Справа № 807/1693/14
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/3825/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Гулида Р.М., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року (рішення ухвалене о 10:01 хв. у м. Ужгород судом у складі головуючого судді Рейті С.І.) у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (в подальшому замінено на правонаступника - Мукачівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Закарпатській області), якою просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Мукачівської ОДПІ від 23.04.2014 року № , № , рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органів доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що Мукачівською ОДПІ за результатами проведеної планової документальної виїзної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, дотримання вимог податкового законодавства, виконання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на контролюючий орган, за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013 р.. Просив позов задоволити.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 23 квітня 2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у сумі 2243830,50 грн. частково - в частині суми 1186537 грн. (в тому числі, за основним платежем - 791024,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 395513,00 грн.). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 23 квітня 2014 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2042,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкціях у сумі 1021,00 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 23 квітня 2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 15974,15 грн. частково - в частині суми 8447,00 грн. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржили фізична особа - підприємець ОСОБА_1 та Мукачівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Закарпатській області. Вважають, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційних скаргах.

Апелянт фізична особа - підприємець ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити у повному обсязі.

Апелянт Мукачівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Закарпатській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені адміністративного позову.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Мукачівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Закарпатській областізадоволити частково, а апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що Мукачівською ОДПІ здійснено планову документальну виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, дотримання вимог податкового законодавства, виконання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами якої складено акт від 01 квітня 2014 року № 755/17-03/ яким встановлено наступні порушення, а саме: пп. 14.1.27, 14.1.56 п. 14.1 ст. 14, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, 138.4 ст. 138, п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України з огляду на: безпідставне віднесення до складу витрат страхових платежів за договорами добровільного страхування фінансових ризиків, оскільки ці витрати не належать до витрат операційної діяльності; неправомірне включення до витрат амортизаційних відрахувань від вартості основних засобів з підстав відсутності законодавчо встановленого обов'язку для фізичних осіб-підприємців вести бухгалтерський облік і нараховувати амортизацію; незаконне віднесення до складу витрат виплаченої працівникам заробітної плати в розмірі 607660,00 грн. та витрат на їх відрядження в сумі 3591371,00 грн., скільки вказані кошти не отримано платником з банківської установи. Також, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України у зв'язку із завищенням суми бюджетного відшкодування в декларації з податку на додану вартість за січень 2013 року на 2400,00 грн. внаслідок неврахування при формуванні показників податкової звітності за вказаний період висновків акту перевірки від 11 березня 2013 року № 944/1702/ та прийнятого на його підставі податкового повідомлення-рішення від 22 березня 2013 року № , згідно з яким зменшено від'ємне значення суми податку на додану вартість у цьому розмірі за грудень 2012 року. Разом з тим, виявлено недотримання підприємцем вимог ст. 7, 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" з підстави заниження суми єдиного внеску, що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу, на 127644,59 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 квітня 2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 2243830,50 грн., у тому числі 1495887,00 грн. за основним платежем та 747943,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; податкове повідомлення-рішення від 23 квітня 2014 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 2042,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1021,00 грн.; рішення від 23 квітня 2014 року № , яким застосовано штрафні санкції в розмірі 15974,15 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.11.2014 року, залишеного без змін Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 року, позов задоволено частково, визнані протиправними і скасовані:

податкове повідомлення-рішення № в частині сум амортизаційних витрат, що складають 710тис. 695 гривень та за штрафними санкціями - 355тис. 348 гривень, та в частині сум страхових платежів, що складають 80тис. 329 гривень та за штрафними санкціями - 40тис. 165 гривень;

податкове повідомлення-рішення № повністю;

рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині сум - 7тис. 589 гривень, що відповідає сумі штрафних санкцій (амортизаційні платежі) та 858 гривень, що відповідає сумі штрафних санкцій (за страхові платежі),

в решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 15.11.2016 року скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.11.2014 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду Закарпатський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково:

визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 23 квітня 2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у сумі 2243830,50 грн. частково - в частині суми 1186537 грн. (в тому числі, за основним платежем - 791024,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 395513,0 грн.

визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 23 квітня 2014 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2042,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкціях у сумі 1021,0 грн.

визнав протиправним та скасувати рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 23 квітня 2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 15974,15 грн. частково - в частині суми 8447,00 грн.

Фактично суд першої інстанції прийняв рішення аналогічне за змістом та результатом рішенню цього ж суду від 24.11.2014 року.

В частині відмови у задоволенні позову рішення підлягає скасуванню з огляду на таке.

Частково задовольняючи позовні, суди першої та апеляційної інстанції зазначали, що ФОП ОСОБА_1 не понесені витрати, пов'язані з виплатою заробітної плати в 2012р. в розмірі 265284,00 грн., та відповідно в 2013р. в розмірі 342376,0 грн. та відрядженням найманих працівників в 2012 році в розмірі 1183735,00грн, та відповідно в 2013 році в розмірі 2407636,00грн, оскільки вказані готівкові кошти не були отримані платником податків з банківської установи, чому відсутні будь - які документальні підтвердження, а тому такі витрати правомірно виключені з податкового обліку підприємця.

Скасовуючи зазначені судові рішення, Вищий адміністративний суд України вказав на те, що вирішуючи питання про правомірність включення позивачем витрат на виплату заробітної плати та відрядження працівників до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, суди підтримали доводи контролюючого органу та дійшли висновку, що, оскільки кошти не отримано ФОП ОСОБА_1 з банківської установи, то зазначені витрати є документально не підтвердженими та такими, що не приймали участі в отриманні доходів, а тому підлягають включенню з податкового обліку підприємця.

Проте, правила п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України не містять такого застереження для формування фізичною особою-підприємцем витрат як їх покриття виключно за рахунок отриманих з банківської установи коштів.

Оплата понесених підприємцем витрат може здійснюватися за рахунок власних фінансових ресурсів (у тому числі готівкових коштів, отриманих за результатами господарської діяльності; непідприємницьких доходів, з яких сплачено податок на доходи фізичних осіб за результатами подання річної декларації про майновий стан та доходи, тощо), поворотної фінансової допомоги або будь-якої іншої позики. В той же час, походження цих грошових коштів підлягає ретельній перевірці судом.

Отже судом першої інстанції підлягало до з'ясування обставина походження грошових коштів, спрямованих позивачем на виплату заробітної плат и та витрат на відрядження.

За приписами ст.353 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Всупереч приписам процесуального закону та вказівкам касаційного суду, при новому розгляді справи, суд першої інстанції, зазначив, що судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не понесені витрати, пов'язані з виплатою заробітної плати в 2012р. в розмірі 265284,00 грн., та відповідно в 2013р. в розмірі 342376,00 грн. та відрядженням найманих працівників в 2012 році в розмірі 1183735,00грн, та відповідно в 2.013 році в розмірі 2407636,00грн, оскільки вказані готівкові кошти не були отримані платником податків (ФОП ОСОБА_1) з банківської установи, чому відсутні будь - які документальні підтвердження, а тому правомірно виключені з податкового обліку підприємства.

При новому розгляді справи, суд першої інстанції навіть не намагався з'ясувати походження грошових коштів, витрачених на оплату праці та відрядження, фактично скопіювавши рішення цього ж суду від 24.11.2014 року.

Позивач неодноразово пояснював судам, що необхідність залучення коштів для виплати заробітної плати та витрат на відрядження працівників пояснюється тим, що відповідач системно створює перешкоди для повернення належного позивачу бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, не підтверджуючи його шляхом проведення невиїзних (камеральних), позапланових перевірок, складання податкових повідомлень-рішень, які позивач вимушений оскаржувати в судовому порядку. Позови підприємця про скасування податкових повідомлень-рішень, яким зменшено суми бюджетного відшкодування та застосовані штрафні (фінансові) санкції судами задовольняються, що однак не приводить до повернення бюджетного відшкодування. Підприємець вимушений звергатися до суду з позовами про стягнення бюджетного відшкодування (зобов'язання внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за деклараціями). Таким чином, з моменту подання декларації з податку на додану вартість із зазначенням суми бюджетного відшкодування до моменту його отримання проходить від двох до чотирьох років. Бюджетна заборгованість тягнеться з 2011 року.

На момент подання позову, в адміністративних судах різних інстанцій знаходилось 18 справ, пов'язаних з бюджетним відшкодуванням.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Належне документальне оформлення підприємцем операцій з виплат заробітної плати та витрат на відрядження встановлено податковим органом (стор.33-34 акту перевірки).

Звіти на виплату грошей, звіти про використання коштів виданих на відрядження або під звіт, видаткові касові ордери з підписами працівників є тими належними первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та належними і допустимими доказами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджують здійснення позивачем витрат на виплату заробітної плати та витрат на відрядження.

За приписами п.177.4 ст177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

В силу п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

На підставі пп.138.8.2 п.138.8, пп. «б» пп.138.10.2 п.138.10 ст.138 витрати на оплату праці та на відрядження включаються до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Згідно ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв постанову, врахувавши лише позицію відповідача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В матеріалах справи наявні квитанції про сплату позивачем судового збору в розмірі 4872,00 грн. та 13215,00 грн. всього на суму 18087,00 грн.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є підставними і обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області - задоволити частково.

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задоволити повністю.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року у справі №807/1693/14 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міністерства доходів і зборів України у Закарпатській області від 23.04.2014 року №, № та рішення від 23.04.2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути з Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) суму сплаченого судового збору у розмірі 18087,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді Р. М. Гулид
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 15.08.2018 року