Справа № 803/699/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2018 року

Київ

справа №803/699/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3737/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргуЛуцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Головного управління Міндоходів у Волинській області
на постановуВолинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року (суддя Ф.А. Волдінер)
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року (колегія суддів Р.М. Шавель, М.В. Костів, Н.В. Савицька)
у справі№803/699/13
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ніколь»
доЛуцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Головного управління Міндоходів у Волинській області
провизнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніколь» (далі - Товариство) звернулося до Волинського окружного адміністративного суду із позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі - ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень № , № від 21 грудня 2012 року.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем проведено перевірку всупереч вимогам пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України, оскільки позивачу не було надано строк для відновлення втрачених первинних документів. Позивач зазначає, що висновки податкового органу зафіксовані в акті перевірки базуються тільки на показах свідків. Також первинними документами підтверджується здійснення господарських операцій з контрагентами позивача, суми доходів від операцій відображались позивачем в податковому та бухгалтерському обліку згідно діючого законодавства, а тому висновки податкового органу в акті перевірки не відповідають дійсності, податкові повідомлення-рішення винесені неправомірно.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року, яка ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року залишена без змін, позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 21 грудня 2012 року та № від 21 грудня 2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія апеляційного суду, виходив з того, що між позивачем та його контрагентами в дійсності були виконані господарські операції з поставки товарів, дії останніх були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а не вчинялися в цілях заниження об'єкта оподаткування, несплати податків.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Скарга мотивована тим, що судами не враховано протоколи допиту свідків (посадових осіб) контрагентів позивача, згідно яких вказані особи заперечують свою участь у здійсненні фінансово-господарської діяльності підприємств. Платник податку мав лише намір одержати податкову вигоду виключно чи переважно за рахунок формування податкового кредиту для інших суб'єктів підприємницької діяльності.

Від позивача на адресу Суду надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу, за змістом яких Товариство заперечувало проти доводів касаційної скарги, просило залишити її без задоволення, а рішення судів попередньої інстанції - без змін. В обґрунтування зазначено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази (судові рішення, які набрали законної сили) щодо фіктивності підприємництва контрагентів, визнання недійсними їх установчих документів, скасування їх державної реєстрації, ухилення посадових осіб від сплати податків, тощо.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що ОДПІ надіслано Товариству запит від 30 жовтня 2012 року № 14553/10/22-511 про надання письмового пояснення та його документального підтвердження щодо взаємовідносин з ПП «Біко Агротрейд», ТОВ «АРС Трейд», ПП «СМУ-600», ПП «Викуп», ТОВ «Ейс контракшен менеджмент», ТОВ «Лідерком», ПП «Один Два Три», ТОВ «БК АРС» за період 2009-2012 років у зв'язку з надходженням до податкового органу інформації, згідно з якою виявлено факти, що свідчать про порушення позивачем податкового, валютного та іншого законодавства.

Позивач листом від 26 листопада 2012 року № 1169 повідомлено відповідача, що 14 листопада 2012 року оригінали документів із взаємовідносин з зазначеними контрагентами за період 2009-2012 років викрадені, про факт скоєння крадіжки повідомлено органи внутрішніх справ.

На підставі наказу від 04 грудня 2012 року № 2206 та повідомлення від 04 грудня 2012 року № 000023 посадовими особами ОДПІ 05 грудня 2012 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань здійснення фінансово - господарської діяльності із ПП «Біко Агротрейд», ТОВ «АРС Трейд», ПП «СМУ-600», ПП «Викуп», ТОВ «Ейс контракшен менеджмент», ТОВ «Лідерком», ПП «Один Два Три», ТОВ «БК АРС» за період 2009-2012 років.

За результатами перевірки складено акт від 05 грудня 2012 року № 6772/22-5/20148124, яким встановлено порушення позивачем підпункту 134.1.1, пункту 134.1, статті 134, підпункту 135.1., пункту 135.2, статті 135, пункту 138.8, статті 138, підпункту 139.1.9, пункту 139.1, статті 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого Товариством занижено податок на прибуток на загальну суму 1 019 571 грн.; пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого Товариством завищено податковий кредит в сумі 889 542 грн.

Підставою для висновку контролюючого органу щодо заниження позивачем податку на прибуток і завищення податкового кредиту стали протоколи допитів свідків - посадових осіб контрагентів позивача, актів обстеження місцезнаходження підприємств - контрагентів позивача, а також на підставі даних справи, АІС «Аудит», Бест Звіт, дані нормативно-правової бази «ЛІГА: Закон», бази даних ЦБД ДПС України, АІС ОР «Податки», АРМ «ТАХ», АІС «Перелік платників податків за результатами автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України», податкової звітності, поданої позивачем до ОДПІ.

На підставі зазначеного акта відповідачем були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення № від 21 грудня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств на суму 1138797,25 грн., в тому числі 119226,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, № від 21 грудня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 1 304 054,75 грн., в тому числі 414 512,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК) визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У статті 198 ПК встановлено підстави, за яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обов'язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Право на формування податкових вигод виникає у покупця за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

У взаємозв'язку із зазначеною правовою позицією слід послатися й на інші окремі положення, які регулюють спірні правовідносини.

За змістом пунктів 138.4, 138.8 статті 138 ПК собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, та включає як прямі матеріальні витрати, так і вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Із наведеного нормативного регулювання випливає, що витрати позивача, понесені у зв'язку із придбанням товарів чи послуг, належать до категорії витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, робіт, послуг і зменшують оподатковуваний дохід платника, якщо вони понесені у процесі реальної господарської діяльності, яка документально підтверджується.

У даній справі суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що фактичне виконання господарських зобов'язань позивачем підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а укладені з названими контрагентами договори спрямовані на настання реальних обставин.

Щодо доводів ОДПІ стосовно матеріалів кримінальної справи № 41/0279 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.205, ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України, відповідно до яких ОСОБА_2, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, переслідуючи корисливу мету, пов'язану із незаконним збагаченням, шляхом надання за винагороду послуг з мінімізації податкових зобов'язань, які підлягають сплаті до бюджету реально діючими суб'єктами господарювання, сприяв шляхом придбання низки підприємств та перереєстрації їх в органах державної влади на підставних осіб, які не мали наміру здійснювати підприємницьку діяльність, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вказана інформація не спростовує фактів підписання та укладання договірних документів з позивачем; при цьому відібрані пояснення керівників вищевказаних підприємств носять загальний характер і не стосуються безпосередньо позивача.

Зазначені обставини дають підстави для висновку про те, що судами передчасно зроблено висновок про те, що первинні документи, які стали підставою для формування Товариством податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, видані контрагентами, діяльність яких мала ознаки фіктивного підприємництва, та підписані від імені осіб, які заперечували свою участь у їхньої діяльності, можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому відповідно і висновки про правильність віднесення відображених у них сум до податкового кредиту та визначених пунктом 138.1 статті 138 ПК витрат є передчасними.

Судами першої та апеляційної інстанції не надано належної правової оцінки протоколам допитів свідків в рамках кримінальної справи, не з'ясовано в який період вказані особи займали керівні посади контрагентів позивача, які первинні документи бухгалтерського обліку в спірних господарських операціях підписані цими особами.

Враховуючи те, що судами попередніх інстанцій не було встановлено всіх важливих обставин справи, що призвело до не обґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, а також те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Головного управління Міндоходів у Волинській області задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

………………….

………………….

………………….

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду