Справа № 826/7085/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7085/16 Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фастімпекс" до Державної фіскальної служби України, Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, Одеської митниці про визнання протиправними дій Одеської митниці ДФС з коригування митної вартості товару, декларування якого відбулося відповідно до митної декларації від 02 грудня 2015 року №500060702/2015/008222; визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 03 грудня 2015 року № 500060702/2015/000007/2; визнання протиправними та скасування рішення ДФС України від 04 вересня 2016 року №7375/6/99-99-25-01-04-15 щодо відмови у задоволенні скарг.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів №500060702/2015/000007/2 від 03 грудня 2015 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, Одеська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Оскільки сторони до суду не з'явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року позивачем в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, колегія суддів суду апеляційної інстанції не знаходить підстав для перегляду зазначеного судового рішення в частині, яка не оскаржується апелянтом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11 серпня 2015 року між позивачем та його контрагентом компанією Shanghai Renzhao Standart Parts Co. Ltd, КНР (продавець) було укладено зовнішньоекономічний контракт №REN/F/0815 на поставку засобів кріплення.

Для оформлення вантажу за зазначеним контрактом позивач звернувся до Одеської митниці з митною декларацією від 02 грудня 2015 року №500060702/2015/008222.

Рішенням Одеської митниці ДФС від 03 грудня 2015 року № 500060702/2015/000007/2 митну вартість імпортованих товарів було скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну, а саме за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Підставою для такого рішення відповідачем зазначено те, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих для підтвердження митної вартості товарів митницею встановлено, що в поданих позивачем документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари

Після прийняття даного рішення, декларант здійснив заходи щодо випуску товару у вільний обіг під фінансову гарантію.

Листом від 04 лютого 2016 року позивачем до Одеської митниці ДФС були надані додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації: реєстр документів по формуванню собівартості придбаних товарів; відомість вибуття за період; оборотна відомість по рахунках за період; інвойс від 12 жовтня 2015 року №LY15083 з перекладом; платіжне доручення в іноземній валюті від 30 листопада 2015 року №35519 про оплату інфойсу від 12 жовтня 2015 року №LY15083; рахунок-фактура від 16 грудня 2015 року №АПР143; акт від 19 грудня 2015 року №АПР144; банківська виписка з поточного рахунку від 25 грудня 2015 року про оплат рахунку-фактури від 16 грудня 2015 року №АПР143; рахунок-фактура від 21 грудня 2015 року №АПР144; акт від 19 грудня 2015 року №143; банківська виписка з поточного рахунку від 25 грудня 2015 року про оплату рахунку-фактури від 21 грудня 2015 року №АПР144; лист компанії Shanghai Renzhao Standart Parts Co. Ltd про відсутність каталогів з продукції (з перекладом); висновок про якісні характеристики товару від 22 січня 2016 року №22/01-2016; висновок про вартісні характеристики товару від 26 січня 2016 року №20-49/01-2016.

17 лютого 2016 року листом Одеською митницею ДФС було повідомлено, що у митниці немає підстав для визнання заявленої митної вартості та скасування рішення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем було оскаржено рішення Одеської митниці ДФС до Державної фіскальної служби України.

Проте, листом Державної фіскальної служби України від 04 квітня 2016 року №7375/6/99-99-25-01-04-15 в задоволенні скарги позивача було відмовлено.

Вважаючи вказані дії та рішення відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Одеською митницею ДФС за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, безпідставно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів замість заявленого позивачем методу - за ціною договору, внаслідок чого неправомірно прийняте рішення про коригування митної вартості товарів.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 49-50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами ч.2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч.1 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у чатинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням ч.4 вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини 1 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Тобто, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є підставою, з якою закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано митному органу необхідні та достатні документи на підтвердження митної вартості товарів.

В свою чергу, відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено суду, що надані позивачем документи містять істотні розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Крім того, відповідно до статті VII пункту2 (а) Генеральної угоди по тарифам і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.

Статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди по тарифам і торгівлі 1994 року, ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таке, що ставить під сумнів право митних адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь-якої заяви, документу або декларації, що надаються для цілей митної оцінки.

При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов'язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Відповідно до статті 320 Митного кодексу України форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками. Не допускаються визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також участь їх посадових осіб у здійсненні митного контролю.

За приписами ч.2 статті 361 Митного кодексу України органи доходів та зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до них, а також обсягу митного контролю.

Обов'язковість застосування АСАУР передбачено також положеннями стандартних правил 6.3, 6.4, 6.9 Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур від 18 травня 1973 року, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України Про приєднання України до протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур.

Пунктом 4.5.4 розділу IV Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №631, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № 1360/21672 (далі - Порядок 631) визначено, що при здійсненні митного оформлення МД виконується, зокрема, така митна формальність, як контроль із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі оцінка ризику за МД шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та ЕДМВ) за допомогою автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (далі - АСАУР).

Як зазначено апелянтом, у спірному митному оформленні, при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідачем було проведено контроль із застосуванням АСАУР відповідно до статті 337 Митного кодексу України .

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31 липня 2015 року №684 (далі - Порядок 684).

Модуль АСАУР імплементовано до програмно-інформаційного комплексу «Інспектор-2006» (далі - ПІК «Інспектор-2006»), який введено в експлуатацію наказом Держмитслужби України від 25 січня 2007 року № 48 з метою вдосконалення механізму митного оформлення товарів. Саме за допомогою ПІК «Інспектор - 2006» під час перевірки електронної копії ВМД здійснюється оцінка ризиків відповідно до АСАУР.

Відповідно до розділу 1 розділу IV Порядку 684 за результатами оцінки ризику у конкретному випадку здійснення митного контролю товарів, транспортних засобів, у тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками (далі - СУР), що здійснюється відповідно до статті 337 Митного кодексу України, митниці (митні пости) ДФС обирають форми та обсяги митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей.

В постановах від 15 жовтня 2013 року у справі № 21-270а13 та від 22 жовтня 2013 року у справі № 21-342а13 Верховний Суд України зазначає, що підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах ЄАІС ДМСУ інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що митний орган, здійснюючи митний контроль заявленої митної вартості товарів застосовує систему управління ризиками, в тому числі, шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та ЕДМВ) за допомогою автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР). Водночас, якщо в результаті здійснення такого митного контролю із застосуванням АСАУР спрацює одна із систем ризиків, митний орган зобов'язаний здійснити належну перевірку, і лише в разі наявності обґрунтованих сумнівів достовірності поданих декларантом відомостей має право витребувати у останнього додаткові документи.

Судом встановлено, що у спірному митному оформленні, при прийнятті оскаржуваних рішень, відповідачем було проведено контроль із застосуванням АСАУР, в результаті якого спрацювала система ризику та відповідачем було запропоновано декларанту подати додаткові документи.

Проте, зважаючи на наведені норми законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок митного органу передчасним. Зокрема, контролюючим органом не наведено конкретних обставин, що стали підставою для витребування додаткових документів на підтвердження митної вартості задекларованого товару, як то неповнота поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідність характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, тощо. Митним органом не було наведено обґрунтованих сумніві щодо достовірності заявленої вартості товарів, тоді як саме лише спрацювання системи АСАУР не може стати достатньою підставою для здійснення додаткового контролю, шляхом витребування документів, без належного аналізу первинно поданих декларантом документів.

Стосовно посилань апелянта на те, що в поданих декларантом документах містяться розбіжності, а саме: у прайс-листі, наданому до митного оформлення відсутнє посилання на контракт або інвойс, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України відсутність платіжних документів про оплату товару, наявність даних про його часткову оплату не можуть вплинути на заявлену митну вартість товару, оскільки вони не стоять у залежності та не спростовують ту вартість товару, що визначена у зовнішньоекономічному договорі (контракті) або документі, який його замінює, та додатків до нього: рахунку-фактурі (інвойс) або рахунку-проформі (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу). Окрім того, названі документи формують зобов'язання у покупця на оплату товару у розмірі, встановленому у договорі, що свідчить про незмінність його вартості за умови відсутності платіжних документів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30 липня 2015 року у справі №808/2091/14.

Так само необґрунтованими, на переконання колегії суддів, є твердження апелянта про обов'язковість включення витрат на страхування до вартості товару за спірною вантажно-митною декларацією, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, поставка засобів кріплення на підставі контракту №JZ/F/0615 була здійснена на умовах FOB Шанхай (ІНКОТЕРМС 2000).

В свою чергу, термін «франко-борт» означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець, однак це не покладає на покупця обов'язку здійснювати страхування товару.

Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено. Так само й інших юридичних фактів, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, що передбачені ч. 2 статті 53 МК України, які повною мірою ідентифікують оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, які підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно вимог ч.ч. 4, 5 статті 58 МК України.

Натомість, відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами правомірність своїх дій при винесенні оскаржуваного рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість прийняття митним органом оскаржуваного рішення та, відповідно, коригування митної вартості товару позивача за другорядним методом, а саме за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Відтак, вірним є рішення суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.