Справа № 280/759/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року

Київ

справа №280/759/16-а

адміністративне провадження №К/9901/43206/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 280/759/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Коростишівської міської ради,

третя особа Відділ Держгеокадастру в Коростишівському районі

про визнання неправомірним рішення Коростишівської міської ради, зобов'язання Коростишівської міської ради до вчинення дій,

за касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року (у складі судді Пасічного Т.З.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року (у складі колегії суддів Шидловського В.Б., Капустинського М.М., Мацького Є.М.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

02 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до суду та просив:

- визнати неправомірними дії Коростишівської міської ради щодо позбавлення ОСОБА_2 права присутності при розгляді його заяви;

- визнати неправомірними дії Коростишівської міської ради у відмові у наданні дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки з підстав вказаних в рішенні від 27 квітня 2015 року № 129;

- зобов'язати Коростишівську міську раду розглянути заяву ОСОБА_2 в його присутності відповідно до норм чинного законодавства.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановляючи це рішення суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що Коростишівська міська рада при прийнятті рішення № 129 від 27 квітня 2016 року діяла відповідно до вимог діючого законодавства та будь-яких порушень не допустила.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, вважаючи їх винесеними з неправильним застосуванням судом норм процесуального права ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою, в якій просить постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга подана 10 квітня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 280/759/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Згідно з пунктом 4 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) касаційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 19 липня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 280/759/16-а та призначив її до розгляду ухвалою від 13 серпня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 14 серпня 2018 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Коростишівської міської ради з заявою від 26 лютого 2016 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки орієнтовним розміром 0,12 га для передачі в приватну власність для ведення садівництва та надав викопіювання відділу Дерземагенства у Коростишівському районі, де зазначено місце розташування бажаної земельної ділянки.

За результатами розгляду наданих матеріалів Коростишівською міською радою винесено рішення № 129 від 27 квітня 2016 року, яким відмовлено ОСОБА_2 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для садівництва на розі провулку Горького та провулку Гагаріна в м.Коростишеві у зв'язку з тим, що дана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту м. Коростишева згідно діючого генерального плану.

Не погодившись з такою відмовою відповідача, ОСОБА_2 звернувся за захистом своїх прав до суду.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій дано неналежну оцінку доказам по справі та неправильно застосовано норми діючого законодавства України, порушено норми процесуального права, фактично переглянуто рішення суду з того ж питання, з тими ж учасника яке вступило в силу - що недопустимо, а тому рішення судів підлягає скасуванню.

Відповідачем подано заперечення від 10 травня 2017 року на касаційну скаргу ОСОБА_2, в яких відповідач зазначає, що судові рішення є законними і обґрунтованими, ухвалені відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, просить суд залишити рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Частиною першою статті116 Земельного кодексу України (далі за текстом - ЗК України) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Зі змісту статті 122 ЗК України слідує, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частиною третьою статті 123 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі за текстом - Закон № 3038-VI) генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Невід'ємною частиною генерального плану населеного пункту є план земельно-господарського устрою цього населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану. Експертизі містобудівної документації на місцевому рівні підлягають виключно генеральні плани міст.

Статтею 19 Закону № 3038-VI визначено, що детальний план території уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток території. Детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території району з метою визначення їх функціонального призначення. У складі детального плану території розробляється проект землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вимоги містобудівної документації є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами містобудування.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року відповідає, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи згідно витягу із рішення Коростишівської міської ради № 1056 від 13 жовтня 2015 року, затверджено Генеральний план м. Коростишева.

ОСОБА_2 звертався до суду та просив визнати недійсним та скасувати рішення Коростишівської міської ради за № 1056 від 13 жовтня 2015 року "Про затвердження Генерального плану м. Коростишева". Зазначене питання було предметом розгляду адміністративної справи № 806/90/16.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року по справі № 806/90/16 встановлено, що проектні матеріали "Генерального плану м. Коростишева Житомирської області (коригування)" знаходились на погодженні у Департаменті екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації, Департаменті цивільного захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, Головному управлінні Держземагенства у Житомирській області, Управління культури Житомирської обласної державної адміністрації, Головному управлінні Держсанепідслужби у Житомирській області.

18 червня 2015 року на засіданні обласної архітектурно-містобудівної ради при Управлінні містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та будівництва Житомирської обласної державної адміністрації погоджено проект генерального плану міста Коростишева Житомирської області (коригування) для подальшого затвердження, з урахуванням зауважень і пропозицій: Головного управління Держсанепідслужби у Житомирській області, Управління культури Житомирської обласної державної адміністрації, Департаменті екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації, уточнення переліку підприємства, які мають бути винесені з центральної частини міста.

Згідно частини дванадцятої статті 17 Закону № 3038-ІV встановлено, що на місцевому рівні виключно генеральні плани міст підлягають експертизі містобудівної документації.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Генеральний план м. Коростишева Житомирської області (коригування), з врахуванням зауважень, пройшов експертизу у ДП "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ", про що складено позитивний експертний звіт від 01 жовтня 2015 року №24/15, яким даний проект рекомендовано до затвердження в установленому порядку.

У зв'язку із цим Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій, які зазначили, що Генеральний план м. Коростишева Житомирської області пройшов погодження та експертизу у встановленому законодавством порядку, а тому судом не може бути прийнято до уваги надане позивачем викопіювання від 14 квітня 2015 року № 34-612-02-1698/2-15 з індексно-кадастрової карти (плану), Коростишівської міської ради, в межах населеного пункту м. Коростишів Житомирської області, орієнтовною площею 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства, як належний доказ, оскільки з нього неможливо визначити місце розташування спірної земельної ділянки, а відповідно до викопіювання з нового затвердженого Генерального плану вказана ОСОБА_2 земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту.

Суд також не піддає сумніву висновки судів попередніх інстанцій щодо участі позивача при розгляді його заяви відповідачем. Так, судами правильно встановлено, що у своїй заяві від 26 лютого 2016 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки орієнтовним розміром 0,12 га для передачі у приватну власність для ведення садівництва, позивач не просив відповідача розгляд даної заяви проводити з його участю.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду вважає вірним висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про те, що Коростишівська міська рада при прийнятті рішення № 129 від 27 квітня 2016 року діяла відповідно до вимог діючого законодавства та будь-яких порушень не допустила.

Касаційна скарга не містять належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки судів. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A, п. 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди попередніх інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко