Справа № 820/3696/18
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2018 р. справа № 820/3696/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук`янчук О.І.,

за участю: представники позивача Мірошніченко В.М, Ряболова В.В., представника відповідача - Романюк О.О., представника третьої особи 1 - не прибув, третьої особи 2 - Леонченко О.В., представника третьої особи 3 - Москова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського зонального відділу військової служби правопорядку, треті особи: 1) Головне Управління Державної казначейської служби України у Харківській області, 2)Начальник Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку полковника Леонченко О.В., 3) Міністерство Оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати наказ Начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку полковника О.В. Леонченко №70-Г від 26.03.2018 року «Про результати службового розслідування»;

- скасувати параграф 2 наказу Начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку полковника О.В. Леонченко №8-РС від 28 березня 2018 року «По особовому складу» відносно звільнення з військової служби у запас ОСОБА_1 через службову невідповідність;

- поновити молодшого сержанта ОСОБА_1 на службі в Збройних Силах України на посаді стрільця групи охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 28.03.2018 року по день фактичного поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 правомірно відбув у відпустку з 03 березня 2018 року строком на 5 календарних днів, у зв`язку із хворобою, письмово повідомивши про це безпосереднє керівництво шляхом надання рапорту від 03.03.2018 року. Оскільки вказаний рапорт було підписано прямим керівництвом позивача без зауважень 03.03.2018 року, то ОСОБА_1 цілком правомірно не прибув на службу 05.03.2018 року, оскільки перебував у відпустці, та, відповідно, не був обізнаний про факт не вирішення питання в період з 03.03.2018 року по 05.03.2018 року вищим керівництвом щодо рапорту позивача. Також, представник позивача вказав, що комісією було порушено процедуру проведення службового розслідування з метою з`ясування факту не прибуття на службу ОСОБА_1 05.03.2018 року, оскільки позивача позбавили право на отримання акту проведення службового розслідування, а матеріали службового розслідування взагалі не містять аркуша бесіди з позивачем. З огляду на вищезазначене, враховуючи неправомірність та необґрунтованість висновків керівництва про допущення ОСОБА_1 порушень службової дисципліни у формі неприбуття на службу 05.03.2018 року, з огляду на перебування останнього у відпустці, а також те, що перевіряючими допущено порушення процедури проведення службового розслідування, а відтак спірні накази є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що представник позивача просив їх скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та в своєму відзиві на позов вказав, що у зв`язку з безвідповідальним ставленням позивача до виконання своїх службових обов`язків, не прибуття вчасно без поважних причин на військову службу 05.03.2018 року на стрільця групи охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку молодшого сержанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби. В ході проведеного службового розслідування та обрання виду дисциплінарного стягнення було враховано характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки. попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. З огляду на зазначене, оскаржувані накази прийнято цілком правомірно та у відповідності до суті виявлених порушень, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Треті особи 1, 2 підтримали правову позицію відповідача та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Міністерством оборони України в особі начальника Луганського зонального відділу Військової служби правопорядку полковника Сича В.О. з одного боку, та громадянина України ОСОБА_1 , з іншого 10.11.2016 відповідно до Закону України № 2232-ХІІ та Положення про проходження громадянами України військової служби затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (зі змінами) було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (а.с. 94-96).

З квітня 2017 року по березень 2018 року позивач проходив військову службу за контрактом на посаді стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби (далі - О та ППС) роти Військової служби правопорядку (далі - роти ВСП) Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку

Рапортом від 22.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся до командира взоду охорони та патрульно постової служби роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку з проханням надати частину щорічної основної відпустки за 2018 рік тривалістю 5 календарних днів з 23.02.2018 року (а.с. 88).

Вказаний рапорт було підписано 22.02.2018 року т.в.о. командира взводу охорони та патрульно постової служби роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку ОСОБА_2 та командиром роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку ОСОБА_3 . Також, на зазначено рапорті міститься резолюція « в наказ 22.02.2018 року».

З 23.02.2018 року по 27.02.2018 року ОСОБА_1 знаходився в щорічній відпустці, що підтверджується витягом з наказу начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку від 28.03.2018 року № 76 (а.с. 106).

В період з 23.02.2018 року по 21.02.2018 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному в Харківському Обласному клінічному онкологічному центрі: м. Харкові, вул. Лісопаркова. 4, що підтверджується лиском непрацездатності серії АДВ №509190 (а.с. 19).

В період з 28.02.2018 року по 02.03.2018 року ОСОБА_1 проходив післяопераційне лікування, що підтверджується записами в амбулаторній картці позивача та в листку непрацездатності (а.с. 19-21).

Як вбачається зі змісту позову, про вказані обставини позивач повідомив командира роти в телефонному режимі 23.02.2018 року.

Перший робочий день припадав на 03.03.2018 року, що також зафіксовано у вказаному листку непрацездатності.

03.03.2018 року молодший сержант ОСОБА_1 звернувся до командування Харківського ЗВ ВСП з клопотанням про продовження йому щорічної основної відпустки за 2018 рік тривалістю на 5 календарних днів з 03.03.2018 року у зв`язку з хворобою під час відпустки з 23.02.2018 по 03.03.2018 (рапорт молодшого сержанта ОСОБА_1 від 03.03.2018 вх. № 764).

Т.в.о. командира взводу охорони так патрульно постової служби роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку ОСОБА_2 та командиром роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку ОСОБА_3 у вказаному рапорті зазначено про клопотання по суті рапорта молодшого сержанта ОСОБА_1 .

Отже, 03.03.2018 року керівниками позивача було підписано зазначений рапорт позивача без зауважень.

Відповідно до рішення начальника Харківського ЗВ ВСП від 03.03.2018 було накладено резолюцію Начальником Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку Леонченко О.В. без реалізації.

05.03.2018 року молодший сержант ОСОБА_1 не прибув на ранкове шикування особового складу роти та був відсутній на службі без поважних причин протягом робочого дня. Вище викладене підтверджено поясненнями старшого солдат ОСОБА_4 та солдата ОСОБА_5 .

Після шикування о 09.00 старший лейтенант ОСОБА_3 особисто зателефонував молодшому сержант) ОСОБА_1 на його мобільний телефон та запитав де він зараз перебуває та чому не прибув на ранкове шикування на що останній відповів, що перебуває дома в м. Харків і на даний момент перебуває у першій частині чергової відпустки за 2018 рік.

Після доведення до відома молодшому сержанту ОСОБА_1 тієї обставини що він станом на 05.03.2018 не перебуває у відпустці, останній повідомив що категорично відмовляється прибувати на службу. На службу прибув 06.03.2018 свою відсутність на службі 05.03.2018 пояснювати відмовився.

За даним фактом на ім`я начальника Харківського ЗВ ВСП було подано рапорт (вх. № 767 від 05.03.2018).

Відповідно до наказу начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку) від 05.03.2018 № 53-Г Про призначення службового розслідування у порядку передбаченому вимогами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядком проведення службового розслідування у ЗС України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок), було проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли невиходу на службу без поважних причин 05.03.2018 стрільця групи О та ППС взводу О та ППС роти Військової служби правопорядку (далі - роти ВСП) Харківського ЗВ ВСП молодшого сержанта ОСОБА_1 та встановлення ступеня вини військовослужбовця (а.с. 87).

Підставою для проведення службового розслідування слугував рапорт командира роти ВСП ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого лейтенанта ОСОБА_3 (вх. № 767 від 05.03.2018 року) (а.с. 86).

Так, у вказаному рапорті зазначено, що молодший сержант ОСОБА_1 був відсутній на обідньому шикуванні роти о 12 год. 50 хв.

З пояснень молодшого сержанта ОСОБА_1 стало відомо, що 05.03.2018 року о 08.30 він не прибув на службу та був відсутній протягом робочого дня без поважних причин у зв`язку з регламентацією пункту 5 статті 10.1. Закону України Про захист військовослужбовців та членів їх сімей, статті 78 Кодексу Законів про працю, статті 80 Кодексу законів про працю і статті 11 Закону про відпустки, а саме перебував на лікарняному згідно листка непрацездатності серії АДВ № 509190.

З пояснень старшого лейтенанта ОСОБА_3 стало відомо, що про факт звернення до Обласного Центру Онкології м. Харків за медичною допомогою молодший сержант ОСОБА_1 йому не доповідав, з будь яких проблем особистого чи службового характеру до нього не звертався.

Відповідно до запиту від 07.03.2018 № 291 до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону м. Харків стало відомо, що молодший сержант ОСОБА_1 в період з 21.02.2018 по 14.03.2018 за медичною допомогою до вище вказаного військового медичного закладу не звертався.

Відділення, фахівці та спеціальне обладнання для операції по висіченню творення шкіри обличчя у Військово-медичному клінічному центрі північного регіону в наявності.

06.03.2018 року ОСОБА_1 надано пояснення по факту відсутності на службі 05.03.2018 року, з огляду на перебування на лікарняному згідно листка непрацездатності серії АДВ №509190 (а.с. 90).

10.03.2018 року у старшого лейтенанта ОСОБА_3 відібрано пояснення з приводу обставин відсутності молодшого сержанта ОСОБА_1 на службі, відповідно до яких ОСОБА_3 зазначив, що 05.03.2018 року молодший сержант ОСОБА_1 не прибув на ранкове шикування особового складу роти та був відсутній на службі без поважних причин протягом робочого дня. Після доведення до відома молодшому сержанту ОСОБА_1 тієї обставини, що він не перебуває у відпустці, останній повідомив, що відмовляється прибути на службу (а.с. 97).

12.03.2018 року у т.в.о. командира взводу охорони так патрульно постової служби роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку Шахтарова Я.С. відібрано пояснення з приводу обставин відсутності молодшого сержанта ОСОБА_1 на службі, щодо чого ОСОБА_2 пояснив, що у зв`язку з великою завантаженістю не перевірки строки перебування ні лікарняному ОСОБА_1 та підписав рапорт (а.с. 98).

Таким чином, за висновками службового розслідування встановлено, що в діях молодшого сержанта ОСОБА_1 вбачаються ознаки військового адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто не з`явився вчасно з відпустки 28.02.2018 року та був відсутній на військовій службі без поважних причин в періоди з 28.02.2018 по 02.03.2018 (три доби) та з 05.03.2018 по 06.03.2018 (одна доба).

Причинами і умовами, що сприяли нез`явленню вчасно без поважних причин на військову службу та відсутність на службі стрільця групи охороні: та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку молодшого сержанта ОСОБА_1 е неналежне виконання своїх службових обов`язків, своїми діями військовослужбовець порушив вимоги: розпорядку дня Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку на 2018 навчальний рік затвердженого наказом начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку від 28.12.2017 № 9 дек Про організацію службової діяльності Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку у 2018 навчальному році, пункту 13.8.6. Додатку 14 наказу начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку від 28.12.2017 № 9 дек Про організацію службової діяльності Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку у 2018 навчальному році, статей 6, 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

В періоди з 28.02.2018 по 02.03.2018 (три доби) та з 05.03.2018 по 06.03.2018 року (одна доба) молодшим сержантом ОСОБА_1 було скоєно порушення військової дисципліни передбачене пунктом 6 додатку 12 Інструкції про надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, адміністративні корупційні та військові адміністративні правопорушення, порушення військової дисципліни та їх облік у МО України та ЗС України, затвердженою наказом МО України від 28.07.2016 № 388 невихід на службу та самовільне залишення місця служби без поважних причин більше 3 годин протягом робочого дня.

З огляду на зазначене, запропоновано за неналежне виконання службових обов`язків, нез`явлення вчасно без поважних причин на військову службу в періоди з 28.02.2018 по02.03.2018 року (три доби) та з 05.03.2018 по 06.03.2018 (одна доба), порушення вимог статей 11, 12, 16, 200, 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, пункту 2 Постанови Кабінету міністрів України від 18.10.1999 № 1923 (зі змінами) Про затвердження Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, пункту 13.8.6. додатку 14 наказу начальника Харківського ЗВ ВСП від 28.12.2017 № 9 дек "Про організацію службової діяльності Харківського ЗВ ВСП у 2018 навчальному році, розпорядку дня Харківського ЗВ ВСП на 2018 навчальний рік, затвердженого наказом начальника Харківського ЗВ ВСП від 28.12.2017 № 9 дек Про організацію службової діяльності Харківського ЗВ ВСП у 2018 навчальному році на стрільця групи охорони та патрульно- постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу військової служби правопорядку молодшого сержанта ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю (а.с. 84-85).

За результатом службового розслідування начальником Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку прийнято наказ від 26.03.2018 року № 70-Г про звільнення молодшого сержанта ОСОБА_1 з військової служби за службовою невідповідністю (а.с. 103-104).

Наказом начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку від 28.03.2018 року № 8-РС молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «е» (через службову невідповідність) (а.с. 105).

28.03.2018 року начальником штабу - першим заступником начальника Харківського зонального відділу військової служби Військової служби правопорядку підполковником ОСОБА_6 в присутності т.в.о. заступника начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку по роботі з особовим складом майором юстиції Жепко А.АВ. та командира роти Військової служби правопорядку старшого лейтенанта ОСОБА_3 проведено бесіду з молодшим сержантом ОСОБА_1 проведено бесіду щодо обставин звільнення (а.с. 107).

ОСОБА_1 відмовився ставити підпис про ознайомлення в аркуші бесіди.

28.03.2018 року ОСОБА_1 на ім`я командира взводу охорони та патрульно постової служби роти Військової служби правопорядку подано рапорт, відповідно до якого ОСОБА_1 , повідомлено, що останній справи та посаду стрільця групи охороги та патрульно постової служби взводу охорони та патрульно постової служби роти Військової служби правопорядку здав (а.с. 108).

28.03.2018 року сформовано обхідний лист на молодшого сержанта ОСОБА_1 (а.с. 109).

Позивач, не погоджуючись із спірними наказами, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються, як цим Законом, так і відповідними положеннями про проходження військової служби та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «;Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Згідно п."е" ч. 6 ст.26 Закону, серед іншого контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Пунктом 35 Положення передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами "а", "б", "в", "г", "е", "є", "ж", "и", "і", "ї", "й" та "л" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Пунктом 228 Положення, визначено, що звільнення з військової служби через службову невідповідність здійснюється в разі: застосування до військовослужбовця відповідного дисциплінарного стягнення, передбаченого Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Пунктом 228-1 Положення встановлено , що звільнення з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем здійснюється в разі, коли протягом останніх 12 місяців за неналежне виконання або відмову від виконання взятих на себе під час укладення контракту про проходження військової служби чи контракту про навчання обов`язків він два або більше разів у сукупності притягувався до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни в Міністерстві оборони України, чи після попередження військовослужбовця про неповну службову відповідність він не виправив своєї поведінки і це стягнення не відіграло своєї ролі, а також у разі відмови курсанта, з яким укладено контракт про навчання, від проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського складу або офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551 (далі - Дисциплінарний статут).

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Відповідно до ст.ст. 1 та 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно з ст. 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених законами та військовими статутами заходів примусу аж до арешту винного й притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Отже, проаналізувавши вказані норми, суд наголошує, що кожен військовослужбовець зобов`язаний дотримуватися військової дисципліни та неухильно виконувати вимогами Дисциплінарного статуту, Конституції, законів України та Військової присяги. В іншому випадку, у разі невиконання чи неналежного виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни чи громадського порядку, командир зобов`язаний вжити всіх передбачених законами та військовими статутами заходів про притягнення такого військовослужбовця до дисциплінарної та/або кримінальної відповідальності.

Статтею 68 Дисциплінарного статуту передбачено види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на молодших та старших офіцерів, а саме: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

При цьому, порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений ст.ст. 83-95 Дисциплінарного статуту.

Відповідно до ст.ст. 84 та 85 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини, може передувати службове розслідування, яке призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з ч.2 ст. 86 Дисциплінарного статуту, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.02.2018 за № 1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок).

Так, пунктом 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (пункт 1 Розділу V Порядку).

Відповідно до пункту 2 Розділу VII Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Таким чином, для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, матеріалами службового розслідування має бути підтверджено факт вчинення ним дисциплінарного проступку. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.

Так, судом встановлено, що фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності у формі звільнення слугував факт невиходу позивача на військову службу 05.03.2018 року через відсутність погодження Начальником Харківського зонального відділу військової служби правопорядку продовження ОСОБА_1 відпустки на підставі рапорта військовослужбовця від 03.03.2018 року, у зв`язку з перебуванням на лікарняному під час основної відпустки.

При цьому, в судовому засіданні 08.08.2018 року Начальник Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку Леонченко О.В. вказав, що ОСОБА_1 допущено порушення військової службової дисципліни саме 05.03.2018 року, а зазначені в матеріалах службового розслідування періоди з 28.02.2018 року по 02.03.2018 року (три доби) не входять до предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Відповідно до вимог п. 180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008, військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я; інші додаткові відпустки, передбачені законом; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творчі відпустки; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка військовослужбовцям, які мають дітей; відпустка для лікування у зв`язку з хворобою; ) відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

За приписами п. 186 Положення, щорічна основна відпустка надається згідно з графіком відпусток на наступний рік, що до 1 грудня затверджується командиром (начальником), який має право надавати відпустки військовослужбовцям, і доводиться під підпис до відома кожного військовослужбовця.

Згідно п. 187 Положення, щорічна основна відпустка переноситься на інший період або продовжується командиром військової частини в разі захворювання військовослужбовця, на підставі довідки закладу охорони здоров`я, завіреної міським (районним) військовим комісаром, - на кількість діб хвороби військовослужбовця.

За приписами п. 191 Положення, відпустку може бути продовжено в разі затримки на шляху до місця проведення відпустки або неможливості виїзду з місця проведення відпустки внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу військовослужбовця, який прямує у відпустку або повертається з неї, на підставі документів, засвідчених посадовими особами, зазначеними в абзаці другому пункту 147 цього Положення, - на фактичний строк затримки, що підтверджується відповідними документами.

Право продовження військовослужбовцю відпустки належить начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або військовому комісару за місцем проведення відпустки. Про строки і причини затримки начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або військовий комісар негайно повідомляє командира (начальника) військової частини, з якої прибув військовослужбовець, і робить відповідну позначку у відпускному квитку.

При цьому, суд звертає увагу, що абз. 3 п. 191 Положення унормовано, що у разі неможливості прибути до місця проходження військової служби у зв`язку із погіршенням стану здоров`я чи за наявності інших обставин, що ускладнюють прибуття, військовослужбовець повідомляє про виникнення таких обставин з використанням засобів зв`язку особі, яка видала наказ про відкликання, або безпосередньому командиру (начальнику). Після закінчення відпустки військовослужбовець повинен подати документи, що підтверджують обставини ускладнення прибуття до місця служби у зв`язку з відкликанням з відпустки.

Начальник Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку Леонченко О.В. у судовому засіданні 08.08.2018 року зазначив, що 03.03.2018 запроваджено скорочений робочий графік, оскільки це була субота, а ОСОБА_1 дійсно 03.03.2018 року о 12:30 год. (субота) подано рапорт про продовження відпустки, у зв`язку з перебуванням на лікарняному під час основої відпустки.

Водночас, Начальник Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку Леонченко О.В. у судовому засіданні підтвердив той факт, що 03.03.2018 року рапорт ОСОБА_1 розглянуто не було.

Начальник Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку Леонченко О.В. в судовому засіданні вказав, що резолюція «без реалізації» означає, що розгляд рапорта ОСОБА_1 від 03.03.2018 року було перенесено на 05.03.2018 року.

При цьому, Начальник Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку Леонченко О.В. пояснив, що 05.03.2018 року (понеділок) рішення про погодження/непогодження відпустки ОСОБА_1 за рапортом останнього від 05.03.2018 року також не було прийнято, однак при цьому керівництвом Харківського зонального відділу Військової почали проводитись заходи щодо розшуку молодшого сержанта ОСОБА_1 , у зв`язку з безпідставною відсутністю останнього на службі.

Таким чином, керівництвом Харківського зонального відділу Військової розпочато проведення заходів щодо розшуку молодшого сержанта ОСОБА_1 з відповідним відібранням відповідних пояснень командирів взводу та роти, зібранням матеріалів службового розслідування за фактом перевірки допущення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо факту відсутності військовослужбовця на службі протягом робочого дня ще до моменту прийняття керівництвом Харківського зонального відділу Військової рішення про погодження/непогодження відпустки ОСОБА_1 з 03 березня 2018 року на 5 календарних днів за рапортом від 03.03.2018 року, який в період з 03.03.2018 року по 05.03.2018 року розглянутий не був.

Водночас, суд звертає увагу, що рапорт молодшого сержанта ОСОБА_1 було підписано 03.03.2018 року т.в.о. командира взводу охорони так патрульно постової служби роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку ОСОБА_2 та командиром роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку Вензик С.А. без зауважень.

Між тим, в судовому засіданні відповідач та треті особи 2 ,3 не навели суду конкретних норм чинного законодавства, в яких зафіксовано безпосередній обов`язок військовослужбовця вчиняти дії щодо перевірки факту підписання рапорту про відпустку вищим керівництвом, з огляду на факт надання такого дозволу безпосередніми керівниками військовослужбовця згідно їх резолюції.

Також, суд звертає увагу, що за приписами п. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Отже, на військовослужбовця покладається обов`язок щодо повідомлення про всі обставини/події військової служби саме свого безпосереднього начальника, якими у даному випадку, як з`ясовано судом в процесі розгляду справи, були командир взводу та командир роти, якими підписано рапорт позивача від 03.03.2018 року про продовження відпустки без задоволення, а відтак позивачем дотримано вимог вищезазначених норм права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано та виконано вимоги чинного законодавства щодо повідомлення свого безпосереднього керівництва про продовження відпустки шляхом подання рапорту від 03.03.2018 року та з відповідними доказами на підтвердження обставин, які викладені у вказаному рапорті щодо перебування на лікарняному, який було підписано безпосередніми керівниками ОСОБА_1 без зауважень.

З приводу зауважень представника Міністерства юстиції України про те, що ОСОБА_1 , не дотримано порядок вибуття у відпустку згідно вимог п. 8.11 Інструкції № 170 та п. 2.9.9 Інструкції № 124 в частині не оформлення відпускного квитка (а.с. 132), то суд зазначає, що вказані обставини не були предметом дослідження під час проведення службового розслідування щодо позивача, у висновках акту службового розслідування від 26.03.2018 року не було зафіксовано зазначених порушень, а позивачу не ставилось у вину саме вказані порушення.

Також вказані порушення не були підставою для прийняття спірних наказів, а відтак вказана позиція Міністерства оборони України судом до уваги не приймається.

Згідно з вимогами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, відповідачем та третьою особою 2 не надано до суду доказів правомірності висновків щодо відсутності позивача на службі 05.03.2018 року, незважаючи на те, що рапорт про відпуску від 03.03.2018 року за період з 03 березня 2018 року тривалістю 5 календарних днів було підписано безпосередніми керівниками позивача 03.03.2018 року, а доказів обов`язку військовослужбовця пересвідчитись у факту підписання рапорту про відпустку начальником Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку за попередньої наявності дозволів від безпосередніх керівників ОСОБА_1 суб`єктами владних повноважень також не надано, а відтак ОСОБА_1 05.03.2018 року правомірно перебував у відпустці.

Окрім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача на можливість звернення ОСОБА_1 саме до Військово медичного клінічного центру Північного регіону м. Харкова за медичною допомогою, оскільки позивач правомірно реалізував своє право на вибір відповідної медичної установи на власний розсуд, а вказане питання не відноситься до предмету доказування у рамках даної справи.

Стосовно висновків про порушення позивачем вимог п. 254 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України відповідно до якого військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини, то суд зазначає, що ОСОБА_1 був прооперований 23.02.2018 року, тобто уже перебуваючи у щорічній відпустці, про що було повідомлено керівництво засобами телефонного зв`язку.

З приводу дотримання суб`єктом владних повноважень процедури проведення службового розслідування щодо ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 12.7 Інструкції № 170, бесіда з питань звільнення проводиться з військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу - командиром військової частини, в якій вони проходять військову службу, або його заступником; з молодшими та старшими офіцерами до підполковника включно: у військовій частині - командиром військової частини; в управлінні з`єднання - командиром з`єднання або його заступниками.

Бесіда проводиться перед направленням документів на звільнення військовослужбовця. До участі в бесіді з військовослужбовцем, який звільняється з військової служби, за потреби залучаються безпосередні командири, фахівці кадрових, юридичних, фінансових органів тощо.

Під час бесіди з військовослужбовцем посадова особа роз`яснює йому, які пільги та переваги він має з працевлаштування та матеріально-побутового забезпечення, доводить військовослужбовцю рішення щодо рекомендацій для військового комісаріату стосовно можливості проходження ним служби у військовому резерві Збройних Сил України, водночас з`ясовує про місце проживання після звільнення військовослужбовця та військовий комісаріат для направлення його на військовий облік. При цьому враховуються прохання та побажання військовослужбовця, даються необхідні пояснення з інших питань.

У разі коли під час бесіди виникли питання, які не можуть бути вирішені на місці, на адресу відповідної посадової особи чи органу військового управління надсилається запит з необхідними матеріалами і довідками.

Зміст проведення бесіди відображається в аркуші бесіди. У разі відмови військовослужбовця підписати аркуш бесіди він підписується особами, присутніми під час бесіди, з відміткою про відмову військовослужбовця підписувати аркуш бесіди.

Аркуш бесіди зберігається у першому примірнику особової справи військовослужбовця.

Отже, порядок звільнення військовослужбовців з військової служби чітко регламентований, а на командира військової частини покладається обов`язок проведення попередньої бесіди з військовослужбовцем перед направленням документів останнього на звільнення, з метою достеменного з`ясування обставин вчинення військовослужбовцем протиправного діяння, наявності об`єктивних, незалежних від військовослужбовця обставин, які сприяли вчиненню такого проступку в поєднанні із власним ставленням військовослужбовця до окремих деталей правопорушення.

Таким чином, не проведення такої бесіди з військовослужбовцем перед звільненням значно обмежує права останнього на висловлення свої позиції та звужує коло методів захисту своїх прав та законних інтересів, з огляду на необхідність додержання принципу захисту прав людини від незаконного порушення її прав, що передбачено Конституцією України.

Між тим, всупереч вищезазначеним нормам права, матеріали справи не містять доказів дотримання вимог щодо проведення бесіди перед звільненням військовослужбовця, а матеріали службового розслідування не містять аркуша бесіди з ОСОБА_1 перед його звільненням

Таким чином, підсумовуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 дотримано порядку повідомлення свого безпосереднього керівництва про відбуття у відпустку з 03 березня 2018 року на 5 календарних днів та надано відповідні докази обставинам, які зазначені в рапорті від 03.03.2018 року, який підписаний керівниками позивача 03.03.2018 року без зауважень, у той час як в ході судових засідань суб`єктами владних повноважень зазначено, що рапорт позивача не був розглянутий начальником Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку як 03.03.2018 року, так і 05.03.2018 року та жодного рішення з цього приводу прийнято не було.

Водночас, з урахуванням того, що уже 05.03.2018 року начальником Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку уже прийнято наказ № 53-Г про призначення службового розслідування щодо факту не виході ОСОБА_1 на службу без поважних причин 05.03.2018 року, так і взагалі порушення процедури проведення службового розслідування за вказаним фактом в частині не проведення попередньої бесіди з військовослужбовцем та фіксації його пояснень у відповідному аркуші бесіди, то суд приходить до висновку, що оскаржувані накази начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку є необґрунтованими, безпідставними та вчиненими в порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування наказу Начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку полковника О.В. Леонченко №70-Г від 26.03.2018 року «Про результати службового розслідування» та параграфа 2 наказу Начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку полковника О.В. Леонченко №8-РС від 28 березня 2018 року «По особовому складу» відносно звільнення з військової служби у запас ОСОБА_1 через службову невідповідність.

Оскільки суд прийшов до висновку про неправомірність винесення наказів про звільнення позивача, тому позовна вимога про поновлення молодшого сержанта ОСОБА_1 на службі в Збройних Силах України на посаді стрільця групи охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку також підлягає до задоволення.

Відповідно до абзаців другого, третього пункту другого статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань - менший посадовий оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад. У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду.

У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Обчислення середньої заробітної плати здійснюється на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно з пунктом 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язані відповідні виплати.

Водночас, у судовому засіданні 14.08.2018 року судом від відповідача витребувано детальну довідку про середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 за останні шість календарні місяці роботи станом на момент звільнення.

Однак, у довідці від 14.08.2018 року, наданій на вимогу суду, зазначено лише суму нарахування за кожен місяць з листопада 2017 року по квітень 2018 року та вказано суму утриманих грошових коштів, що в свою чергу унеможливлює визначення та конкретизацію судом точного середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Окрім того, як було зазначено в судових засіданнях, у Харківському зональному відділі військової служби правопорядку інколи запроваджувався 6-денний робочий день, що також унеможливлює з`ясуванню судом кількості відпрацьованих позивачем робочих днів.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано до суду детальної довідки про середньомісячне та середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 та з огляду на те, що визначення конкретних вищезазначених показників відноситься до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, суд приходить до висновку про стягнення з Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 28.03.2018 року по 15.08.2018 року.

У відповідності до п.2 та п.3 ч.1 ст. 371 КАС України, рішення в частині присудження виплати заробітної плати - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді підлягає до негайного виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського зонального відділу військової служби правопорядку, треті особи: 1) Головне Управління Державної казначейської служби України у Харківській області, 2)Начальник Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку полковника Леонченко О.В., 3) Міністерство Оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати наказ Начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку полковника О.В. Леонченко №70-Г від 26.03.2018 року «Про результати службового розслідування».

Скасувати параграф 2 наказу Начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку полковника О.В. Леонченко №8-РС від 28 березня 2018 року «По особовому складу» відносно звільнення з військової служби у запас ОСОБА_1 через службову невідповідність.

Поновити молодшого сержанта ОСОБА_1 на службі в Збройних Силах України на посаді стрільця групи охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку.

Стягнути з Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 28.03.2018 року по 15.08.2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в Збройних Силах України на посаді стрільця групи охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17 серпня 2018 року.

Суддя Горшкова О.О.