Справа № 757/616/18-а
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2018 року

м. Київ

справа №757/616/18-а

адміністративне провадження №К/9901/5600/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Кравчука В.М.,

суддів: Гриціва М.І., Стародуба О.П.,

розглянув в попередньому судовому засіданні справу №757/616/16-а за касаційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Печерського районного суду м. Києва від 02.08.2016 (суддя Гладун Х.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі №757/616/16-а за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

І. ПРОЦЕДУРА

1. 05.01.2016 Позивач звернулась до суду з позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 46 від 15 грудня 2015 року.

2. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017, адміністративний позов задоволено. Скасовано Постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві у справі про адміністративне правопорушення № 46 від 15.12.2015, якою Позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 13 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 гривень

3. 29.12.2017 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Відповідача на постанову Печерського районного суду м. Києва від 02.08.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017.

4. У касаційній скарзі Відповідач із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права просив скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 02.08.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

5. Ухвалою Верховного Суду від 15.03.2018 відкрито провадження у справі.

6. 05.04.2018 надійшов відзив від Позивача.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02 грудня 2015 року директором Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві Горобченко Л.А. на підставі наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 08 вересня 2015 року № 976 та звернення Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 27 листопада 2015 року № 51/35-2315 (вх. № 1026-2711/46 від 27 листопада 2015 року), головному інспектору будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органу державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві Мосур С.М. та головному інспектору будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органу державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві Куртяк В.В. видано направлення на проведення позапланової перевірки закладу громадського харчування «Шам», розташованого на проспекті Перемоги, 40 у Шевченківському районі м. Києва.

8. Заклад громадського харчування належить на праві власності ТОВ «Парк Пушкіна», директором якого є позивач.

9. Під час проведення перевірки встановлено, що ТОВ «Парк Пушкіна» експлуатується об'єкт будівництва після самовільного виконання в 2010-2011 роках будівельних робіт із реконструкції нежитлового приміщення на просп. Перемоги, 40 (літ. «А») згідно технічного паспорту Київського МБТІ від 09 грудня 2010 року, а саме: заклад громадського харчування «Шам» без документів, які б надавали право на виконання будівельних робіт, чим порушено ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ДБН А.2.2-3:2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», ДБН В.1.2-14:2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ», про що складено відповідний акт від 07 грудня 2015 року.

10. Згідно результатів перевірки та відповідно до п. 16 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 посадовою особою Відповідача складено акт перевірки від 07 грудня 2015 року та стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення від 07 грудня 2015 року.

11. За результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності 15 грудня 2015 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві винесено постанову № 46 по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 13 ст. 96 КУпАП, а саме: експлуатація об'єктів будівництва, які завершені будівництвом з 19 січня 2012 року та не прийняті в експлуатацію, вчинені щодо об'єктів ІІІ категорії складності, а отже порушення позивачем ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ДБН А.2.2-3:2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», ДБН В.1.2-14:2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ», та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.

12. Вважаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення № 46 від 15 грудня 2015 року протиправною, позивач звернулась з даним позовом до суду.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

13. В обґрунтування позовних вимог Позивач вказував, що постанова за результатами позапланової перевірки Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві стосовно дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проведена 07.12.2015, базується на помилкових висновках Відповідача щодо порушення Позивачем норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а отже, є протиправною, в зв'язку з чим підлягає скасуванню. Так, інспектор дійшов помилкового висновку, що будівельні роботи з реконструкції мали місце в 2010-2011, оскільки. згідно даних технічного паспорту КМБТІ станом на 09.12.2010 ремонтні роботи з реконструкції вже були завершені. З огляду на це до ТОВ «Парк Пушкіна» не можуть бути застосовані норми ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що набрали чинності з 12.03.2011, тобто після завершення вказаних робіт. Притягнення Позивача до відповідальності за порушення ч. 13 ст. 96 КУпАП України є безпідставним, оскільки вона встановлює відповідальність за експлуатацію об'єктів будівництва ІІІ категорії складності, які завершені будівництвом з 19.01.2012 та не прийняті в експлуатацію, тоді як ремонтні роботи з реконструкції були завершені до 09.12.2010. При цьому, підстави віднесення вказаного об'єкту до ІІІ категорії складності не зрозумілі.

14. Відповідач зазначив, що Позивачем на час проведення перевірки не надано встановленого зразка документів, які дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію Об'єкту (Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат), а відтак, притягнення Позивача до адміністративної відповідальності є правомірним. Вказує, що відповідальність за експлуатацію або використання об'єктів будівництва не прийнятих в експлуатацію, встановлено з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо від повільності за правопорушення у сфері містобудування» від 21.09.2000 № 1988-ІІІ, що набрав чинності 24.10.2000 Експлуатуючи з 2010 приміщення, що не введено в експлуатацію, ТОВ «Парк Пушкіна» вчиняється триваюче правопорушення.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

15. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що притягнення позивача до відповідальності за порушення ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є неправомірним.

16. Суд апеляційної інстанції зазначив, що обов'язок введення об'єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідна відповідальність.

17. З матеріалів перевірки вбачається, що посадові особи відповідача дійшли висновку про експлуатацію об'єкта будівництва після самовільного виконання в 2010-2011 рр. будівельних робіт із реконструкції нежитлового приміщення на пр.-т. Перемоги, 40 (літ. «А»).

