Справа № 805/2255/15-а
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

06 серпня 2018 року м. Київ № 805/2255/15-а
Управління Пенсійного Фонду України в місті Добропіллі та Добропільському районі Донецької області звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати фінансової санкції та пені в сумі 35.181,24 грн.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017 задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1: скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08.09.2015 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва:

від 18.01.2018 залишено без розгляду позовну заяву Управління Пенсійного Фонду України в місті Добропіллі та Добропільському районі Донецької області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати фінансової санкції та пені в сумі 35.181,24 грн. на підставі пункту 9 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України);

від 13.02.2018 відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про розподіл судових витрат.

від 02.04.2018 замінено позивача - Управління Пенсійного Фонду України в місті Добропіллі та Добропільському районі Донецької області, правонаступником - Добропільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області;

від 02.04.2018 відмовлено в задоволені заяви Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.01.2018 про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.03.2018 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового судового рішення.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 26.06.2018 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.

До суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат від 04.06.2018 (вх. №1853 від 06.06.2018 а.с. 51 Т.2), у якій представник просить ухвалити додаткове судове рішення про розподіл судових витрат у розмірі 4235,10 грн.

Згідно зі статтею 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої); суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина третя).

Сторони участі повноважних представників у судовому засіданні, 06.08.2018, не забезпечили, про місце, дату та час повідомлялись належним чином. Представник відповідача подав клопотання про розгляд заяви без участі відповідача.

У заяві про розподіл судових витрат представник відповідача зазначає, що відповідно до ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.03.2018 тільки на суд, який ухвалив рішення покладається ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, відповідно розподілу підлягають судові витрати в розмірі 4235,10 грн., у томі числі, за подання апеляційної скарги - 2042,70 грн., касаційної скарги - 2192,40 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Окружний адміністративний суд міста Києва, розглядаючи заяву позивача (вх. №209 від 25.01.2018, а.с. 191 Т.1) про розподіл судових витрат за подання апеляційної (2042,70 грн.) та касаційної (2192,40 грн.) скарг дійшов висновку, що за змістом підпункту "в" пункту 4 статті 322, підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 356 КАС України в постанові суду апеляційної та касаційної інстанцій зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної, касаційної інстанцій, тому в суду першої інстанції відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат за подання відповідачем апеляційної та касаційної скарги, щодо яких відповідними судами вищої інстанції прийняті рішення, оскільки такий розподіл належало здійснити судам апеляційної та касаційної інстанції.

За наслідками розгляду заяви представника відповідача про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат за подання апеляційної та касаційної скарг (вх. №4418/18 від 12.03.2018 а.с. 2 Т.2) Донецький апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 16.03.2018 (а.с. 32-33 Т.2) дійшов висновку про відсутність повноважень у суду апеляційної інстанції для ухвалення такого рішення та обов'язок Окружного адміністративного суду міста Києва прийняти додаткове судове рішення щодо розподілу судових витрат за подання апеляційної та касаційної скарг на підставі частини десятої статті 139, частини шостої статті 143 КАС України, пункту 4 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір"

В свою чергу, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду, розглядаючи заяву представника відповідача про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат за подання апеляційної та касаційної скарг (вх. №/9901/429/18 від 15.03.2018, а.с. 35 Т.2) в ухвалі від 26.06.2018 (а.с. 48 Т.2) зазначив, що додаткове судове рішення ухвалює суд відповідно до частин третьої-п'ятої статті 252 КАС України, який ухвалив рішення. Також Верховний Суд, керуючись частинами першою, шостою статті 94 КАС України, чинної на момент постановлення Вищим адміністративним судом України ухвали від 13.09.2017 в цій справі, дійшов висновку, що оскільки зазначеною ухвалою Вищого адміністративного суду України не змінювалось рішення суду апеляційної інстанції і не прийнято нового, а скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, то за законом ухвалення такого рішення унеможливлює вирішення питання про розподіл судових витрат. На підставі наведеного Верховним Судом відмовлено в задоволенні заяви про розподіл судових витрат.

На думку суду, зміст наведених ухвал Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.03.2018 та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26.06.2018 свідчать про висновки цих судів щодо відсутності повноважень для прийняття додаткового судового рішення та наявність таких повноважень в Окружного адміністративного суду міста Києва як суду, який постановив кінцеве рішення у справі.

З огляду на те, що зазначені ухвали суду набрали законної сили, вони є обов'язковими для окружного адміністративного суду в цій справі, тому суду необхідно ухвалити додаткове судове рішення, яким здійснити розподіл судових витрат за подання відповідачем апеляційної та касаційної скарг.

Перш за все суд констатує, що позбавлений можливості за допомогою Комп'ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" перевірити сплату відповідачем зазначених сум. До своїх заяв відповідачем додавались платіжне доручення від 19.07.2016 Р24А110091766А97320 про сплату ОСОБА_1 суми 2192,40 грн. судового збору до Вищого адміністративного суду України (а.с. 54 Т.2), квитанція від 09.06.2016 про доплату ОСОБА_1 судового збору в розмірі 526,90 грн. (а.с. 55 Т.2).

В ухвалі Донецького апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016 про залишення апеляційної скарги без руху (а.с. 75 Т.1) зазначено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1515,80 грн. та надано час для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання оригіналу документу про сплату судового збору в розмірі 493,90 коп. Скаржником подано клопотання, до якого додано видрук про доплату судового збору в розмірі 526,90 грн. (а.с. 80 Т.1), водночас представником відповідача зазначається про сплату зазначеної суми з урахуванням арифметичної помилки апеляційного суду. Ухвалою цього суду від 13.06.2016 відкрито провадження у справі (а.с. 81 Т.1). Також у матеріалах справи міститься фіскальний чек від 23.05.2016 №0.0.556944727.1 на суму 1515,80 грн. (а.с. 62 Т.1).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.07.2016 відкрито касаційне провадження у справі (а.с. 91 Т.1). До касаційної скарги відповідачем додано платіжне доручення від 19.07.2016 №Р24А110091766А97320 про сплату ОСОБА_1 2192,40 грн. судового збору до Вищого адміністративного суду України (а.с. 93 Т.1).

За встановлених обставин, враховуючи те, що в ухвалах Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.03.2018 та Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 26.06.2018 не висловлено зауважень про суми, сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, суд вважає досліджені докази достатніми для висновку про сплату відповідачем 1515,80 грн. та 526,90 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та - 2192,40 грн. за подання касаційної скарги.

На думку суду, з урахуванням встановлених обставин щодо сплати відповідачем судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, не можуть бути застосовані положення частини десятої статті 139 КАС України, яка регламентує компенсацію здійснених витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (пункти 1-5 частини третьої статті 132 КАС України).

Також суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для вирішення питання про повернення судового збору на підставі пункту 4 частини першої статті 7 закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням). У даному випадку апеляційна та касаційна скарги відповідача без розгляду не залишались. Підставою для залишення позову суб'єкта владних повноважень без розгляду слугував пункт 9 частини першої статті 240 КАС України за неподання позивачем у визначений судом строк без поважних причин витребуваних судом доказів, необхідних для вирішення спору.

Оскільки КАС України не встановлено особливостей здійснення судом першої інстанції розподілу судових витрат щодо сплаченого судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у справі, яка після часткового задоволення касаційної скарги та скасування рішень першої та апеляційної інстанції направлена на новий розгляд і судом першої інстанції за наслідками нового судового розгляду справи постановлено кінцеве рішення, суд вважає, що слід керуватися загальними засадами, встановленими статтею 139 КАС України щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої), при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз (частина друга), у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абзац перший частини п'ятої).

Враховуючи зміст наведених норм, враховуючи, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017 (а.с. 134 Т.1) касаційну скаргу задоволено частково, то на користь відповідача слід присудити половину сплаченого судового збору в розмірі 2192,40 грн. за подання касаційної скарги, тобто 1096,20 грн.

Щодо судового збору за подання відповідачем апеляційної скарги в розмірі 2042,70 грн., то з урахуванням того, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.01.2018 залишено без розгляду позов Добропільського об'єднаного управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, питання щодо розподілу цих витрат апеляційним судом не вирішувалось, на користь позивача слід присудити зазначені витрати в розмірі 2042,70 грн.

Отже, на користь позивача підлягає присудженню сума 3138,90 грн. судових витрат, сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги та половина суми за подання касаційної скарги, яка відповідно до частини п'ятої статті 139 КАС України компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України (наприклад, постанова Верховного Суду складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 21.02.2018 №813/1897/17, номер в реєстрі - 72338390). При цьому судом враховано, що позивач був звільнений від сплати судового збору на час подання позову вданій справі.

Оскільки станом на час ухвалення судом додаткового рішення Кабінетом Міністрів України не встановлено порядок щодо компенсації понесених витрат у разі звільнення позивача від сплати судового збору, суд вважає за необхідне встановити порядок виконання цього рішення, відповідно до якого присуджений на користь відповідача судовий збір у розмірі 3138,90 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань позивача. В даному випадку судом враховано, що стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень передбачена статтею 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Заяву представника відповідача - ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 3138,90 грн. (три тисячі сто тридцять вісім грн. 90 коп.) судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Відмовити в присудженні на користь ОСОБА_1 половини суми сплаченого судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 1096,20 грн. (одна тисяча дев'яносто шість грн. 20 коп.).

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: 02090, АДРЕСА_1).

Відповідач - Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (ідентифікаційний код 37755477, місцезнаходження: 85000, Донецька область, місто Добропілля, вул. Незалежності, будинок 28А).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст додаткового рішення складено - 17 серпня 2018 року.

Суддя В.А. Донець