, граничний вміст летких речовин (у перерахунку на суху без мінеральну основу) - 24,61%).

За вказаних підстав позивачу запропоновано подати додаткові документи на підтвердження митної вартості товару та обраного методу її визначення передбачені частини 3 статті 53 Митного кодексу України, а саме:договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Позивачем додаткових документів на виконання вказаних вимог митного органу не надавалось.

Митний орган не погодився з митною вартістю товару задекларованої позивачем та прийняв рішення про коригування вартості товарів від 06 жовтня 2013 року № 110010000/2013/600293/1, яким здійснивши коригування митної вартості в розрахунку - 197,00 євро (2140,53 грн.) за 1 тонну товару, збільшив митну вартість задекларованого позивачем товару з 1 349 097,67 грн. до 1 820 357,81 грн., тобто різниця між скорегованою відповідачем та задекларованою позивачем митною вартістю становить 471 260,20 грн., а сума надмірно сплаченого податку на додану вартість дорівнює 94252,04 грн.

Підставою для прийняття спірного рішення, яким митну вартість визначено за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних товарів), стали сумніви відповідача у митній вартості товару задекларованого позивачем у зв'язку з наявними розбіжностями якісних показників товару наведених у додатку № 11 до контракту 12-24/12 від 19 грудня 2012 року з такими показниками сертифікату якості на дану партію товару, відсутність обґрунтувань цих розбіжностей, відмова декларанта надати додаткові документи.

Митним органом складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 06 жовтня 2013 року № 110010000/2013/00275.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, чим порушено законні інтереси платника податків.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем до митного оформлення подано всі, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України документи, крім того, надано оцінку доводам митного органу щодо необхідності надання запитаних ним у Товариства додаткових документів, запитані додаткові документи не є необхідними для перевірки заявленої митної вартості, а поданий пакет документів є достатнім.

З такими висновками погоджується Суд.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до підпунктів 1, 2 частини 5 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

За змістом частини четвертої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) ще додаткові документи.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності взаємозв'язку між продавцем і покупцем і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Також, у разі наявності у митного органу обґрунтованого сумніву щодо визначення декларантом митної вартості товару, митний орган має право витребувати лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності або помилковості задекларованої митної вартості, а не всі передбачені статтею 53 МК України.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанції, що відповідачем витребувано весь перелік документів визначений частини 3 статті 53 Митного кодексу України без обґрунтування, яким чином наведені документи дають можливість пересвідчитися органу доходів і зборів у правильності або помилковості задекларованої митної вартості.

Як вірно зазначено судами першої та апеляційної інстанції, витребовуючи додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, митний орган не зазначив, якими умовами контракту передбачено здійснення платежів третім особам на користь продавця, або надання комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов контракту від 19 грудня 2012 року № 12-24/12. Про відсутність відповідних платежів декларант повідомив відповідача під час ознайомлення з переліком витребуваних документів, про що і вчинив запис на ДМВ. Відповідач витребував ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів, разом з тим, не мотивувавши на підставі яких документів поданих до митного оформлення він прийшов до висновку про існування таких договорів.

Посилання відповідача в касаційній скарзі про наявність недоліків у поданих до митного оформлення документах у зв'язку з розбіжностями якісних показників товару наведених у додатку 11 до договору та зазначених у сертифікаті якості на дану партію товару Суд вважає безпідставними, оскільки цим додатком визначений максимально та мінімально допустимий рівень відсоткового вмісту речовин та розміру показників якості товару, а не їх конкретна величина. В той час у сертифікаті якості такі ж самі показники та речовини визначені в межах максимально допустимого розміру.

Відповідач, приймаючи до уваги і надаючи оцінку сертифікату якості продукції, в касаційній скарзі посилається на те, що інформація зазначеного сертифікату не може бути використана для підтвердження якісних характеристик продукції у зв'язку з відсутністю відомостей про виробника товару, інформації щодо пов'язаності компанії постачальника товару та компанією його виробника.

Аргументи відповідача, що відсутність інформації щодо виробника товару свідчить про ризиковість зовнішньоекономічної операції та невідповідність митної вартості товару, Суд вважає безпідставними, оскільки серед переліку обов'язкових для надання документів в підтвердження заявленої митної вартості, передбаченої частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, відсутні документи щодо виробника товару, а тому такі обставини не можуть бути підставою для невизнання митної вартості товару задекларованої позивачем.

За правилами пункту першого частини другої статті 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів містить лише єдину підставу неможливості визнання заявленої декларантом митної вартості товару, а саме розбіжність якісних показників товару наведених у додатку 11 до договору та сертифікаті якості на дану партію товару, яку суди попередніх інстанцій обґрунтовано визнали безпідставною.

Будь-яких недоліків у інших наданих позивачем до митного оформлення документах у оспорюваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем не наведено, а тому доводи касаційної скарги щодо інших недоліків ніж визначених у рішенні є безпідставними.

Згідно до положень частини 6 статті 54 Митного кодексу України, підставами для відмови у митному оформленні товару, серед іншого, є неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу.

Доводи відповідача про неврахування судами першої та апеляційної інстанції факту неподання позивачем витребуваних митним органом документів згідно переліку наведеному у частиною третьою статті 53 Митного кодексу України є безпідставними, з огляду на недоведеність ним обґрунтованих підстав передбачених вказаною нормою для витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості товару.

Суд вважає, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо повноти дослідження складу митного правопорушення, його відсутності у спірних правовідносинах, доводить безпідставність прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Суд касаційної інстанції, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд визнає, що судами попередніх інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень в частині скасування рішень митного органу, внаслідок чого касаційна скарга у цій частині задоволенню не підлягає.

Водночас Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги відповідача щодо передчасності задоволення судом апеляційної інстанції позовних вимог в частині зобов'язання відповідача надати висновок до Головного управління Державної казначейської служби в Дніпропетровській області про повернення Товариству надмірно сплаченої суму податку на додану вартість.

Відповідно до частини першої статті 301 Митного кодексу України, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

За правилами частини третьої цієї статті помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 2 розділу 3 Порядку повернення платниками податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Держмитслужби України від 20 липня 2007року № 618 , передбачено, що для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

У відповідності до пункту 6 розділу 3 Порядку керівник (заступник керівника) митного органу на підставі результатів перевірки (у разі її проведення) підписує Висновок про повернення, Реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України (пакет документів на повернення коштів).

З урахуванням зазначеного Суд вважає, що законодавством відповідно до статті 301 Митного кодексу України визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, а тому на підставі аналізу наведених вище норм права дійшла такого правового висновку.

У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надмірно сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення, на підставі його заяви.

Враховуючи, що позивач не звертався до відповідача з відповідною заявою про повернення надмірно сплаченої суми коштів, то відповідно у відповідача були відсутні підстави для складання висновку про повернення цих коштів з бюджету, а тому відсутні підстави для висновку, про допущення митним органом незаконної бездіяльність зі складання висновку та порушено право позивача на повернення коштів.

За таких обставин Суд погоджується з доводами відповідача, що суди першої та апеляційної інстанції передчасно дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині. Передчасним є також вирішення спору та зобов'язання відповідача здійснити митне оформлення товару за ціною контракту, за першим методом, з огляду на підміну судом компетенції митного органу.

Відтак, судами попередніх інстанцій при вирішенні спору у цій частині неправильно застосовані зазначені вище норми матеріального права та порушені норми процесуального права щодо відсутності об'єкту судового захисту та обраного способу цього захисту на момент звернення із позовними вимогами.

Оцінюючи спір у цій частині Суд вважає наявними підстави для скасування у частині постанови суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції і ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2015 року у справі № 804/15327/13-а в частині задоволення позову про зобов'язання митного органу надати висновок до Головного управління Державної казначейської служби в Дніпропетровській області про повернення Товариству надмірно сплачену суму податку на додану вартість у розмірі 94252,04 грн. (дев'яносто чотири тисячі двісті п'ятдесят дві гривні 04 копійки), шляхом її зарахування на його поточний рахунок та зобов'язання здійснити митне оформлення за ціною контракту вантажу, який заявлений до митного контролю та митного оформлення Товариством у митній декларації від 03 жовтня 2013 року № 110010000/2013/006722 - скасувати. Відмовити Приватному акціонерному Товариству «Євраз Баглійкокс» у задоволенні цієї частини позову.

У іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2015 року у справі № 804/15327/13-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер