Справа № 2а-882/11/0970
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

21 серпня 2018 року

справа №2а-882/11/0970

адміністративне провадження №К/9901/8319/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2013 року у складі судді Могили А.Б. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року у складі колегії суддів Рибачука А.І., Багрія В.М., Старунського Д.М. у справі № 2а-882/11/0970 за позовом заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів у дохід держави,

У С Т А Н О В И В :

14 травня 2011 року заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську (далі - податковий орган, позивач у справі) звернувся до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - платник податків, відповідач у справі) про застосування наслідків недійсності нікчемності правочину, стягнення в дохід держави коштів у сумі 4 269 959, 26 грн., одержаних за таким правочином.

18 вересня 2013 року постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року, в задоволені позову відмовлено з мотивів безпідставності заявлених вимог, обумовлених відсутністю доказів поставки відповідачу товару Товариством з обмеженою відповідальністю «Технотрейд-Плюс».

20 березня 2015 року податковий орган подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на не забезпечення судами попередніх інстанцій повного і всебічного з'ясування всіх обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення по справі, яким позов задовольнити.

Касаційною скаргою відтворений позов, у чому полягає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права касаційною скаргою не визначено.

Заперечення або відзив на касаційну скаргу податкового органу від відповідача до Суду не надходили, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

24 березня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження та витребувано справу №2а-882/11/0970 Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

15 квітня 2015 року справа №2а-882/11/0970 надійшла на до Вищого адміністративного суду України.

24 січня 2018 року справа №2а-882/11/0970 разом із касаційним провадженням К/9901/8319/18 передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Звертаючись до суду з позовом прокурор підставою заявлених позовних вимог визначив положення статей 215 та 228 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій установили, що податковим органом проведено документальну невиїзну позапланову перевірку відповідача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по операціях, здійснених зокрема з Товариством з обмеженою відповідальністю «Технотрейд-Плюс» (далі - контрагент відповідача) за період з 01 жовтня 2008 року по 30 червня 2010 року, за результатами якої складено акт перевірки від 31 грудня 2010 року (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено, що відповідачем у власному податковому обліку відображено господарські операції за договором від 11 лютого 2010 року № 24, укладеним ним з його контрагентом, за березень, квітень, червень 2010 року на загальну суму 4 477 340,57 грн.

Висновками акту перевірки податковий орган посилаючись на порушення відповідачем статей 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України, які полягають у тому, що в момент вчинення вказаного правочину відповідачем не додержано вимог щодо його спрямованості на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, доводить його нікчемність.

У серпні - червні 2009 року податковим органом проведено невиїзну документальну перевірку контрагента позивача з питань правомірності нарахування податку на додану вартість за період з серпня 2009 року по червень 2010 року, за результатами якої складено акт перевірки від 29 листопада 2010 року № 743/23-01/33192163, у якому здійснений висновок про те, що Товариством спрямована діяльність на здійснення операцій без реального товарного характеру з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту.

Аналізуючи письмові документів, інформацію наведену в актах перевірок, суди попередніх інстанцій встановили факт не виконання правочину жодною із сторін, відсутні докази поставки товару відповідачу, а тому і відсутні підстави для стягнення з нього в дохід держави коштів в сумі 4269959,26 грн., які відповідно ним не отримані.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій висновувалися на аналізі абзацу першого пункту 11 статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», якою передбачено право звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, які вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність та необхідності застосування загально-правового принципу норми права у часі відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, виходячи з якого здійснення правочину у березні-червні 2010 року, обумовлює застосування законодавства в редакції, чинній у цей час.

Судами попередніх інстанцій здійснений системний аналіз положень частини першої статті 203, частини 2 статті 215, статті 228 Цивільного кодексу України, статті 207, частин першої статті 208 Господарського кодексу України, виходячи з якого суди дійшли висновку про те, що санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, застосування цих санкцій можливе не за сам факт укладення зазначеної угоди, а лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Санкції не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів), зокрема, однією зі сторін договору, що є самостійним правопорушенням.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що відсутність доказів в підтвердження поставок товару за вказаним правочином обумовлює відсутність підстав для стягнення з відповідача в дохід держави коштів.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що надаючи оцінку господарським правовідносинам і стверджуючи про нікчемність правочинів, податковий орган виходить тим самим за межі своєї компетенції щодо права визнання недійсності (нікчемності) таких правочинів. Висновки про наявність тих чи інших ознак недійсності (нікчемності) правочинів може зробити суд, а податковому органу законодавством таких повноважень не надано.

Судами попередніх інстанцій відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року) правомірно застосований висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 09 лютого 2010 року по справі № 21-1547во09.

Виходячи з меж касаційного перегляду встановлених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, меж доводів та вимог касаційної скарги, фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Суд вважає, що ухвалені у справі судові рішення підлягають залишенню без змін.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-франківській області залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року у справі № 2а-882/11/0970 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер