Справа № 811/2362/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2018 року

Київ

справа №811/2362/13-а

адміністративне провадження №К/9901/4566/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.08.2013 (головуючий суддя: Дегтярьова С.В.)

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014 (головуючий суддя: Шлай А.В., судді: Іванов С.М., Чабаненко С.В.)

у справі № 811/2362/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП) звернувся до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі - ОДПІ, відповідач) в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.07.2013: № про збільшення грошового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб на 27748,86 грн. за основним платежем та на 6937,22 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 34204,67 грн. за основним платежем та на 8551,17 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.08.2013, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014, позов задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 09.07.2013: № та № .

У касаційній скарзі ОДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення постанову апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм пунктів 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК). За доводами касаційної скарги господарські операції між позивачем та ТОВ «СБС» є фіктивними з огляду на те, що позивач є одночасно керівником постачальника.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача сум грошового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті планової виїзної перевірки від 21.06.2013 № 513/1710/НОМЕР_2. Згідно з цим актом підприємство порушило норми пунктів 177.2, 177.4 ст. 177, пунктів 198.2, 198.6 ст. 198 ПК, а саме: завищено валові витрати за 2012 рік на 171023,35 грн. та податковий кредит за лютий, квітень 2012 року на загальну суму 34204,67 грн. за наслідками господарських операцій із поставки від ТОВ «С.Б.С.» товару (автозапчастини), які не мали реального характеру, у результаті чого позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2012 рік у сумі 27748,98 грн. та ПДВ за лютий, квітень 2012 року на 34204,67 грн. Висновок контролюючого органу про відсутність реального характеру поставки позивачу від ТОВ «С.Б.С.» товару обґрунтовано з посиланням на акт від 30.01.2013 № 65/1520/13760215, складений за наслідками зустрічної звірки ТОВ «С.Б.С.», в якому вказано про нікчемність правочинів із поставки між ТОВ «С.Б.С.» та його контрагентами через відсутність у цих постачальників матеріальних ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності.

За наслідками висновків акту перевірки відповідачем відносно позивача прийняті податкові повідомлення- рішення від 09.07.2013: № про збільшення грошового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб на 27748,86 грн. за основним платежем та на 6937,22 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 34204,67 грн. за основним платежем та на 8551,17 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що за наслідками поставки позивачу товару (автозапчастини) від ТОВ «С.Б.С.», від імені цього постачальника на адресу позивача виписані видаткові та податкові накладні, на підставі яких позивач задекларував суми витрат та податкового кредиту у власному податковому обліку за вищевказані податкові періоди.

Відповідно до пункту 177.1 ст. 177 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків позивача в яких виник спір) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 цієї статті встановлено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (пункту 177.4 цієї статті).

Відповідно до пункту 138.2 ст. 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкту оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому законодавцем передбачається реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення сум витрат та податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум витрат та податкового кредиту, ДПІ посилається на нікчемність правочинів із поставки позивачу товарів від ТОВ «С.Б.С.». Вказаний висновок обґрунтовано посиланням на інформацію, отриману у процесі проведення заходів податкового контролю, зокрема на акт від 30.01.2013 № 65/1520/13760215 «Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «С.Б.С.» щодо документального підтвердження господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за лютий, квітень 2012 року», в якому вказано про нікчемність правочинів із поставки між ТОВ «С.Б.С.» та його контрагентами через відсутність у цих постачальників матеріальних ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності.

Суди попередніх інстанцій на підставі оцінки доданих у судовому процесі доказів, а саме: копії видаткових та податкової накладних, банківських виписок, за встановленн у судовому процесі обставин використання отриманих від ТОВ «С.Б.С.» товарів (автозапчастини) для здійснення господарської діяльності, так як основним видом діяльності є автоперевезення, - за відсутності з боку ДПІ інших доводів та доказів, які б беззаперечно спростовували відсутність реального характеру поставки позивачу товарів від ТОВ «С.Б.С.», - зробили юридично правильний висновок про недоведеність з боку ДПІ на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції), правомірності зменшення у податковому обліку позивача сум витрат та податкового кредиту. Оцінка доказів судами зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України.

Посилання ОДПІ у касаційній скарзі на ту обставину, що ОСОБА_2 є одночасно керівником ТОВ «С.Б.С.» та ФОП не впливають на правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту, так як порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми витрат та/чи податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, у справі не встановлені

Доводи, наведені відповідачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків апеляційного суду, тоді як містять лише посилання на норми ПК та загальні фрази щодо не підтвердження фактичної поставки послуг та товарів первинними документами, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.08.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко