Справа № 296/6322/18
Суддя: Рожкова О. С.
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/6322/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Степанчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ :

03.07.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.15-18), просить скасувати постанову серії ВР № 130401 від 29.05.2018 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП України, провадження у справі закрити.

Позивач обґрунтовує позов тим, що 29.05.2018 року інспектором незаконно винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки відомості вказані в постанові не відповідають дійсності. Разом з тим, зазначив, що 29.06.2018 був незаконно обшуканий працівниками патрульної поліції, в результаті чого, у нього вилучили посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію автомобіля. Вказав, що правопорушення не вчиняв, тому вважає вказану постанову інспектора незаконною та просить її скасувати, провадження у справі закрити.

05.07.2018 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

03.07.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем подано 13.08.2018 року відзив на позовну заяву про скасування постанови. Зі змісту якого вбачається, що 29.05.2018 ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Volkswagen Colf3 н.з. 600-79 ВВ по вулиці Київської, 53 в м. Житомирі, не ввімкнув світловий покажчик повороту при зупинці та на законну вимогу інспектора патрульної поліції не предявив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п.2.1, 2.4а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП України. Інспектор розяснив позивачу його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Відповідно до ст. 279 КУпАП повідомив про час, місце розгляду справи. Розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови відбулося у відповідності до вимог КУпАП. Жодних клопотань, заперечень позивач перед початком розгляду справи не заявляв. Належними доказами правомірності рішення інспектора є відеофіксація події та не заперечення фактичних обставин події позивачем. Зазначив, що позивачем не надано жодного обґрунтованого доказу, який спростовував правомірність рішення інспектора. Дослідивши матеріали справи та долучений до відзиву на позов диск з відеофайлами, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 29 травня 2018 року інспектор роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_2О виніс постанову серії ВР №130401, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, за керування транспортним засобом Volkswagen Colf3 н.з. 600-79 ВВ по вулиці Київської, 53 в м. Житомирі не предявив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у звязку з чим до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с.3).

Так, статтею 16 Закону України «Про дорожній рух», передбачено, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Підпунктом «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; ґ) поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пункт 2.4 Правил на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Приписи п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплюють, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

П. 21.4. у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Крім того, виходячи з приписів ст. ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію», п. п. 2.1 і, 2.4 Правил дорожнього руху, відповідач має право перевіряти наявність у позивача полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому у відповідача були наявні достатні підстави вважати, що особа вчинила правопорушення, а транспортний засіб є знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення. При цьому саме існування наведених обставин і зумовило виникнення в інспектора поліції на підставі статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» права на реалізацію повноважень вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з наданої відповідачем інформації, яку можна отримати з Централізованої бази даних МТСБУ, станом на 28.05.2018 та 29.05.2018 поліс на транспортний засіб з номерним знаком 60079ВВ відсутній, що підтверджує законність і обґрунтованість винесеної інспектором поліції постанови.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, ст.33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність не враховується.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст.73,74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З переглянутого судом диску із відеозаписами з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції вбачається, що позивач був повідомлений про час та місце розгляду справи, йому були розяснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також строки сплати штрафу та порядок примусового виконання постанови про стягнення штрафу хвилини 17:00:05 № та відеофайл №. Жодних клопотань, заперечень позивач перед початком розгляду справи не заявляв. Разом з тим, ОСОБА_1 протягом тривалого часу сперечався з інспектором патрульної поліції та не надавав на його законні вимоги документи, а саме: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Доводи позивача жодним чином не спростовують висновки інспектора патрульної поліції щодо порушення водієм ПДР України, рішення поліцейського прийнято в межах його компетенції, кваліфікація порушення визначена вірно, санкція, застосована до позивача також визначена нормами ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Так, оскаржувана постанова серії ВР №130401, складена відповідачем 29.05.2018, за змістом та формою відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом встановлена правомірність дій інспектора поліції в частині винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з його формальних міркувань, та розцінюються судом, як бажання уникнути адміністративної відповідальності.

За таких підстав суд вважає позовні вимоги позивача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення безпідставними та відмовляє у їх задоволенні.

Керуючись ст.ст.2, 5, 47, 72,73 77, 257, 242-246, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Cуддя О. С. Рожкова