Справа № 823/733/18
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Черкаси

19 липня 2018 року справа № 823/733/18

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гаращенка В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дорошенко Л.В.,

представників позивача: Бурмака С.А., Хоменко Г.О. - за довіреностями;

представника відповідача: Радченко О.П. - за довіреністю;

розглянувши за правилами загального позовного провадження в місті Черкаси адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Юрія» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Юрія» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 10.11.2017 №, №, №, № та від 13.11.2017 №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про безпідставність висновків акту перевірки щодо придбання молока у померлих осіб та осіб за якими не обліковується велика рогата худоба, оскільки заготівля молока від населення здійснювалась заготівельниками за період з 01.01.2015 по 31.03.2017 на підставі договорів про надання послуг, відповідно до яких відповідальність за всі ризики, пов'язані з наданням послуг по цим договорах, покладається на виконавців.

У взаємовідносинах з ПАТ «Юрія» по поставках молока від населення та виплати готівкових коштів за отримане молоко зазначається конкретна фізична особа, яка надає послуги по заготівлі молока, а не фізичні особи, які зазначені заготівельником в розрахункових відомостях.

За твердженням позивача, поставка молока, яке прийняте від населення заготівельником на заготівельному пункті, поступає на переробку по спеціалізованій товарній накладній, затвердженій наказом Міністерства аграрної політики №176 від 01.07.2002 та наказом №457 від 01.12.2015.

Висновки податкового органу зроблені без будь-якої конкретизації та посилання на певні обставини і документи, а отже є необ'єктивними та безпідставними.

Безпідставні припущення щодо виплат готівкових коштів без підтвердження їх виплати отримувачу вплинули на прийняття протиправних висновків про заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та про заниження податкового зобов'язання зі сплати військового збору.

Позивач зазначив про незаконність висновків щодо порушення Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а саме підзвітними особами підприємства проведено готівкові розрахунки без подання одержувачем коштів платіжного документа встановленої форми та змісту, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, однак товариством надані всі необхідні документи, які оформлялися внаслідок здійснення касових операцій.

Крім того податковий орган зазначаючи про вчинення товариством порушення в сфері ведення касових операцій, не наводить їх суті та конкретно не зазначає, який саме платіжний документ встановленої форми та змісту відсутній або невірно складений товариством для підтвердження сплати готівкових коштів.

Позивач вважає протиправними висновки акту перевірки щодо завищення собівартості виготовленої продукції за результатами взаємовідносин між ПАТ «Юрія» та TOB «КОМПЛЕКТГРУП-0112», оскільки між сторонами укладено договір на підставі якого у березні 2016 року ПАТ «Юрія» придбані піддони дерев'яні в кількості 700 шт., на загальну суму 31 500,00 грн., в т.ч. ПДВ 5 250,00 грн., що підтверджено видатковою закладною № 5 від 15.03.2016. За результатами проведеної господарської операції сторонами складено податкову накладну № 9 від 15.03.2016. Наведене вказує, що господарські операції мали реальний характер та підтверджені доказами, тому підстав для неврахування наведених сум до складу витрат немає.

Щодо порушення термінів реєстрації податкових накладних позивач зазначив, що помилкове складення платником податків податкової накладної без фактичного здійснення господарської операції не зумовлює виникнення у нього податкових зобов'язань та не породжує обов'язку з реєстрації такої накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних і видачі її покупцю.

Позивач вказує про безпідставність висновку щодо заниження ПАТ «Юрія» податку на додану вартість за січень 2015 року, оскільки податковим органом не заперечується право позивача на податковий кредит в сумі 376599 грн., натомість вказується на помилки в податковій звітності, які виправлені шляхом подання безпосередньо до ДПІ в м. Черкасах уточнюючого розрахунку, де поставлено відмітку про одержання 26 січня 2015 року.

Позивач також не погоджується з висновками акту перевірки щодо виплати на користь фізичних осіб-платників податків доходів у вигляді компенсації за грудень 2014 року за поставлене ними на переробку молоко без утримання податку на доходи фізичних осіб, в сумі 194 871,42 грн. тому, що продаж самостійно виробленої сільськогосподарської продукції, в тому числі молока, не є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Позивач звернув увагу, що в податковій звітності за 1 квартал 2017 року допущено помилки щодо заниження доходів в сумі 4 276 509,00 грн. та заниження витрат в сумі 125 906,00 грн., різниця з яких складає суму 4 150 603,00 грн.

Вказані помилки виправлені при поданні звітності в ДФС за 1 півріччя 2017 року (податкова декларація з податку на прибуток № від 09.08.2017 та уточнююча податкова декларація з податку на прибуток за 1 півріччя 2017 року № від 06.03.2018), але під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення податковий орган не взяв до уваги виправлення мотивуючи тим, що період перевірки обмежений березнем 2017 року.

Як зазначає податковий орган, ПАТ «Юрія» не скоригована собівартість реалізованого товару згідно актів коригування вартості придбаного шроту у ТОВ «Рітейл Трейд», однак, такий висновок не відповідає чинному законодавству, оскільки товар реалізовано і вже після цього відбувся перегляд ціни, така сума не може відноситься до собівартості. Як наслідок, витрати, які не можливо прямо пов'язати із доходом певного періоду відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони здійсненні, у складі інших витрат операційної діяльності.

Податковий орган вважає, що ПАТ «Юрія» занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість по експортних операціях при реалізації олії та шроту соняшникового нижче собівартості на загальну суму 281 390,00 грн., однак податковий орган не наводить розрахунку, підстав та мотивів з яких прийняті податкові повідомлення-рішення про зменшення розміру від'ємного суми податку на додану вартість в розмірі 249 402,00 грн. та про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 31 988,00 грн.

Позивач звернув увагу, що в 1 кварталі 2017 року ним списано на витрати 15417 грн. вартість придбання запасних частин для автомобіля у зв'язку з його поточним ремонтом, яка віднесена податковим органом до поліпшення основних засобів, однак позивач вважає, що витрати на поліпшення основних засобів відносяться до поліпшення основних засобів в разі проведення капітального ремонту, а не робіт з поточного ремонту транспортного засобу.

Відтак, платником податків правомірно списано на витрати вартість придбання запасних частин для автомобіля, у зв'язку з проведення його поточного ремонту.

Податковий орган вважає, що позивачем занижено податкові зобов'язання по податку на додану вартість по отриманих послугах від нерезидента UAB «РАКМА» (Литва) на суму ПДВ 29 414,00 грн. за травень 2016 року.

З таким висновком податкового органу позивач не погоджується, оскільки у відповідності до п. 208.2. ст. 208 Податкового кодексу України отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 цього Кодексу.

При цьому, отримувач послуг - платник податку у порядку, визначеному статтею 201 цього Кодексу, складає податкову накладну із зазначенням суми нарахованого ним суми податку, яка є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту у встановленому порядку.

На підставі наведеного позивач вважає, що висновки акту перевірки базуються на припущеннях та не підтверджуються об'єктивними даними, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм чинного законодавства України, тому є неправомірними, що є підставою для їх скасування.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов та в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечила, зазначивши, що проведеним аналізом даних підсистеми «ДРФО» системи «Податковий блок» встановлено перелік неіснуючих осіб на момент отримання готівкових коштів, у яких придбавалось молоко по приймально-розрахункових відомостях, що додані до авансових звітів підзвітних осіб - заготувачів молока, які фактично на момент отримання готівкових коштів за придбане молоко були померлими.

Крім того з метою перевірки реальності операцій по придбанню молока у населення направлено запит на адресу державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» та отримано відповідь з наданням переліку фізичних осіб, які є власниками зареєстрованого, ідентифікованого поголів'я ВРХ та встановлено, що в приймально-розрахункових відомостях, на підставі яких здійснювалось приймання молока та розрахунки з населенням, зазначені окремі фізичні особи, які не мали зареєстрованих корів.

З метою підтвердження чи спростування фактів здавання фізичними особами молока ПАТ «Юрія» та отримання готівкових коштів в ході перевірки направлено лист оперативного управління ГУ ДФС у Черкаській області про проведення відповідних заходів. Згідно отриманої відповіді встановлено, що ряд осіб, що зазначені в приймально-розрахункових відомостях є такими, які не мали жодного поголів'я ВРХ та не отримували коштів за молоко від ПАТ «Юрія» та такими, які мали не зареєстрованих та не ідентифікованих тварин, але не реалізовували молоко на ПАТ «Юрія».

Наведене на думку представника відповідача вказує про відсутність фактів закупівель молока від населення, а тому висновки акту перевірки щодо завищення витрат, порушення обігу готівки, несплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору, є обґрунтованими.

Представник відповідача звернула увагу, що господарські операції між позивачем та TOB «КОМПЛЕКТГРУП-0112» фактично не відбулись з огляду на відсутність в останнього необхідних ресурсів для здійснення господарської діяльності. Оскільки реальність вчинення господарських операцій TOB «Комплектгруп-0112» вбачається відсутньою, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, у підприємств-контрагентів не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Також перевіркою встановлено порушення вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого порушено терміни реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 календарних днів з податком на додану вартість в сумі 380556,61 грн., від 16 до 30 календарних днів з податком на додану вартість в сумі 787,49 грн., від 31 до 60 календарних днів з податком на додану вартість в сумі 129,66 грн.

Крім того ПАТ «Юрія» в уточнюючому розрахунку з податку на додану вартість за січень 2015 року в рядку 20.1 «Від'ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (значення рядка 24 декларації попереднього звітного (податкового) періоду») задекларовано від'ємне значення в сумі 376590 грн., однак за даними матеріалів планової виїзної перевірки ПАТ «Юрія» з питань за період з 01.07.2012 по 31.12.2014 встановлено, що відсутність від'ємного значення, що зараховується складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, висновки акта перевірки не заперечувались, а податкові повідомлення-рішення не оскаржувались. Отже, за даними перевірки в ПАТ «Юрія» відсутнє від'ємне значення, зараховується до складу податкового кредиту за січень 2015 року.

Представник відповідача зазначила, що в ході перевірки ПАТ «Юрія» встановлений факт виплати у січні 2015 року на користь фізичних осіб - платників податків доходів у вигляді сум компенсації (за грудень 2014 року) за поставлене ними ПАТ «Юрія», як переробному підприємству, молоко. Виплата проводились у готівковій формі без одночасної сплати до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб.

Враховуючи той факт, що фізичним особам - платникам податку виплата компенсації проводилась не за рахунок бюджетних коштів, а за рахунок коштів акумульованих на спеціальному рахунку ПАТ «Юрія», ці виплати є іншими доходами, які нараховані (виплачені) за рахунок ПАТ «Юрія», як податкового агента, та підлягають оподаткуванню згідно вимог п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

За твердженням представника відповідача, в податковій звітності за 1 квартал 2017 року позивачем допущено заниження доходів в сумі 4 276 509,00 грн. та заниження витрат в сумі 125 906,00 грн., різниця з яких складає суму 4 150 603,00 грн. За період охоплений перевіркою період з 01.01.2015 по 31.03.2017 наведена помилка не виправлена, а її виправлення в наступних податкових періодах не змінює суті порушення.

Перевіркою встановлено здійснення господарських операцій з придбання шроту від ТОВ «Рітейл Трейд», які оформлені накладними та податковими накладними №4 від 31.01.2017 та №5 від 28.02.2017.

Під час перевірки надані договір №1 від 30.08.2017 та від 04.09.2017 про внесення змін до договору поставки № 05/02-17 від 01 лютого 2017 року, якими за яким сторони дійшли згоди про постачання вказаного товару у кількості 3 000 тон за ціною 4560 грн., в т.ч. ПДВ, за одну тону. При цьому ПАТ «Юрія» не скоригована собівартість реалізованого товару у І кварталі 2017 року згідно акту коригування 30/08-01 від 30.08.2017 на суму 1 534 676 грн., тобто у тому періоді в якому відбувалась його реалізація, що суперечить правилам податкового обліку.

Перевіркою встановлено, що в період з квітня 2016 року по лютий 2017 року ПАТ Юрія» здійснювались експортні операції по реалізації олії та шроту соняшникового по цінам нижче середньозваженої собівартості зазначених товарів на загальну суму 281 390 грн., чим порушено п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України.

Перевіркою (з урахуванням заперечень до акту) зменшено витрати на 15417 грн. по накладній від 31.01.2017 №3 на списання рами ВСБ Г-3303 на проведення ремонту вантажного автомобіля, які повинні капіталізуватися на капітальний ремонт та у бухгалтерському обліку здійснюється кореспонденція Дт 15 та Кт 207, що не дотримано пощивачем.

Представник відповідача вважає, що в порушення п. 187.8. ст. 187, п. 190.2 ст.190, п.208.2, п. 208.3 ст.208 Податкового кодексу України ПАТ «Юрія» занижено податкові зобов'язання за травень 2016 року на суму 29 414 грн. внаслідок отриманих послуг від нерезидента UАВ «РАКМА» (Литва) на загальну суму 5200 євро (еквівалент за курсом НБУ 147072,33 грн.), а саме: пуско-налагоджувальних робіт технологічного обладнання «Лінія виробництва глазурованих сирків GSL» згідно контракту №16-1002 від 29.02.2016, оскільки вказана сума ПДВ повинна бути віднесена до податкових зобов'язань, а не податкового кредиту.

На підставі наведеного представник відповідача вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення учасників справи, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, в тому числі покази свідків, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство «Юрія» зареєстроване як юридична особа 10.03.1995, ідентифікаційний код 00447853, та є платником податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у Черкаській області проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ «Юрія» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2017. За результатами перевірки складено акт №415/23-00-14-0107/00447853 від 19.10.2017.

Не погодившись з висновками акта перевірки ПАТ «Юрія» подало відповідні заперечення.

За результатами розгляду заперечень Головним управлінням ДФС у Черкаській області зауваження прийнято частково та викладено в новій редакції п. 1 розділу 4 «Висновок акта перевірки №415/23-00-14-0107/00447853» від 19.10.2017. Інші пункти висновку акту перевірки №415/23-00-14-0107/00447853 від 19.10.2017 залишені без змін.

Згідно висновку акту перевірки (з урахуванням нової редакції п. 1 розділу 4 Висновку акта) перевіркою встановлено порушення:

1. вимог п. 1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №99б-ХІV, п.3.3., п.3.5 п. 3.10, п.3.13 Наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2013 року №433 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності», ст. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, ст. 9 П(С)БО 9 «Запаси», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за №751/4044, ст.4, ст. 10, ст. 11, ст.14, ст. 18, ст. 19, ст. 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік на суму 525716 грн.; за 2016 рік на суму 1583555 грн., в т.ч. за: 1 квартал 2016 року на суму 711818 грн., півріччя 2016 року на суму 891653 грн., 3 квартали 2016 року на суму 2524956 грн., за 1 квартал 2017 року на суму 7417014 грн.;

2. вимог п. 187.8. ст. 187, п. 188.1 ст. 188 , п. 198.3 ст. 198 п. 190.2 ст. 190, п. 208.2, п. 208.3 ст. 208 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, пп. 7) п.5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 23.09.2014 №966, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 року за №1267/26044, пп. 3), пп.7) п.4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 470980 грн., в т.ч. за січень 2015 року на суму 376590 грн., за жовтень 2015 року на суму 20761 грн., за грудень 2015 року на суму 6977 грн., за травень 2016 року на суму 56776 грн., за червень 2016 року на суму 6093 грн., за вересень 2016 року на суму 3783 грн.;

3. вимог п. 187.8. ст. 187, п. 188.1 ст. 188 , п.198.3 ст. 198 ц. 190.2 ст. 190. п.208.2, п.208.3 ст.208 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 Декларації) за березень 2017 року на суму 249402 грн.;

4. вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого порушено терміни реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 календарних днів з податком на додану вартість в сумі 380556,61 грн., від 16 до 30 календарних днів з податком на додану вартість в сумі 787,49 грн., від 31 до 60 календарних днів з податком на додану вартість в сумі 129,66 грн.;

5. вимог п. 2.11 глави 2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320, в результаті чого виплачено готівкові кошти в сумі 1,690,631,93 грн. без підтвердження їх виплати отримувачу;

6. вимог п.51.1 ст.51, пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, що призвело до подання не в повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, за кожний звітний квартал 2015, 2016 років та 1 квартал 2017 року;

7. вимог абз.2 п.57.1 ст.57, пп.164.2.20 та пп.164.2.11 п.164.2 ст.164; п.164.5 ст.164; п.167.1 ст.167; пп.170.9.1, пп.170.9.2 п.170.9 ст.170; п.171.2 ст.171; п.176.2 «а» ст.176 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 548643,75 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 292933,08 грн., за 2016 рік в сумі 219679,00 грн. та за 1 квартал 2017 року в сумі 36031,67 грн.;

8. вимог пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.4 та пп. 1.6 п. 161 підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання по військовому збору на загальну суму 25809,50 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 8335,74 грн., за 2016 рік в сумі 15011,57 грн. та за І квартал 2017 року в сумі 2462,19 грн.

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийняті податкові повідомлення рішення від 10.11.2017:

- №, яким застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій в сумі 1 690 631,93 грн.

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі -70980,00 грн. та застосовано штрафну санкцію 235490,00 грн.;

- №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість - 249 402,00 грн.

- №, яким застосовано штраф за затримку реєстрації податкових накладних з сумі 38 252,04 грн.;

Також прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.11.2017:

- №, яким зменшено розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 7 417 014,00 грн.;

- №, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 1 173 561 грн. 33 коп., в тому числі за основним платежем 548 643,76 грн., застосовано штрафну санкцію в сумі 411 482,82 грн. та нараховано пеню 213 434,75 грн.;

- №, яким визначено суму грошового зобов'язання з військового збору в сумі 54 585 грн. 69 коп., в тому числі за основним платежем 25 809,51 грн., застосовано штрафну санкцію в сумі 19 357,13 грн. та нараховано пеню 9 421,05 грн.

Як вбачається з акту перевірки та розрахунку за податковим повідомленням-рішенням № від 13.11.2017 на завищення показника від'ємного значення з податку на прибуток підприємств вплинули наступні порушення:

- 1 690 632 грн. придбання молока заготівельниками у осіб, які за даними податкового органу є померлими, не мають поголів'я великої рогатої худоби або не реалізовували молоко позивачу;

- 26 250 грн. придбання піддонів у TOB «КОМПЛЕКТГРУП-0112»;

- 15 417 грн. витрати, у зв'язку з поточним ремонтом устаткування;

- 1534676 грн. витрати, пов'язані із зменшенням ціни реалізації продукції за результатами господарських операцій з ТОВ «Рітейл Трейд»;

- 4150603 грн. завищення собівартості продукції, що виникла внаслідок помилок при заповненні звітності.

Перевіряючи правомірність висновків податкового органу в частині придбання позивачем молока, суд зазначає, що відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п.135.1 ст. 135 ПК України).

Податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу (п.137.1 ст. 137 ПК України).

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року № 73, витратами є зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Згідно п. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 об'єктами витрат є продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків та визначення бази оподаткування податком на прибуток підприємств.

Як встановлено судом, придбання молока за період з 01.01.2015 по 31.03.2017 у населення здійснювалась фізичними особами, з якими позивач уклав договори цивільно-правового характеру про надання послуг: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8

Вказані особи допитані судом в якості свідків та підтвердили наявність молока зданого до ПАТ «Юрія» відповідно до розрахункових відомостей за перевірений період.

Зі змісту наданих договорів вбачається, що вказані особи повинні на свій ризик за дорученням замовника здійснити заготівлю молока від населення. В свою чергу, заготівельники отримували від ПАТ «Юрія» готівкові кошти під звіт для розрахунків з фізичними особами за продане молоко, що підтверджується видатковими касовими ордерами, засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи. Заготівля молока здійснювалась з використання транспорту ПАТ «Юрія», що підтверджується товарно-транспортними накладними, засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

В подальшому здача молока на підприємство здійснювалась на підставі приймально-розрахункових відомостей за підписом підзвітної особи та бухгалтера ПАТ «Юрія».

З наведеного вбачається, що підприємство не брало безпосередньої участі у придбанні молока від населення, а відповідальність за ризики покладено на фізичних осіб - заготівельників. За таких обставин, посадові особи ПАТ «Юрія» не могли знати та не володіли інформацією про померлих осіб, що вказує на відсутність вини та умислу на завищення витрат з метою збільшення собівартості продукції.

Оцінюючи доводи податкового органу щодо відсутності в окремих фізичних осіб поголів'я зареєстрованої у державному підприємстві «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» великої рогатої худоби (далі - ВРХ), суд зазначає, що безпосередньо в акті перевірки міститься інформація про фізичних осіб, які мали не зареєстровану ВРХ та продавали молоко. Отже, відсутність зареєстрованої ВРХ у фізичних осіб, не підтверджує фактичну відсутність тварин, тому не може покладатись в основу відповідальності позивача.

Щодо посилань податкового органу на відібрані посадовими особами оперативного управління ГУ ДФС у Черкаській області у фізичних осіб пояснення про відсутність фактів продажу молока на ПАТ «Юрія», суд звертає увагу, що в наведених поясненнях окремі особи взагалі не володіли інформацією кому здійснювали продаж молока, інші вказали, що продаж молока на ПАТ «Юрія» не здійснювали, однак зазначили прізвища заготівельників, які від імені ПАТ «Юрія» придбавали молоко в населення.

З огляду на зазначене, суд вважає, що наведені пояснення не засвідчують відсутність фактів купівлі молока заготівельниками. Більш того, відповідач не зазначив у межах якого кримінального провадження чи оперативно-розшукових заходів відбирались зазначені пояснення, а деякі з них не містять навіть вказівки про посадову особу, яка відбирала пояснення, що вказує на їх позапроцесуальний статус.

В силу положень ч. 1 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Таким чином, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання відповідача на завищення позивачем від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 1690632 грн.

Щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій між ПАТ «Юрія» та TOB «КОМПЛЕКТГРУП-0112», судом встановлено, що між вказаними контрагентами укладено договір на підставі якого у березні 2016 року ПАТ «Юрія» придбані піддони дерев'яні в кількості 700 шт., на загальну суму 31 500,00 грн., в т.ч. ПДВ 5 250,00 грн., що підтверджено видатковою закладною №5 від 15.03.2016 та податковою накладною №9 від 15.03.2016. Позивач повністю оплатив вартість отриманого товару в сумі 31500 грн.

Суд враховує той факт, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на формування витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Платника податку не може бути позбавлено права на формування витрат за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, яка свідчить про незаконність такого формування, при цьому платник податку не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його контрагентами, якщо платник податку не знав про такі зловживання та не міг про них знати.

Суд зауважує, що податковий орган не надав доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності та обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допустив контрагент, а також не зазначено інших доводів, які могли б свідчити про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу витрат коштів за господарськими операціями з наведеним контрагентом.

Щодо віднесення до витрат 15 417 грн. у зв'язку з поточним ремонтом устаткування, суд погоджується з доводами податкового органу з таких міркувань.

Як вбачається з акту перевірки, позивачем завищено витрати на 15417 грн. по накладній від 31.01.2017 №3 на списання рами ВСБ Г-3303 на проведення ремонту вантажного автомобіля, які повинні капіталізуватися на капітальний ремонт.

Відповідно до ст. 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 92 від 27.04.2000 (далі - П(С)БО 7) первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням об'єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв'язку з частковою ліквідацією об'єкта основних засобів.

За змістом п. 30 Методичних рекомендацій, затверджених наказом Міністерства фінансів України №561 від 30 вересня 2003 року витрати на капітальний ремонт об'єктів основних засобів визнаються витратами звітного періоду. Такі витрати можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо витрати на значний огляд і капітальний ремонт можуть бути ідентифіковані з окремою замортизованою частиною (компонентом) основних засобів.

Витрати на ремонт можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо ціна придбання активу вже відображає зобов'язання (необхідність) підприємства здійснити в майбутньому витрати для приведення активу до стану, в якому він придатний для використання.

Згідно з ст. 4 П(С)БО 7, поліпшення - це капітальна інвестиція, тобто необхідне попереднє накопичення витрат на pax. 15, і подальша передача їх на pax. 10 при поверненні в експлуатацію після ремонту.

Пунктом 3.13 Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 30.03.1998 за № 102, зазначено, що до поточного ремонту ДТЗ належать роботи, пов'язані з одночасною заміною не більше двох базових агрегатів (крім кузова і рами).

Пунктом 3.16 цього Положення передбачено, що до капітального ремонту належать роботи, пов'язані із заміною кузова для автобусів та легкових автомобілів, рами для вантажних автомобілів.

Отже, понесені позивачем витрати повинні відноситись до капітального ремонту транспортного засобу, натомість в порушення наведених вимог стандартів бухгалтерського обліку віднесені до поточного ремонту.

Щодо завищення витрат в сумі 1534676 грн., пов'язаних із зменшенням ціни реалізації продукції за результатами господарських операцій з ТОВ «Рітейл Трейд», судом встановлено наступне.

Між ПАТ «Юрія» та ТОВ «Рітейл Трейд» укладено договори поставки шроту соняшникового негранульованого №02/01-17 від 01 січня 2017 року та №05/02-17 від 01 лютого 2017 року.

За умовами вказаних договорів ТОВ «Рітейл Трейд» зобов'язалось поставити ПАТ «Юрія» шрот соняшниковий негранульований в загальній кількості 4608,2 тон із розрахунку 5000,00 грн., в т.ч. ПДВ, за одну тонну товару.

За результатами здійснених господарських операцій, в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстрована податкова накладна №4 від 31.01.2017 та податкова накладна №5 від 28.02.2017.

30 серпня 2017 року між вказаними контрагентами укладений договір №1 про внесення змін до договору поставки №05/02-17 від 01 лютого 2017 року, за яким сторони дійшли згоди про постачання вказаного товару у кількості 1608,2 тон за ціною 4 430,00 грн., в т.ч. ПДВ, за одну тонну.

04 вересня 2017 року між тими ж контрагентами укладений договір №1 про внесення змін до договору поставки № 02/01-17 від 01 січня 2017 року, за яким сторони дійшли згоди про постачання вказаного товару у кількості 3000,00 тон за ціною 4 560,00 грн., в т.ч. ПДВ, за одну тону.

Відповідно до внесених змін сторонами складені акти коригування вартості поставленого товару №30/08-01 від 30 серпня 2017 року та № 04/09-01 від 09 вересня 2017 року, а в подальшому - розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної №4 від 31.01.2017 та податкової накладної №5 від 28.02.2017, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вирішуючи питання про правомірність зменшення податковим органом витрат позивача, суд зазначає, що згідно пп. 134.1.1. п. 134 ст. 134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246 під час придбання товару в обліку покупця відображаються за первісною вартістю.

В розумінні п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до п. 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

З огляду на зазначене, суд погоджується з посиланням позивача, що в тому разі, якщо товар реалізовано і вже після цього відбувається перегляд ціни, така сума не може відноситься до собівартості. Як наслідок, витрати, які не можливо прямо пов'язати із доходом певного періоду відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійсненні, у складі інших витрат операційної діяльності.

Тобто, якщо змінюється ціна на товар, що його покупець почав реалізувати, покупець не зменшує первісну вартість товару, адже на момент складання акта про встановлення нової ціни товар реалізовано, тож така операція відображається у складі інших витрат операційної діяльності, тому в цій частині податкове повідомлення-рішення також підлягає скасуванню.

В судовому засіданні встановлено, що в податковій звітності з податку на прибуток за 1 квартал 2017 року позивачем допущено помилки щодо заниження доходів в сумі 4 276 509,00 грн. та занижені витрати в сумі 125 906,00 грн., різниця з яких складає суму 4 150 603,00 грн.

В силу положень п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні податкових декларацій у наступних звітних періодах від 09.08.2017 та від 06.03.2018 позивачем відкориговано показники доходів та витрат, тим самим виправлено допущені раніше помилки. При вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності, податковий орган не звернув увагу на наявність у позивача права скоригувати показники податкової звітності у наступних звітних періодах та передчасно вказав на заниження доходів позивачем.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про незаконність податкового повідомлення-рішення № від 13.11.2017, окрім завищення витрат на ремонт транспортного засобу в сумі 15417 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 10.11.2017 судом встановлено, що ним до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 1690631,93 грн. за порушення обігу готівки.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що підставою застосування санкцій є та обставина, що заготівельниками молока виплачено грошові кошти на користь фізичних осіб які є померлими, не мають зареєстрованого поголів'я ВРХ та не продавали молоко на ПАТ «Юрія», тобто підзвітними особами підприємства проведено готівкові розрахунки без подання одержувачем коштів платіжного документа встановленої форми та змісту, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів.

Перевіряючи правомірність доводів відповідача, суд зазначає, що відповідно до п. 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320, (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України.

Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт.

Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Абзацом 6 п. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 №436/95 передбачено відповідальність за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

Із розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення № від 10.11.2017 вбачається, що до позивача застосовано відповідальність у розмірі сплачених коштів 1690631,93 грн.

Однак, враховуючи, що в ході судового розгляду справи спростовано висновки контролюючого органу щодо відсутності фактів придбання молока в населення, з підстав наведених вище, та враховуючи наявність приймально-розрахункових відомостей із підписами осіб, які продали молоко позивачу, суд вважає безпідставним застосування до позивача штрафних санкцій за порушення обігу готівки.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 13.11.2017, яким позивачу визначено грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) в сумі 548643,76 грн., нараховано штрафні санкції 411 482, 82 грн. та пеню в сумі 213 434,75 грн., суд вважає за необхідне звернути увагу на такі обставини.

За даними акту перевірки сума ПДФО 548643,76 грн. складається з двох частин:

- 353772,33 грн. - ПДФО вирахуваний із суми 1 720 631,93 грн. - грошові кошти отримані заготівельниками під звіт, які не сплачені громадянам за придбане молоко, тому контролюючий орган їх вважає не повернутими в касу підприємства та доходом заготівельників;

- 194871,42 грн. - ПДФО вирахуваний із суми 1 299 142,83 грн. - грошові кошти, виплачені громадянам за придбане молоко, однак не оподатковані податком та не сплачені позивачем, як податковим агентом.

Щодо виплати заготівельниками коштів за придбане молоко громадянам, судом надана оцінка цим обставинам з підстав наведених вище, тому нарахування ПДФО 353772,33 грн. суд вважає незаконним. Більш того, за даними акту перевірки загальна сума коштів, яка сплачена громадянам та не підтверджена документально складає 1690631,93 грн., натомість для обрахунку ПДФО податковий орган використав суму 1 720 631,93 грн., що суперечить даним перевірки.

Стаття 168 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету.

Виходячи з положень підпунктів 168.1.1 та 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Відповідно до пп. 165.1.24 п. 165.1. ст. 165 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи, отримані від продажу власної сільськогосподарської продукції, що вирощена, відгодована, виловлена, зібрана, виготовлена, вироблена, оброблена та/або перероблена безпосередньо фізичною особою.

При продажу власної продукції тваринництва груп 1 - 5, 15, 16 та 41 УКТ ЗЕД, отримані від такого продажу доходи не є оподатковуваним доходом, якщо їх сума сукупно за рік не перевищує 100 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Такі фізичні особи здійснюють продаж зазначеної продукції без отримання довідки про наявність земельних ділянок.

До групи 4 УКТ ЗЕД віднесено, зокрема, молоко та молочні продукти.

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України свідчить, що обов'язковою умовою нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб податковим агентом є покладений на фізичну особу обов'язок сплати цього податку. Якщо ж фізична особа звільнена від сплати податку, то відповідно податковий агент не повинен нараховувати та сплачувати податок.

Враховуючи зазначене, суд погоджується з доводами позивача, що він не повинен сплачувати як податковий агент податок на доходи фізичних осіб, у яких придбав молоко. Посилання відповідача щодо походження коштів для оплати вартості молока суд вважає непереконливими, оскільки ці обставини не мають жодного значення для нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб згідно норм Податкового кодексу України.

За таких обставин повідомлення-рішення № від 13.11.2017 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо необхідності сплати військового збору за податковим повідомленням-рішенням № від 13.11.2017, суд зазначає, що в силу п. 16-1 Прикінцевих та перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Отже, сплата військового збору повністю залежить від сплати податку на доходи фізичних осіб, нараховується одночасно та за тими самими правилами, у зв'язку з чим військовий збір не сплачується з доходів, які звільнені від оподаткування податком на доходи фізичних осіб внаслідок виплати коштів фізичним особам за придбане молоко.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення № від 13.11.2017 також підлягає скасуванню.

Як вбачається з акту перевірки та розрахунку за податковим повідомленням-рішенням № від 10.11.2017 на заниження податку на додану вартість вплинули наступні порушення:

- 376 590 грн. внаслідок неврахування податковим органом поданого позивачем уточнюючого розрахунку від 26.01.2015 за грудень 2014 року;

- 5 250 грн. придбання піддонів у TOB «КОМПЛЕКТГРУП-0112»;

- 29414 грн. за результатами отриманих послуг від нерезидента UAB «РАКМА» (Литва);

- 31988 грн. експортні операції з продажу олії соняшникової та шроту соняшника нижче собівартості;

- 27738 грн. завищення податкового кредиту внаслідок списання безнадійної кредиторської заборгованості.

Досліджуючи обґрунтованість висновків акту перевірки в цій частині, суд звертає увагу, що позивачем подано безпосередньо до ДПІ у м. Черкасах уточнюй розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 25.01.2015 за грудень 2014 року, яким збільшено від'ємне значення, що зараховується складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 376 590 грн.

Стверджуючи про заниження ПДВ на вказану суму, податковий орган посилається виключно на ту обставину, що за результатами попередньої перевірки позивача (акт від 01.10.2015 №229/22-01-22-01/00447853) не встановлено наявність від'ємного значення з ПДВ, а позивачем не заперечувались висновки акту перевірки.

Однак, суд вважає таку позицію контролюючого органу неправомірною, оскільки коригування показників податкової звітності є правом платника податків і встановлені попередньою перевіркою обставини не можуть позбавити його цього права, а подане уточнення повинно бути враховано відповідачем при визначенні об'єкта оподаткування податком на додану вартість. При цьому, суд приймає до уваги, що відповідач не зазначив у акті перевірки на відсутність документів, що підтверджують право позивача на вказаний податковий кредит.

Щодо фактичного здійснення господарських операцій з TOB «КОМПЛЕКТГРУП-0112» суд надав оцінку цим обставинам та визнав обґрунтованим віднесення позивачем до складу витрат операцій із вказаним контрагентом, що в свою чергу вказує про правомірність формування позивачем податкового кредиту в сумі 5250 грн.

Судом встановлено, що згідно наданих до перевірки документів у травні 2016 року ПАТ «Юрія» отримало послуги від нерезидента UAB «РАКМА» (Литва) згідно контракту №16-1002 від 29.02.2016 та акту введення обладнання в експлуатацію від 20.05.2016 №5 на загальну суму 5200 євро (еквівалент за курсом НБУ 147072,33 грн.), а саме: пуско-налагоджувальні роботи технологічного обладнання «Лінія виробництва глазурованих сирків GSL».

Розрахунки між сторонами за отримані послуги проведені 13 червня 2016 року згідно платіжного доручення № 48140962 на суму 5200 євро (еквівалент за курсом НБУ 147042,19 грн.).

За даними акту перевірки ПАТ «Юрія» податкові зобов'язання на вартість отриманих послуг від UAB «РАКМА» в сумі 29 414 грн. не нараховувало, що є порушенням п. 187.8. ст. 187, п. 190.2 ст.190, п.208.2, п. 208.3 ст. 208 Податкового кодексу України.

З цього приводу суд зазначає, що в силу положень п. 208.2 ст. 208 Податкового кодексу України отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 цього Кодексу.

При цьому отримувач послуг - платник податку у порядку, визначеному статтею 201 цього Кодексу, складає податкову накладну із зазначенням суми нарахованого ним податку, яка є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту у встановленому порядку.

З наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що позивач має право включити до складу податкового кредиту суму ПДВ за результатами отриманих від нерезидента послуг на території України, що в свою чергу виключає необхідність сплати ПДВ за результатами таких господарських операцій. Тобто, твердження відповідача про заниження ПДВ за результатами названих господарських операцій є безпідставними.

Згідно відомостей, які містяться в акті перевірки, у періоді, що перевірявся, позивачем за самостійним рішенням списано кредиторську заборгованість на загальну суму 166 438 грн., яка включена до складу інших операційних доходів підприємства, проте суму податкового кредиту у декларації з ПДВ не відкориговано, що має наслідком завищення податкового кредиту на загальну суму 27738 грн., в тому числі за жовтень 2015 року на 20761 грн. та за грудень 2015 року на 6977 грн.

Доказів чи пояснень на спростування наведеного порушення позивач не надав, тому суд не вбачає підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.11.2017 в цій частині.

Щодо заниження ПДВ в податковій звітності з квітня 2016 року по лютий 2017 року в сумі 281390 грн. внаслідок продажу товарів нижче ціни придбання за експортними операціями, суд зазначає, що описане порушення за період квітня по вересень 2016 року у сумі 31988,00 грн. включено до податкового повідомлення-рішення № від 10.11.2017, решта суми 249 402,00 грн. (листопад 2016 року - лютий 2017 року) визначено в податковому повідомленні-рішенні № від 10.11.2017, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об'єкта оподаткування.

База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов'язання.

Згідно з частинами першою, другою пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до підпункту «а» підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України вивезення товарів за межі митної території України оподатковується за нульовою ставкою податку на додану вартість.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що база оподаткування податком на додану вартість є вартісною характеристикою усієї операції, яка згідно зі статтею 185 Податкового кодексу України визнана об'єктом оподаткування, що виключає можливість виникнення декількох баз оподаткування за однією операцією (зокрема, за операцією з вивезення товарів за межі митної території України).

До бази оподаткування усієї операції застосовується єдина ставка податку на додану вартість, яка визначається залежно від виду господарської операції; зокрема, для оподаткування операцій з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту застосовується нульова ставка податку (підпункт «а» підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 ПК України) незалежно від співвідношення собівартості реалізованого товару та фактичної ціни його реалізації.

З огляду на зазначене, твердження про заниження показників у податкові звітності з ПДВ, що оподатковуються за основною ставкою суперечить наведеним положенням Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №814/2168/16.

Наведене вказує про неправомірність податкового повідомлення-рішення № від 10.11.2017, що є підставою для його скасування.

Щодо порушення позивачем в частині порушення строків реєстрації податкових накладних, суд зазначає, що за вказане порушення податковим повідомленням-рішенням № від 10.11.2017 до позивача застосовано штраф у загальному розмірі 38252 грн.

Досліджуючи обставини порушення, судом встановлено, що позивачем виписано 01.06.2016 податкову накладну №1530393 на суму ПДВ 135190,75 грн. Вказану податкову накладну зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних 21.06.2018, тобто з порушенням 15 денного строку реєстрації передбаченого абз. 11 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент складення податкової накладної).

Однак, розрахунком коригування №617600 від 21.06.2016 позивачем відкориговано показники податкової звітності і вказана накладна не врахована для визначення об'єкта оподаткування з ПДВ за перевірений період, тому застосування до позивача штрафу в сумі 13519,08 грн. (10% від суми ПДВ в накладній) є протиправним, а податкове повідомлення-рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо порушення термінів реєстрації решти податкових накладних, які зазначені в розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення № від 10.11.2017 суд зазначає, що позивач не навів доказів на спростування виявлених порушень, які знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тому суд не вбачає підстав для скасування спірного рішення в цій частині.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачені позивачем судові витрати слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що судом задоволені вимоги майнового характеру позивача на суму 11248160 грн. 03 коп., тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 168722 грн. 40 коп. (11248160,03х1,5%=168722,40).

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області:

- № від 10.11.2017;

- № від 13.11.2017 в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 7401597 грн.;

- № від 13.11.2017;

- № від 13.11.2017;

- № від 10.11.2017 в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 664863 грн., в тому числі за основним платежем - 443242 грн. та за штрафними санкціями - 221621 грн.;

- № від 10.11.2017;

- № від 10.11.2017 в частині застосування штрафу в розмірі 13519 грн. 08 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ) на користь публічного акціонерного товариства «Юрія» (18030, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Кобзарська, 108, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 168722 (сто шістдесят вісім тисяч сімсот двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 10 серпня 2018 року.

Суддя В.В. Гаращенко