Справа № 826/6082/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6082/17 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.04.2018 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Віра» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Будівельна компанія Віра» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 16.12.2016 № , № .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.04.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати податків до бюджету ТОВ «Будівельна компанія Віра», за результатом якої складено акт від 29.11.2016 № 3900/26-55-12-06 (далі - акт перевірки).

З акта перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток протягом строків визначених п. 57.1 ст. 27 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.12.2016:

- № , яким позивача зобов'язано сплатити штраф за платежем податок на прибуток приватних підприємство в сумі 619 564 грн.;

- № , яким позивача зобов'язано сплатити штраф за платежем податок на прибуток приватних підприємство в сумі 59 427,97 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Віра» не погоджуючись із зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями, звернулось до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що податкові зобов'язання за 2014 та 2015 роки фактично погашені шляхом подання уточнюючих податкових декларацій, а тому у контролюючого органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та такими, що не підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Пунктом 75.1 та підпунктом 75.1.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Згідно з пунктами 76.1 та 76.2 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Таким чином, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов'язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об'єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Законодавчо встановлені обмеження щодо повноважень податкового органу під час проведення камеральної перевірки (яка характеризується спрощеним порядком її призначення і проведення, не передбачає присутність платника та можливість подання ним пояснень тощо) є однією з гарантій прав платника, що забезпечують дотримання балансу публічних і приватних інтересів.

Отже, камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а тому під час проведення камеральної перевірки не має правових підстав для визначення порушень термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання.

Таким чином, термін сплати податкового зобов'язання з земельного податку не є даними податкової звітності, які досліджуються під час проведення камеральної перевірки.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду від 06.10.2014 у справі № К/800/52765/13, від 27.10.2014 у справі № К/800/63121/13, від 26.05.2016 у справі № К/800/7055/14, від 21.06.2017 у справі № К/800/14775/16, від 03.10.2016 № у справі К/800/22489/15, від 15.06.2016 № у справі К/800/49074/15, від 20.04.2016 № у справі К/800/31134/15, від 08.06.2017 у справі № К/800/9261/16.

Як зазначено вище, відповідно до акту від 29.11.2016 № 3900/26-55-12-06 його складено за результатом камеральної перевірки та зафіксовано порушення позивачем п. 57.1 ст. 27 Податкового кодексу України.

Отже, відповідачем, під час проведення камеральної перевірки з'ясовано питання, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду перевірки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині другій статті 2 КАС України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Таким чином, інформація, що зібрана податковим органом відносно платника поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю та не відноситься до предмета перевірки, не може слугувати підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення.

Крім того, як вірно було встановлено судом першої інстанції, 03.03.2014 ТОВ «БК «Віра» подано звітну податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік (№ ), в якій задекларовано ряд. 01 «Доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування» в сумі 722 370 961,00 грн., ряд. 14 «Податок на прибуток за звітний (податковий) період» у сумі 308 589,00 грн., ряд. 23 «Авансовий внесок, що підлягатиме сплаті щомісячно» з березня по грудень 2014 року та в січні-лютому 2015 року в сумі 367 614,00 гривень.

В подальшому, 26.06.2014 ТОВ «БК «Віра» подано уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік (№ ), в якій задекларовано ряд. 01 «Доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування» в сумі 722 370 961,00 грн., ряд. 14 «Податок на прибуток за звітний (податковий) період» у сумі 375 305,00 грн., ряд. 23 «Авансовий внесок, що підлягатиме сплаті щомісячно» з березня по грудень 2014 року та в січні-лютому 2015 року в сумі 373 174,00 грн., ряд 34 «Збільшення податкового зобов'язання звітного (податкового періоду), що уточнюється» у сумі 16 680,00 грн.

Тобто, на підставі поданої податкової декларації з податку на прибуток за 2013 рік, ТОВ «БК «Віра» було платником авансових внесків з податку на прибуток у 2014-2015 роках починаючи з березня 2014.

На підставі вищезазначеної декларації в ІКП 11024000 проводилось щомісячно нарахування авансових внесків з березня 2014 по лютий 2015 включно у сумі 373 174,00 грн. та сплачувались своєчасно по червень 2014 року включно.

Станом на 30.07.2014 в ІКП 11024000 обліковувалась переплата у сумі 1 064,00 грн.

Відповідно до ІКП 11024000, починаючи з липня 2014 року по лютий 2015 року включно, платником податків не сплачені щомісячні авансові внески, що призвело до виникнення податкового боргу.

02.03.2015 ТОВ «БК «Віра» подано нову звітну податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік (№ ), в якій задекларовано ряд. 14 «Податок на прибуток за звітний (податковий) період» у сумі (-) 896 178,00 грн., ряд. 23 «Авансовий внесок, що підлягатиме сплаті щомісячно» з березня по грудень 2015 року в сумі 113 500,00 грн.

Згідно з зазначеною декларацією 11.03.2015 в ІКП 11024000 проведено зменшення нарахувань (-) 896 178,00 грн., частково погашено податковий борг.

09.04.2015 ТОВ «БК «Віра» подано уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік (№), в якій задекларовано ряд. 14 «Податок на прибуток за звітний (податковий) період» (-) 3 099 401,00 грн., ряд. 23 «Авансовий внесок, що підлягатиме сплаті щомісячно» з березня по грудень 2015 року в сумі 113 500,00 гривень.

Згідно з зазначеною декларацією 09.04.2015 в ІКП 11024000 проведено зменшення нарахувань на 2 203 223,00 грн., частково погашено податковий борг. Станом на 09.04.2015 в ІКП 11024000 обліковується податковий борг у сумі 113 500,00 грн.

08.05.2015 ТОВ «БК «Віра» подано уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік (№), в якій задекларовано ряд. 14 «Податок на прибуток за звітний (податковий) період» (-) 3 858 829, 00 грн., ряд. 23 «Авансовий внесок, що підлягатиме сплаті щомісячно» з березня по грудень 2015 року в сумі 113 500,00 гривень.

Згідно з зазначеною декларацією 08.05.2015 в ІКП 11024000 проведено зменшення нарахувань на 759 428,00 грн., податковий борг погашено повністю та в автоматичному режимі розраховано штрафні санкції.

13.05.2015 ТОВ «БК «Віра» подано уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік (№), в якій задекларовано ряд. 14 «Податок на прибуток за звітний (податковий) період» (-) 3 134 711,00 грн., ряд. 23 «Авансовий внесок, що підлягатиме сплаті щомісячно» з березня по грудень 2015 року в сумі 113 500,00 гривень.

Згідно з зазначеною декларацією 13.05.2015 в ІКП 11024000 проведено нарахування грошового зобов'язання на 724 118,00 грн., яке погашено у сумі 243 338,27 за рахунок переплати.

21.05.2015 ТОВ «БК «Віра» подано уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік (№), в якій задекларовано ряд. 14 «Податок на прибуток за звітний (податковий) період» (-) 4 018 194,00 грн., ряд. 23 «Авансовий внесок, що підлягатиме сплаті щомісячно» з березня по грудень 2015 року в сумі 113 500,00 гривень.

Згідно з зазначеною декларацією 21.05.2015 в ІКП 11024000 проведено зменшення нарахувань на 883 483,00 грн., податковий борг погашено повністю (затримка менше 30 днів) та в автоматичному режимі розраховано штрафні санкції.

Отже, податкові зобов'язання за 2014 та 2015 роки фактично погашені шляхом подання уточнюючих податкових декларацій.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України зазначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Разом з тим, згідно із пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Отже, зазначеними вище нормами визначено право платника податку, у разі виявлення помилок у поданій ним податковій звітності, внести відповідні зміни шляхом подання уточнюючого розрахунку.

З системного аналізу викладеного вбачається, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до контролюючого органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок, з урахуванням вимог статті 50 Податкового кодексу України, у контролюючого органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, оскільки, з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.

Відповідно до п. 38.2 підрозділу 10 рохділу ХХ Податкового кодексу України на період проведення антитерористичної операції для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів на лінії зіткнення і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України:

1) зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов'язань;

2) зупиняється застосування норм статей 59, 60 (в частині податкових вимог), 87-101 цього Кодексу.

Відлік строку давності, визначений статтею 102 цього Кодексу, зупиняється на період, протягом якого до платників податків, зазначених у цьому підпункті, не застосовувалися заходи стягнення, передбачені статтями 59, 60, 87-101 цього Кодексу.

Норми цього підпункту не застосовуються: з дати реєстрації зміни місця проживання фізичною особою - платником податків і переселення на іншу територію України на постійне місце проживання, місце проживання внутрішньо переміщеної особи та проведення реєстраційної дії щодо зміни місця проживання фізичної особи - підприємця; з дати реєстрації зміни місцезнаходження юридичної особи на іншу територію України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був зареєстрований за адресою: м. Донецьк, вул. Шахтарна, 89. Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 10.09.2014 № 2984/05-4 засвідчено настання для позивача обставин непереборної сили з 19.07.2014.

З системного аналізу викладеного вбачається, що інформація, що зібрана податковим органом відносно платника поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю та не відноситься до предмета перевірки, не може слугувати підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення, а також, оскільки позивач був зареєстрований та перебував на території проведення антитерористичної операції та податкові зобов'язання за 2014 та 2015 роки фактично погашені шляхом подання уточнюючих податкових декларацій, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у контролюючого органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим податкові повідомлення-рішення від 16.12.2016 № , № є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.04.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.,

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 16.08.2018.