Справа № 2а-2801/11/0528
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

17 серпня 2018 року справа №2а-2801/11/0528

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання Токарева А.Г.,

за участю: позивач не зявився,

представника відповідача ОСОБА_1 за довіреністю № 10327/08 від 04.06.2018,

розглянув у відкритому судовому засіданні звіт Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську про виконання рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2011 року у справі № 2а-2801/11/0528 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання нарахувати та виплатити пенсію згідно Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та «Про соціальний захист дітей війни»,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 13 квітня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (далі - УПФУ у м.Краматорську) про визнання дій неправомірними та зобовязання нарахувати та виплатити пенсію згідно Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та «Про соціальний захист дітей війни» відмовлено у повному обсязі (том 1 а.с.58-59).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2011 року постанову Краматорського міського суду Донецької області від 13 квітня 2011 року по адміністративній справі № 2а-2801/11/0528 скасовано, внаслідок чого, судом позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, а саме: визнано неправомірною бездіяльність УПФУ у м. Краматорську по невиплаті ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як «дитині війни» з 06.01.2011 року; зобовязано УПФУ у м. Краматорську здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як «дитині війни» з 06 січня 2011 року з урахуванням фактично здійсненних виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (том 1 а.с.161-163).

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 20 лютого 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2011 року було залишено без змін (том 1 а.с.208-210).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 року задоволено заяву ОСОБА_2 про здійснення судового контролю за виконанням рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2011 року у справі № 2а-2801/11/0528; зобовязано УПФУ у м. Краматорську надати звіт про виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2011 року у справі № 2а-2801/11/0528 за позовом ОСОБА_2 до УПФУ у м. Краматорську про визнання дій неправомірними та зобовязання нарахувати та виплатити пенсію згідно Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та «Про соціальний захист дітей війни» протягом одного місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням (т.3 а.с.19-20).

01.08.2018 року до суду апеляційної інстанції надійшов звіт УПФУ у м. Краматорську про виконання рішення суду у справі №2а-2801/11/0528, зі змісту якого встановлено наступне.

ОСОБА_2, 25.07.1941 р. н., нарахована сума підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як «дитина війни» відповідно до постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.07.2011 року у справі №2а-2801/11/0528 за період з 06.01.2011 року по 31.10.2011 у сумі 1685,97 грн.

Статтею 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» встановлено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною 2 статті 95 Конституції України визначено, що виключно Законом України про державний бюджет визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір та цільове спрямування цих видатків.

Кабінет Міністрів України регулює порядок та розмір соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законами України «Про державний бюджет України на 2011 рік», «Про державний бюджет України на 2012 рік», «Про державний бюджет України на 2013 рік», «Про державний бюджет України на 2014 рік», «Про державний бюджет України на 2015 рік», «Про державний бюджет України на 2016 рік», «Про державний бюджет України на 2017 рік» та «Про державний бюджет України на 2018 рік» виплати надбавки «дітям війни» в розмірах, які встановлені за рішенням судів, не передбачені.

Враховуючи викладене, виплата зазначеної надбавки проводиться в розмірах, передбачених та профінансованих за рахунок Державного бюджету України. Отже, УПФУ у м. Краматорську, в межах своїх повноважень, здійснило всі необхідні заходи, направлені на виконання судового рішення та зазначило, що доплата за рішенням суду буду виплачена при наявності фінансування з Державного бюджету.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав наданий звіт.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

З 08 липня 2011 року, часу набрання судового рішення законної сили, до теперішнього часу вказане судове рішення у справі № 2а-2801/11/0528 про зобовязання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як «дитині війни» з 06 січня 2011 року, з урахуванням фактично здійсненних виплат, не виконано у повному обсязі, що також підтверджується наданим суду звітом пенсійного органу від 01.08.2018 року № 13892/08.

Вказані спірні правовідносини врегульовуються Конституцією України та відповідними нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В рішенні від 30.06.2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма субєктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Так, Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов'язувальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід'ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно зі статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Суб'єктами, на яких поширюється обов'язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов'язковим для учасників справи.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України» № 3 від 13.03.2017 року зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов'язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту субєкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника субєкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 382 КАС України та на підставі аналізу звіту пенсійного органу, суд вважає за необхідне повторно зобовязати УПФУ у м. Краматорську надати звіт про виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2011 року у справі № 2а-2801/11/0528 протягом одного місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Беручи до уваги нову редакцію Кодексу адміністративного судочинства України від 03 жовтня 2017 року, ліквідацію Вищого адміністративного суду України з 15 грудня 2017 року та утворення Верховного Суду, який не висловився з питання часу встановлення судового контролю за судовим рішенням, наявність тривалого непроведення відповідачем виплати ОСОБА_2, доводи щодо обґрунтування необхідності встановлення судового контролю, суд вважає за необхідне продовжити судовий контроль за виконанням рішення суду в цій адміністративній справі, а саме - зобовязати відповідача повторно надати суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання ним законної сили, відійшовши від вказаної правової позиції ВАСУ.

Керуючись ст. ст. 310, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську у Донецькій області повторно надати звіт про виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2011 року у справі № 2а-2801/11/0528 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську про визнання дій неправомірними та зобовязання нарахувати та виплатити пенсію згідно Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та «Про соціальний захист дітей війни» протягом одного місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Повний текст ухвали складений 17 серпня 2018 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_3