18. Водночас, наданими до суду позивачем доказами, зокрема, копією технічного паспорта станом на 09 грудня 2010 року, підтверджується, що роботи з реконструкції нежитлового приміщення, яке виступило об'єктом перевірки, проводилося у 2009 - 2010 роках.

19. У свою чергу, відповідачем не обґрунтовано належними та достатніми доказами підстав встановлення факту даних робіт саме у період 2010 - 2011 років.

20. Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення цього положення надано Рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

21. З огляду на зазначені вище обставини, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що притягнення позивача до відповідальності за порушення ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є неправомірним, оскільки після завершення будівельних робіт, чинне на той час законодавство не покладало на власника об'єкту обов'язку введення його в експлуатацію.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

22. Відповідач у касаційній скарзі не погоджується з рішенням судів першої та апеляційної інстанції та вважає, що висновки судів не відповідають обставинам справи, оскільки судами першої та апеляційної інстанції не враховано, що відповідальність за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, прийнятих в експлуатацію, встановлено з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за правопорушення у сфері містобудування» від 21.09.2000 1988-ІІІ, який набрав чинності 24.10.2000. Крім того, як зазначено у листі Міністерства юстиції України П.01.2007 № 22-14-493, триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності (експлуатації об'єкта без прийняття в експлуатацію), здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язків (прийняття об'єкта в експлуатацію). Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його не повністю або неналежним чином.

23. Позивач зазначив у відзиві, що при проведенні перевірки головний інспектор будівельного огляду ДАБІ у м. Києві Куртяк В.В. помилково дійшов висновку про те, що будівельні роботи з реконструкції нежилого приміщення, розташованого на проспекті Перемоги, 40 у Шевченківському районі м. Києва та належного на праві власності ТОВ «Парк Пушкіна», директором якого є ОСОБА_1 (Позивач по справі), виконувалися в 2010-2011 роках. Однак к вбачається із копії технічного паспорту Київського МБТІ від 09.12.2010 (інвентаризаційна справа № 89694), станом на 09.12.2010 р. ремонтні роботи з реконструкції нежитлового приміщення вже були завершені. З огляду на це, до ТОВ «Парк Пушкіна» не можуть бути застосовані норми ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», на які міститься посилання в оскаржуваній постанові, адже вказаний Закон був прийнятий 17 лютого Ю11 року, а набрав чинності з 12 березня 2011 року, тобто після завершення ТОВ «Парк Пушкіна» Будівельних робіт з реконструкції.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, заявлені в касаційній скарзі, вже були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка.

25. Згідно з ч.8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

26. Водночас ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 12.03.2011, визначає порядок прийняття в експлуатацію, після набрання ним чинності, закінчених будівництвом об'єктів та містить заборону на експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, за час його дії. Цей закон не містить темпоральних застережень, зокрема про поширення його дії на відносини, які виникли до набрання ним чинності.

27. З дня набрання чинності у листопаді 1994 року Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», стаття 1 якого встановлювала відповідальність за правопорушення у сфері містобудування, Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. У своєму Рішенні від 9.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

28. Тобто Закон №208/94-ВР, зокрема положення пункту 6 частини другої статті 2 щодо накладення штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, регулює питання відповідальності тих суб'єктів містобудування, які вчинили правопорушення у сфері містобудування, зокрема, не ввели в експлуатацію відповідні об'єкти до початку їх використання після набрання чинності цим Законом.

29. Крім того, згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 04.03.2014 у справі №21-433а13, при розгляді спорів цієї категорії суди мають з'ясовувати питання щодо наявності в діях суб'єкта містобудування складу правопорушення, зокрема, факту закінчення будівництвом відповідного об'єкта, наявності на цей момент встановленого законодавством обов'язку вводити об'єкт в експлуатацію, не введення в експлуатацію та використання об'єкта, закону, який би встановлював відповідальність за невиконання обов'язку із введення в експлуатацію, а також дотримання строків притягнення до публічної відповідальності.

30. Враховуючи, що положення п.6 ч.2 ст.2 Закону № 208/94-ВР щодо накладення штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, регулюють питання відповідальності тих суб'єктів містобудування, які вчинили правопорушення у сфері містобудування, а саме, не ввели в експлуатацію відповідні об'єкти до початку їх використання після набрання чинності цим Законом, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена певна відповідальність.

31. Перевіряючі дійшли висновків про самовільне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Парк Пушкіна" у 2010-2011 роках будівельних робіт із реконструкції нежитлового приміщення на проспекті Перемоги, 40 (літ. "А"). Натомість, позивач не заперечує факт експлуатації об'єкту будівництва після самовільного виконання будівельних робіт із реконструкції нежитлового приміщення не прийнятих в експлуатацію. Однак, зазначає про те, що роботи з реконструкції нежитлового приміщення, яке виступило об'єктом перевірки, проводились у 2009-2010 роках. З наявної в матеріалах справи копії технічного паспорта, вбачається, що станом на 09.12.2010 будівельні роботи із реконструкції нежитлового приміщення на проспекті Перемоги, 40 (літ. "А") вже були виконані. Таким чином, притягнення Позивача до відповідальності за порушення ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є неправомірним, оскільки такий закон набрав чинності 12.03.2011, тобто після завершення вказаних робіт та чинне на той час законодавство не покладало на власника об'єкта введення його в експлуатацію.

32. Відповідно до ст. 24 КАС України Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.

33. Як зазначено у ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

34. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об'єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

35. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі, якими доводи скаржника відхилено.

36. Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

37. З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 343, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 02.08.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі №757/616/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя М.І. Гриців

Суддя О.П. Стародуб