Справа № 805/4087/18-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2018 р. Справа№805/4087/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Толстолуцької М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін)

за позовом ОСОБА_1 (85650, Донецька область, Марїнський район, с. Успенівка, вул. Центральна, буд. 11)

до Управління соціального захисту населення Марїнської райдержадміністрації (юридична адреса: 85612, Донецька область, Марїнський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, буд. 2)

про визнання протиправними дій, скасування рішення про відмову в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеної особи, зобовязання призначення допомоги та виплати заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Марїнської райдержадміністрації (надалі відповідач, управління, УСЗН), в якому просить суд:

- відкрити провадження в адміністративній справі;

- визнати рішення начальника управління соціального захисту населення Марїнської райдержадміністрації про відмову в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі незаконним та скасувати його;

- зобовязати відповідача призначити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі та виплатити заборгованість з її виплати, яка виникла з моменту звернення за нею в лютому 2018 року;

- судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року залишено без руху з наданням 10-денного строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 23 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі відповідно до положень статті 262 КАС України в спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідача.

У позовній заяві позивач зазначає, що він з метою уникнення негативних наслідків у звязку з проведенням бойових дій, був вимушений покинути своє постійне місце проживання на території м. Донецьк та був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується відповідною довідкою. Після отримання цієї довідки йому була нарахована та виплачувалась щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, однак, з червня 2017 року відповідач припинив виплат вказаної допомоги, посилаючись на його не працевлаштування протягом призначення допомоги. Після цього, у грудні 2017 року позивач зареєструвався як фізична особа-підприємець, про що у лютому 2018 року сповістив відповідача.

Позивач зазначив, що згідно повідомлення № 40 від 11.04.2018 року йому стало відомо, що рішенням начальника УСЗН йому відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Вважаючи прийняте рішення незаконним та таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права позивач звернувся до суду з даним позовом.

Обґрунтовуючи вимоги своєї позовної заяви позивач, зокрема, зазначив, що діючим Порядком не встановлено жодного обмеження особи звернутись з новою заявою про призначення відповідної допомоги після працевлаштування. Окрім того, позивач зауважив, що зі змісту Порядку вбачається, що грошова допомога на наступний період не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи.

У той час, як на час звернення відповідача із повторною заявою та на теперішній час він є працевлаштований (перебуває у статусі фізичної особи-підприємця), що підтверджується відповідним Витягом, долученим до матеріалів справи.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог позивача та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

У наданому відзиві на позовну заяву в обґрунтування поданих заперечень, відповідач посилаючись на норми Постанови Кабінету ОСОБА_2 України від 01.10.2014 року № 505 зазначив про відсутність підстав для призначення щомісячної допомоги, у звязку з тим, що позивач не працевлаштувався в попередньому періоді.

Суд зауважує, що до зазначеного відзиву відповідачем не додано документів (доказів), які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, отже, суд розглядає справу за наявними матеріалами справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Як вбачається зі змісту відповідача та не заперечується позивачем, 19 липня 2016 року позивач звернувся до управління із заявою для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та йому була призначена допомога у таких розмірах:

за період з 19.07.2016 року по 18.01.2017 року в розмірі 442,00 грн. щомісячно (згідно заяви від 19.07.2016 року № 3809),

за період з 06.02.2017 року по 05.08.2017 року в розмірі 442,00 грн. щомісячно (згідно заяви від 06.02.2016 року № 548),

за період з 01.05.2017 року по 05.06.2017 року в розмірі 221,00 грн. щомісячно на підставі пункту 7 Порядку у звязку з тим, що заявник (позивач) звільнився з роботи 07.04.2017 року.

Окрім того, зі змісту зазначеного відзиву вбачається, що 15 березня 2018 року позивачем подано заяву, якій зазначено, що він є фізичною особою-підприємцем з 11.12.2017 року.

Водночас, судом встановлено, що рішенням відповідача від 11.04.2018 року № 40 позивачу відмовлено в призначенні щомісячної допомоги.

Одночасно, УСЗН було сформовано повідомлення на адресу позивача, у якому поінформовано, що згідно постанови КМУ від 01.10.2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» допомога йому не призначена з таких причин: «виплата допомоги Вам, як працездатній особі була припинена 05.06.2017 р., Ви є особою працездатного віку, яка не працевлаштувалась в попередньому періоді призначення (з 06.02.2017 по 05.08.2017 р.) (п. 3 Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 р.)».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Положеннями статті 46 Конституції України, громадянам гарантовано право на соціальний захист.

При цьому, з огляду на положення пункту 2 частини 1 статті 116 Конституції України, Кабінет ОСОБА_2 України є одним з органів державної влади, який вживає заходів щодо забезпечення прав людини і громадянина.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначає "Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженим постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 01 жовтня 2014 року №505 (надалі - Порядок №505).

Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Разом з цим, з огляду на інші положення пункту 2, така допомога могла бути призначена і на кожний наступний шестимісячний строк, у випадку подання представником сім'ї до уповноваженого органу заяви, в якій повідомляється про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'явлення довідки всіх членів сім'ї про взяття їх на облік як осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Відповідно до п. 3 Порядку № 505 особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначалась.

При цьому, аналізуючи вказану норму, суд доходить висновку, що норми пункту 3 Порядку № 505 не передбачають абсолютну заборону на призначення щомісячної адресної допомоги тим особам, яким вона була припинена відповідно до пункту 7 вказаного Порядку, а містить чітке і однозначне правило щодо не призначення допомоги саме на наступний строк, під яким слід розуміти один шестимісячний строк (оскільки тільки на такий строк допомога і призначається), що йде за тим, у якому виплату допомоги було припинено особі на підставі пункту 7 Порядку № 505.

Отже, оскільки позивач працевлаштувався ще 11.12.2017 року, а з заявою до відповідача про призначення адресної допомоги звернувся 15.02.2018, заборона встановлена пунктом 3 Порядку № 505 вичерпала свою дію щодо нього.

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачеві у призначенні адресної грошової допомоги, чим порушено права позивача на соціальний захист, гарантований Конституцією України.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини пятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до увагу всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про обґрунтованість предявленого позову та про задоволення позовних вимог позивача.

При цьому, суд відповідно до положень статті 6 КАС України при розгляді даної справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З аналізу норм статей 5, 245 КАС України також вбачається, що захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов'язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов'язання вчинити певні дії.

Верховним Судом під час розгляду справи № 823/795/17 за адміністративним провадженням К/9901/2159/17 було зроблено правовий висновок, згідно якого якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у субєкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобовязати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.

За таких обставин, суд доходить висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобовязання відповідача призначити позивачеві щомісячну адресну допомогу з 15.03.2018 року, згідно його заяви № 943.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до адміністративного суду сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (85650, Донецька область, Марїнський район, с. Успенівка, вул. Центральна, буд. 11) до Управління соціального захисту населення Марїнської райдержадміністрації (юридична адреса: 85612, Донецька область, Марїнський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, буд. 2) про визнання протиправними дій, скасування рішення про відмову в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеної особи, зобовязання призначення допомоги та виплати заборгованості задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Марїнської райдержадміністрації від 11.04.2018 року № 40.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Марїнської райдержадміністрації (юридична адреса: 85612, Донецька область, Марїнський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, буд. 2) призначити ОСОБА_1 (85650, Донецька область, Марїнський район, с. Успенівка, вул. Центральна, буд. 11) щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 15.03.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27а, ) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, Донецька область, м. Маріуполь, пр.-т. МеталургівАДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного провадження (у письмовому провадженні) 23 серпня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Толстолуцька М.М.