Справа № 802/1364/18-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 серпня 2018 р. Справа № 802/1364/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Дмитришеної Р.М., без участі сторін, розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Могилів-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (вул. Вірменська, 19, м. Могилів-Подільський, 24000, ) про: визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1І.) до Могилів-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі - відповідач, Управління) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Згідно прохальної частини адміністративного позову позивач просить:

- визнати дії об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Могилів - Подільському протиправними та зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Могилів-Подільському Вінницької області зробити перерахунок та виплатити йому в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.10.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже він має право на пенсійне забезпечення відповідно до норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивач перебуває на обліку в Об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Могилів-Подільському. Проте, як стверджує позивач, що він отримував пенсію в розмірі 5245 грн. 20 коп., але згідно до постанови №1210 КМ України йому перерахували пенсію в меншу сторону і він почав отримувати 1489 грн.60 коп. У зв'язку з цим, 12 березня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисленої у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової у розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком.

Листом управління Пенсійного фонду України м. Могилів - Подільського від 31.01.2018 року №256/09-73/02-01 йому безпідставно відмовлено в перерахунку призначеної пенсії. Вважає відмову протиправною, у зв'язку з чим просив задовольнити зазначені позовні вимоги в повному обсязі.

Крім того, свою позицію позивач аргументує наявністю судового рішення Могилів-Подільського районного та Вінницького апеляційного адміністративного судів. Також, покликаючись на положення ст. 22 Конституції України, вважає, що призначені пенсії до 01.10.2011, мають виплачуватись в раніше призначеному розмірі без обмежень.

Одночасно, позивач у своїх мотивах посилається на рішення Європейського Суду "У справі Хворостяний та інші проти України" (а.с. 11-15) згідно якого йому як одному із заявників у цій справі, в зв'язку із встановленими порушеннями його прав, постановлено виплатити матеріальну та моральну шкоду.

Ухвалою суду від 18.05.2018 року відкрито спрощене провадження по справі. Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу і отримана уповноваженою особою 19.07.2018 року.

Відповідач, у встановлений судом строк, надав відзив на позовну заяву. У задоволенні позовних вимог просив відмовити, зазначивши наступне.

19.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся в черговий раз до Управління із заявою про перерахунок пенсії згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Управлінням листом від 30.03.2018 року №797/06-78/02-01 було відмовлено в такому перерахунку, оскільки позивач втратив таке право.

Так, постановою Могилів - Подільського міськрайонного суду від 29.11.2010 року, яка була змінена ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2011 року, де було зазначено, що проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 проводити з 25.04.2010 року до втрати права на такий перерахунок.

У зв'язку з прийняттям Закону України від 14.06.2011 "Про внесення змін до Закону України, "Про Державний бюджет України на 2011 рік", в. п. 4 Прикінцевих положень якого передбачено, що норми та положення статей 39, 50, 51 52, 34 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З 01.01.2012 повноваження щодо реалізації вищевказаного Закону делеговано Кабінету Міністрів України, нарахування та виплата якої позивачу здійснювалась відповідно до вимог Постанови КМУ від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі змінами.

Щодо проведення виплати пенсії позивачу згідно судового рішення, то судове рішення постановлено без врахування правового врегулювання та новоприйнятих законодавчих актів, на основі тих норм, які діяли під час ухвалення рішення.

Крім того, в своїх запереченнях відповідачем вказано, що згідно ст. 122 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення з позовом до суду. Як видно з вищенаведеного, позивач просить задовольнити його вимоги починаючи з 01.10.2011 року. Управління зазначає, що листом від 29.09.2011 року №5586/06-42/02 було повідомлено про зміну розміру пенсії позивача, в звязку з прийняттям нового законодавства. Крім того, позивач неодноразово звертався до управління з заявами про перерахунок пенсії, тому датою, якою позивач дізнався про порушення своїх прав, можна вважати 29.09.2011. Відтак, так як позивач подав позов до суду 15.03.2018 року, то відповідач вважає, що позивач пропустив шестимісячний термін для звернення до суду.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги викладені вище обставини, суд прийшов до висновку про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, про що постановлена ухвала від 26.06.2018. Витребувано пенсійну справу ОСОБА_1, та призначено підготовче засідання.

В ході підготовчого провадження, позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Натомість представник відповідача заперечував щодо позовних вимог з підстав, що наведені у письмовій заяві.

Одночасно, здійснюючи підготовчі дії, судом не установлено пропущених строків позивачем з огляду на наступне.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 квітня 2018 року по справі №646/6250/17 (адміністративне провадження №К/9901/2128/18) зазначив, що зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 99 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду першої інстанції із позовом) та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, законах України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб'єкта владних повноважень.

Оскільки, в даному випадку позивач наполягає на вині відповідача з приводу нарахування пенсії, суд перевіряє мотиви адміністративного позову.

Ухвалою суду від 11.07.2018 закрито підготовче провадження та, враховуючи письмові заяви сторін, справу до судового розгляду по суті призначено в порядку письмового провадження на 07.08.2018.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, якому встановлено 3 групу інвалідності. Позивач перебуває на обліку в Могилів-Подільському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області.

Відповідно до постанови Могилів - Подільського міськрайонного суду від 29.11.2010 року, яка була змінена ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2011 року, зобов'язано відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, як інваліду ІІІ групи, захворювання якого пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до вимог ст.ст. 49, 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі не нижчому 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю громадян у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 25.04.2010 року до втрати права на таку пільгу. Зобов'язано відповідача провести ОСОБА_1, як інваліду ІІІ групи, захворювання якого пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, виплату різниці між фактично отриманою пенсією та перерахованою пенсією відповідно до ст.ст. 49, 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі не нижчому 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю громадян у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 25.04.2010 року до втрати права на таку пільгу.

На виконання даного судового рішення позивачу здійснено перерахунок пенсії та починаючи з 25.04.2010 по вересень 2011 виплата основної пенсії проводилась у розмірі 6ти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, що становило 5245,20 грн. Проте, як стверджує позивач, згідно постанови №1210 КМ України йому перерахували пенсію в меншу сторону і він почав отримувати 1489 грн.60 коп.

Позивач стверджує, що 12 березня 2018 року він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисленої у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової у розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до матеріалів справи, з аналогічною заявою до відповідача позивач звертався ще у 2011р., а в подальшому 10.01.2018.

Листом від 31.01.2018 за №256/09-73/02-01 позивачу надано відповідь згідно якої слідує, що позивачу пенсія перерахована у зв'язку з прийняттям Закону України від 14.06.2011 "Про внесення змін до Закону України, "Про Державний бюджет України на 2011 рік", згідно постанови КМУ від 06.07.2011 №745 з 01.10.2011.

З 01.01.2012 повноваження щодо реалізації вищевказаного Закону делеговано Кабінету Міністрів України, нарахування та виплата якої позивачу здійснювалась відповідно до вимог Постанови КМУ від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі змінами.

Виплата пенсії за рішенням суду від 12.05.2011 у розмірі 6ти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком здійснювалась до внесення змін до чинного законодавства, яким керувались суди при розгляді справи та постановлені рішень.

Аналогічного змісту був повторний лист відповідача від 30.03.2018 року №797/06-73/02-01, який направлений на адресу позивача на його заяву від 12.03.2018.

Позивач не погоджується із відмовою в перерахунку призначеної пенсії, тому звернувся до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі за текстом - Закон №796-XII).

Згідно ст. 49 Закону №796 (в редакції Закону станом на 01.10.2011), пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 54 вказаного вище Закону (в редакції Закону станом на 01.10.2011) порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

В силу ст. 50 Закону №796 (в редакції Закону станом на 01.10.2011), особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним ), пункт 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" з наступними змінами.

На виконання пункту 7 Закону України від 14 червня 2011 "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 06.07.2011 №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" (далі - Постанова №745).

Відповідно до цієї Постанови №745 установлено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижче, зокрема для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році інвалідів III групи - 980 гривень. Крім того, установлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, зокрема тим, що належать до категорії 1: інвалідам I групи - 30 відсотків; інвалідам II групи - 20 відсотків; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також тим, що страждають внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - 15 відсотків.

Прожитковий мінімум у 2011 році (ст. 21 бюджету на 2011 рік): осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 750 гривень, з 1 квітня - 764 гривні, з 1 жовтня - 784 гривні, з 1 грудня - 800 гривень.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» установлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного Фонду України на 2012 рік.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначає ОСОБА_2 обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі ОСОБА_2 №1210).

ОСОБА_2 №1210, встановлено розміри та порядок нарахувань пенсій, грошових допомог та інших виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Надаючи оцінку письмовим доказом судом установлено, що в зв'язку із змінами в законодавстві, пенсія позивача з 01.10.2011 складає 1451,60грн. в тому числі: 980 грн. - розмір пенсії, 114,60 - додаткова пенсія інваліду 3 групи внаслідок ЧК; 229,20 - підвищення інваліду армії, прир. до інв війни 3 групи; 50,00 грн. - щомісячна цільова грошова допомога на прожиття інв. війни; 77,80 грн. - державна адресна допомога.

Суд не надає оцінку пенсії в частині підвищення інваліду армії, прир. до інв війни 3 групи; щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття інв. війни; державній адресній допомозі, оскільки позивачем в цій частині сума не оскаржується. А щодо решти пенсії відповідно до Закону №796, суд вважає, що вона обчислення і виплата основної та додаткової пенсії позивачу здійснювалось відповідно до норм чинного законодавства, якими регулювались дані правовідносини чинними на момент їх спірності, а саме: Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік», Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік», постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року №745 та від 23.11.2011 року № 1210.

За наведеного вище, вимоги щодо виплати позивачу пенсії у розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком не може бути задоволена судом з огляду на те, що до положень статей 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, відповідно внесено зміни.

З приводу посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року, яким визнано неконституційними положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік", то суд зазначає, що дане рішення стосується Закону України про Державний бюджет на відповідний рік, і до даних правовідносин не застосовується.

На противагу цьому, суд звертає увагу, що Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" із внесеними змінами.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення №20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У п. 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР ). У Рішенні від 02.03.1999 №2-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

Крім того, у Рішенні № 1-42/2011 від 26.12.2011 (п. 2.1) Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване ст. 48 Конституції України.

У Рішенні від 08.10.2008 № 20-рп/2008 (п. 5) Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим… встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При вирішенні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "ОСОБА_3 проти України" від 03.06.2014, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Щодо посилань позивача на рішення Європейського Суду "У справі Хворостяний та інші проти України" (а.с. 11-15), то суд вважає, що дане рішення не може бути застосовано у цих правовідносинах, так як, згідно обставин справи зазначено, що згідно поданої таблиці національні суди виносили рішення, відповідно до яких заявники мають право на різні грошові суми або певні заходи, що повинні бути прийняті на їх користь. Вироки вступили у законну силу. Однак вироки на користь заявників не були виконані у встановлені терміни. Європейський Суд у цьому рішенні вказав, що держава-відповідач зобов'язана забезпечувати виконання вироків, які підлягають виконанню.

Відтак, вказане рішення Суду стосується інших обставин та правового регулювання. Натомість, в даному випадку, судом розглядалась правомірність нарахування пенсії позивачу в зв'язку зі зміною у законодавстві, а не на виконання рішення суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини ОСОБА_3 проти України суд дійшов висновку, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінитися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти змін у майбутньому. Суд констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, були внесені зміни.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень, надані на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, з урахуванням встановлених обставин та в межах заявлених вимог з підстав, що наведені в адміністративному позові, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до положень КАС України, судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (м. Могилів - Подільський, АДРЕСА_1, ід код НОМЕР_1) до Могилів-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (вул. Вірменська, 19, м. Могилів-Подільський, 24000, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення у повному обсязі складено: (15.08.2018)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна