Справа № 803/89/15-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року

м. Київ

справа №803/89/15-а

касаційне провадження №К/9901/28259/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 (головуючий суддя - Гінда О.М., судді: Качмар В.Я., Курилець А.Р.) у справі № 803/89/15-а за позовом Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулось до суду з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 25.12.2014 № .

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 23.02.2015 адміністративний позов задовольнив повністю з підстави доведення Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» реального характеру здійснених господарських операцій.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 16.02.2016 постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23.02.2015 скасував та прийняв нову, якою в задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Дочірнє підприємство «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» оскаржило його в касаційному порядку.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 та залишити в силі постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23.02.2015.

В обґрунтування своїх вимог Дочірнє підприємство «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 159, частини другої статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції).

При цьому зазначає, що реальний характер спірних господарських операцій підтверджено належним чином оформленими документами, а придбаний бітум дорожній використано позивачем у власній господарській діяльності.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» щодо взаємовідносин із Товариством з обмеженою відповідальністю «Телекоменергосистеми» за період з 01.01.2014 по 30.09.2014, результати якої оформлено актом від 10.12.2014 № 349/22-01/32035139.

За її наслідками відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на неправомірне включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаного в Товариства з обмеженою відповідальністю «Телекоменергосистеми» бітуму дорожнього, з підстави безтоварності задекларованих поставок.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.12.2014 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 129480,00 грн. за основним платежем та 64740,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарських операцій як підстави для нарахування платнику грошового зобов'язання та правомірності прийняття свого рішення.

Разом з тим, за змістом статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У спірній ситуації суд апеляційної інстанції виходив із того, що долучені позивачем до матеріалів справи документи не є достатніми доказами фактичного здійснення оспорюваних операцій.

Так, подані Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» товарно-транспортні накладні, з урахуванням представлених органом доходів і зборів доказів, не можуть відображати достовірну інформацію щодо спірних господарських операцій.

Зокрема, судом з'ясовано, що на один і той самий товар 22.08.2014 виписано дві товарно-транспортні накладні під тим самим номером 49, за однією з яких замовником транспортних послуг виступало Товариство з обмеженою відповідальністю «Телекоменергосистеми», а за другою - позивач. Згідно з накладною від 26.08.2014 № 50 перевезення здійснювалось автомобілем Volvo, державний номерний знак НОМЕР_2, а за іншою - автомобілем Volvo, державний номерний знак НОМЕР_3.

Відповідно ж до листа від 12.12.2014 № 2204 Центра надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Луцька, Луцького, Ківерцівського, Рожищенського районів Управління Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області транспортний засіб Volvo, державний номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований за ОСОБА_1, а транспортний засіб Volvo, державний номерний знак НОМЕР_3, - за ОСОБА_2.

З метою встановлення можливого взаємозв'язку між власниками вказаних вище транспортних засобів та Товариством з обмеженою відповідальністю «СПМК-17», яке за доводами позивача здійснювало перевезення товару, контролюючим органом здійснено аналіз інформації з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної податкової адміністрації України про суми виплачених доходів за період з 01.01.2014 по 30.09.2014, а також податкової звітності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за результатами чого встановлено, що ці фізичні особи не отримували жодних доходів від Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17».

Крім того, відповідно до товарно-транспортних накладних та видаткових накладних особою, яка від імені Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» отримувала товар, зазначено ОСОБА_3 за довіреністю від 22.08.2014 № 108. Однак, ні під час перевірки, ні в процесі судового розгляду позивачем не надано вказаної довіреності чи журналу реєстрації довіреностей, а також доказів того, що ця особа перебувала з ним у трудових відносинах.

Також, судом апеляційної інстанції з'ясовано, що відповідно до паспорта продукції № 1319, наданого під час здійснення контрольного заходу, придбаний у Товариства з обмеженою відповідальністю «Телекоменергосистеми» бітум дорожній походить з Російської Федерації, однак згідно з інформацією баз даних Міністерства доходів і зборів України постачальник позивача не здійснював імпорт будь-яких товарів, у тому числі бітуму дорожнього.

Таким чином, за встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що подані відповідачем докази спростовують факт реального руху активу (бітуму дорожнього) від Товариства з обмеженою відповідальністю «Телекоменергосистеми» до Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», а підтверджують створення штучного документообігу з купівлі-продажу спірного товару з метою одержання необґрунтованої податкової вигоди, що, відповідно, виключає правомірність відображення таких операцій у податковому обліку позивача.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосував норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» без задоволення, а оскарженого судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 у справі № 803/89/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк