Справа № 408/3835/18-а
Суддя: Соболєв Є. О.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 408/3835/18-а
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Е.О.

при секретареві Негоді В.Е.

за участю: представника позивача Кравцова Є.С.

відповідача ОСОБА_2

прпедставника відповідача - адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України в Луганській області в особі Біловодського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, місцезнаходження якого: 92801, Луганська область, смт. Біловодськ, вул. Центральна, 126, до громадянки Російської Федерації ОСОБА_2, фактичне місце перебування якої: АДРЕСА_1, в якій позивач просить примусово видворити відповідача за межі території України із забороною подальшого в'їзду в Україну строком на п'ять років,

ВСТАНОВИВ:

Обгрунтовуючи свій позов позивач вказав, що 06.08.2018 співробітниками Біловодського відділу поліції Головного управління національної поліції в Луганській області в ході проведення операції під умовною назвою «Мігрант» було виявлено та доставлено до Біловодського РВ УДМС громадянку Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка незаконно проживає на території України, та факт незаконного проживання якої вже було виявлено 23.11.2017 року під час проведення аналогічної операції.

Відповідно до пояснень ОСОБА_2, наданих 23.11.2017 працівникам Біловодського ВП ГУНП в Луганській області, вона приїхала в Україну в 2014 році та після 90 днів перебування на території України не оформила відповідні документи для проживання на території України для іноземців.

Під час проведеної Біловодським РВ УДМС перевірки було встановлено, що громадянка РФ ОСОБА_2 прибула на територію України в 2014 році через КПП «Мілове», до свого цивільного чоловіка громадянина України ОСОБА_6, з яким вона проживає у цивільному шлюбі з 2014 року у АДРЕСА_1, термін законного перебування на території України закінчився у 2015 році, документів для продовження терміну перебування в Україні або документів, які дають право на законне проживання на території України не оформляла. Двічі притягувалась до адміністратвиної відповідальності за порушення правил перебування в України, без поважних причин не виконала рішення про примусове поверення з України, тривалий час порушує міграційне законодавство.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та її представник позов визнали частково. Відповідач суду підтвердила факт порушення нею правил перебування на території України, при цьому пояснила, що робила це через відсутність грошей на оформолення закордонного паспорту громадянки Російської Федарації, з яким вона може легально потрапити на територію України через пункт пропуску. Вказувала що вона неодноразово потрапляла на теритьорію України, де фактично проживає у цивільному шлюбі з коханим чоловіком біля п'яти років, через місцевий перехід в РФ шляхом проходу до вул. Дружби Народів в смт. Мілове, яка йде вздовж кордону, а потім їхала вглиб України. Також відповідач підтвердила факт накладення на неї адміністративних стягнень, а також факт невиконання рішення про примусове поверення до РФ.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справ, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що відповідач є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується її паспортом громадянина РФ.

На територію України відповідач (чого вона не заперечувала в судовому засіданні) потрапила у 2014 році через пункт пропуску "Мілове". З цього часу вона проживала в АДРЕСА_1 у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6.

За цей час вона неодноразово перетинала державний кордон України в смт. Мілове через перехід, що належить РФ, оскільки вона є громадянкою Російської Федерації та на вул. Дружби Народів в смт. Мілове (Україна), вздовж якої йде державний кордон України, немає належного прикордонного контролю.

Також судом встановлено, що 27 листопада 2017 року відповідач притягувалсь до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, після чого 05 грудня 2017 року Біловодським РВ УДМС України в Луганській області було прийняте рішення про примусове поверення ОСОБА_2 до РФ без заборони в'їзду.

Дане рішення рішення відповідачем виконане не було, що вона визнала під час розгляду даної справи.

06 серпня 2018 року відповідач повторно була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, що підтверджується відповідною постановою органу ДМС.

Також у зазанчені дати притягення до адміністративної відповідальності відповідача, до цієї відповідальності за ст. 205 КУпАП було притягнуто її співмешканця - громадянина України ОСОБА_6 за невжиття заходів до з абезпечення реєстрації іноземця.

Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення відповідачем міграційного законодавства України та небажання її повертатись до РФ.

Ухилення від виїзду з України є порушенням вимог ч. 3 ст. 3, ч. 3 ст.9Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки відповідач після 90 денного терміну перебування в Україні за її межі не виїхала та нелегально перебуває на території України.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

В суді відповідач визанала, що перебуває на території держави Україна незаконно та не має наміру пкоидати її територію.

Також встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту. З відповідними заявами до працівників ДМС України не звертався.

Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У суду відсутні підстави вважати, що відповідач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове видворення.

Згідно із ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відносно відповідача 05 грудня 2017 року ухвалено рішення про примусове повернення з України, яке нею не виконано.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі - ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Частиною 3 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в'їзд в Україну строком на п'ять років. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення та додається до строку заборони в'їзду в Україну, який особа мала до цього.

Наведена норма закону свідчить, що у випадку прийняття судом рішення про примусове видворення іноземця за межі України наслідком такого видворення є заборона цьому іноземцю на в'їзд в Україну строком на 5 років.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 не виконала в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, у неї відсутні документи на право перебування на території України, а також є підстави вважати, що відповідач у випадку її залишення на території України буде продовжувати порушувати міграційне законодавство України, оскільки вона досить трималий час не вжила заходів для легального проживання в Україні, позов УДМС підлягає задволенню.

Доводи відповідача про те, що вона не оформлювала легальне знаходження на території України через відсутність грошей на оформлення закордонного паспорту громадянина РФ не заслуговують на увагу через те, що ОСОБА_2 мала змогу вирішити це питання якщо б мала для цього бажання, тим більше, що з її письмових пояснень вбачається, що вона є працевлаштованою на території РФ.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Зважаючи на вимоги, заявлені позивачем в прохальній частині адміністративного позову та керуючись п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, суд вбачає підстави звернути рішення до негайного виконання.

Керуючись ст. ст. 26, 29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» № 1 від 25 червня 2009 р., ст. ст. 2, 5, 77, 241, 243, 246, 288, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Управління Державної міграційної служби України в Луганській області в особі Біловодського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, місцезнаходження якого: 92801, Луганська область, смт. Біловодськ, вул. Центральна, 126 до громадянки Російської Федерації ОСОБА_2, фактичне місце перебування якої: АДРЕСА_1, про примусове видворення за межі України громадянки Російської Федерації ОСОБА_2 із забороною подальшого в'їзду в Україну строком на п'ять років - задовольнити.

Видворити громадянку Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт НОМЕР_1, виданий 23.11.2006 р., за межі України в примусовому порядку та заборонити їй подальший в'їзд на територію України строком на п'ять років.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Біловодський районний суд луганської області в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий: