Справа № 638/18672/17
Суддя: Цвірюк Д. В.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/423/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі судді Цвірюка Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання неправомірними дій, скасування рішення щодо відмови в призначенні пенсії та зобовязання вчинити певні дії,-

встановив:

07.12.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання неправомірними дій, скасування рішення щодо відмови в призначенні пенсії та зобовязання вчинити певні дії, в якому просив суд:

- Скасувати рішення комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 08.09.2017 року, протокол №23, яким відмовлено йому у призначенні пенсії в разі втрати годувальника за ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобовязати Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова з 04.09.2017 року призначити йому на підставі ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» пенсію в разі втрати годувальника після смерті батька, ОСОБА_2, померлого 15.08.2017 року, виходячи з пенсії, яка виплачувалась померлому на підставі Закону України «Про прокуратуру» на день смерті, на період його, ОСОБА_1, навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), але не довше ніж до досягнення 23 років.

Позов обґрунтовує тим, що 15.08.2017 року помер його батько, ОСОБА_2. Він як працівник прокуратури з 2002 року отримував пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру». З 01.10.2016 року органами Пенсійного фонду України на підставі постанови суду по адміністративній справі було проведено перерахунок пенсії згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 17.01.2002 року, яка діяла на час виходу його батька на пенсію. Позивач є студентом другого курсу денної форми навчання факультету «Компютерні та інформаційні технології» Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут».

Позивач в позовній заяві вказав про те, що судові засідання просить слухати за його відсутності та за наявними матеріалами.

Відповідачем 26.06.2018 року за №9697-06/49 надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з огляду на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», відповідно до якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до, зокрема, Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 15.08.2017 року помер батько позивача, ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №603110 від 17.08.2017 року. (а.с. 12)

ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ №247502 від 02.09.2011 року. (а.с. 9)

ОСОБА_2 з 2002 року отримував пенсію відповідно до ЗУ «Про прокуратуру», що підтверджується копією розпорядження 160800 від 01.10.2002 року, копією розпорядження 160800 від 06.02.2017 року. (а.с.13, 14) В подальшому на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.06.2017 року Шевченківське обєднане управління пенсійного фонду України м. Харкова зобовязано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2М.(а.с.17-20)

Позивач ОСОБА_1 є студентом другого курсу денної форми навчання факультету «Компютерні та інформаційні технології» Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», що підтверджується довідкою №66-350 від 31.10.2017 року виданою Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут». (а.с. 8)

04.09.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо призначення пенсії у разі втрати годувальника згідно з Законом України «Про прокуратуру».

Рішенням комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 08.09.2017 року, протокол №23, позивачу відмовлено у призначенні пенсії у разі втрати годувальника.

Згідно з ч.19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015 року, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частинами 2, 3 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону . До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно п.1.1 та 1.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі Порядок), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі- орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації); заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Посилання відповідача на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», відповідно до якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до, зокрема, Закону України «Про прокуратуру», як на підставу правомірності відмови позивачу у переведенні на пенсію у звязку з втратою годувальника, суд вважає хибними.

Згідно ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій.

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби,так і після її закінчення зумлвлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника є неправомірними. А тому слід зобовязати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію у звязку з втратою годувальника ОСОБА_2 у раніше призначеному йому розмірі (розмірі, що належав ОСОБА_2 на момент смерті) з 04.09.2017 року, тобто з моменту первісного звернення з вимогою про призначення.

Умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника визначено статтею 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням положень ст.ст.36-38 вказаного вище Закону, а також ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії у зв'язку з втратою годувальника призначаються із заробітку годувальника або із пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті (заробітну плату, чи пенсію).

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Це означає, що ч.2 ст. 77 КАС України встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Крім того, ч. 3 ст. 79 КАС України зобов'язує відповідача надати всі наявні у нього докази разом із поданням відзиву, а тому, в даному випадку, суд відповідно до ч. 5 ст. 77, ч.3 ст. 205, ст. 286 КАС України безумовно зобов'язаний розглянути справу на підставі тих доказів, які надані суду сторонами.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень, правомірності своїх дій у спірних відносинах належним чином не довів.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції № 0.0.909859426.1 від 06.12.2017 року позивачем було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 640,00 грн. (а.с. 1).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 6, 8, 9-11, 72-79, 132, 139, 263, 295 КАС України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова про визнання неправомірними дій, скасування рішення щодо відмови в призначенні пенсії та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Скасувати рішення комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова від 08.09.2017 року, протокол №23.

Зобовязати Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м.Харкова призначити на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника після смерті батька, ОСОБА_2, виходячи з пенсії, яка виплачувалась померлому на підставі Закону України «Про прокуратуру» на день смерті, починаючи з 04.09.2017 року, на період навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова (, м.Харків, м-н Свободи буд.5 4 під.) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 07.08.2018 року.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк