Справа № 804/3534/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2018 року Справа № 804/3534/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняУсенко Д.Ю.
представника позивача представника відповідача Кращенко М.Г. Довгуль В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Арістей КР» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
16.05.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Арістей КР» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про застосування фінансових санкцій від 26.04.2018 року № 000066/04-36-40-05/31735449.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) учасників справи.
15.06.2018 року, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було подано відзив на позовну заяву, яким відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав порушення позивачем строків подання звіту про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі за формою 1-ОА за липень 2017 року та правомірності оскаржуваного рішення.
В судовому засіданні 26.07.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позовну заяву задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Представник відповідача проти задоволення позовної заяви заперечував в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, надав пояснення тотожні змісту відзиву на адміністративний позов та долучив додаткові докази на підтвердження своєї позиції.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
На підставі вказаного висновку Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області відповідно до абз. 18 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР прийнято рішення від 26.04.2018 року № 000066/04-36-40-05/31735449 про застосування до ТОВ «Арістей КР» фінансових санкцій у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено ст. 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
За положеннями статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР встановлено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
У статті 16 Закону № 481/95-ВР визначено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Контроль за дотриманням вимог відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства до малих виробництв виноробної продукції здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.
Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на виробництво та/або оптову торгівлю спиртом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та здійснюють таку діяльність та/або експорт, імпорт зазначеної продукції, подають до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати такі ліцензії, щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою (z0340-16), встановленою цим органом.
Форма звіту про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі та порядок його заповнення затвердженні наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2016 року № 49 (далі - Порядок № 49), пунктом 6 розділу 1 якого встановлено, що звіт складається окремо за кожний місяць та до 10 числа місяця, що настає за звітним, подається до органів ДФС за основним місцем обліку суб'єкта господарювання.
Згідно пунктів 2 та 3 Порядку № 49 звіт в електронній формі подається засобами електронного зв'язку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, як передбачено для податкової звітності.
3віт складається окремо за кожний місяць та до 10 числа місяця, що настає за звітним, подається до органів ДФС за основним місцем обліку суб'єкта господарювання.
У відповідності до п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
При цьому, як передбачено п. 49.5 ст. 49 Податкового кодексу України у разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобов'язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного контролюючого органу не пізніше ніж за п'ять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею, а при поданні податкової звітності в електронній формі, - не пізніше закінчення останньої години дня, в якому спливає такий граничний строк.
За приписами пунктів 1-4 розділу ІІІ Інструкції № 233 податкові документи в електронному вигляді можуть бути надіслані до органів ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку за звітні періоди у терміни, визначені законодавством для відповідних податкових документів у паперовій формі. При відправленні електронних документів платник податків самостійно визначає кінцевий термін їх відправлення (враховуючи час на своєчасну доставку документів до органів ДПС у разі можливого пошкодження телекомунікаційного зв'язку або ненадходження першої квитанції). Податкова звітність в електронному вигляді, отримана органами ДПС пізніше терміну, встановленого законодавством для податкової звітності, вважається поданою з порушенням терміну. Органи ДПС приймають податкову звітність з 9 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. щоденно, крім вихідних, святкових і неробочих днів. У разі надходження податкового документа в електронному вигляді до органів ДПС до 16 години платнику податків протягом двох годин з моменту прийняття (неприйняття) надсилається друга квитанція, в іншому випадку - протягом перших двох годин наступного робочого дня.
При цьому, підставою для прийняття податкового документа в електронному вигляді є: його відповідність затвердженому формату (стандарту); підтвердження ЕЦП платника податків та його посадових осіб, підписи яких є обов'язковими для звітів в паперовій формі за умов встановлених в статтею 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (852-15); чинність відповідного посиленого сертифіката ключа під час накладання ЕЦП (підтверджується за допомогою позначки часу, отриманої від акредитованого центру сертифікації ключів, або якщо до моменту одержання електронного документа строк дії відповідного сертифіката не був закінчений або відповідний сертифікат не був скасований/блокований) (пункт 7 розділу ІІ Інструкції № 233).
З аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що суб'єкт господарювання, за неподання чи несвоєчасне подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії, повинен нести відповідальність, передбачену приписами статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у вигляді фінансових санкцій (штрафу) в розмірі, визначеному приписами вказаної статті.
Судом встановлено, що ТОВ «Арістей КР» засобами телекомунікаційного зв'язку відправлено на адресу ДФС України звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі за формою 1-ОА за липень 2017 року.
Згідно повідомлення Єдиного вікна подання електронних документів ДФС України від 09.08.2017 о 11:44, звіт доставлено в поштову скриньку ДФС України 09.08.2017 в 11:38:08.
Як вбачається зі змісту квитанції № 1 звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі за формою 1-ОА за липень 2017 року доставлено до ДФС України та збережено на центральному рівні 10.08.2017 о 02:00:55.
Суд зауважує, що доказів того, що звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі за формою 1-ОА за липень 2017 року не відповідає затвердженому формату (стандарту) або того, що позивачем не підтверджено ЕЦП ТОВ «Арістей КР» та його посадових осіб, підписи яких є обов'язковими для звітів в паперовій формі за умов встановлених в статтею 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» або того, що відповідний посилений сертифікат ключа під час накладання ЕЦП є не чинним або того, що до моменту одержання електронного документа строк дії відповідного сертифіката закінчився або відповідний сертифікат був скасований/блокований, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області суду не надано і на ці обставини відповідач також не посилається у своєму відзиві на адміністративний позов.
Таким чином, у відповідача були відсутні підстави не приймати звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі за формою 1-ОА за липень 2017 року, направлений ТОВ «Арістей КР» засобами телекомунікаційного зв'язку 09.08.2017 в 11:38:08, днем його подання, як і відсутні підстави для не надсилання протягом двох годин з моменту прийняття звіту другої квитанції.
Також, суд не сприймає до уваги доводи відповідача щодо подання позивачем звіту 10.08.2017 року, оскільки несвоєчасне надходження звіту до Криворізької північної ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області сталося не з вини ТОВ «Арістей КР» і ця обставина знаходиться поза сферою впливу (контролю) позивача.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено належними доказами подання до органів ДФС звіту про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі за формою 1-ОА за липень 2017 року 09.08.2017 року, тобто до 10 числа місяця, що настає за звітним, а отже відсутнє порушення частини 3 статті 16 Закону №481/95-ВР.
За приписами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З аналізу чинного законодавства та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті рішення про застосування фінансових санкцій від 26.04.2018 року № 000066/04-36-40-05/31735449 діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені чинним законодавством України. Отже, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, при розгляді справи судом не доведено належними доказами правомірність оскаржуваного рішення, а тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.
У відповідності до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1 762,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 6348 від 11.05.2018 року. Отже, сплачений судовий збір в сумі 1 762,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про застосування фінансових санкцій від 26.04.2018 року № 000066/04-36-40-05/31735449.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арістей КР» судові витрати у розмірі 1762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Повний текст рішення суду складений 31 липня 2018 року.
Суддя В.В. Горбалінський