Справа № 363/2810/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 серпня 2018 року м. Київ №363/2810/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кушнова А.О., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про стягнення компенсації,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про стягнення з Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області відшкодування шкоди, пов'язаної з невиплатою одноразової компенсації по втраті годувальника, померлого чоловіка ОСОБА_2 - учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 7586,00 грн.

Суд звертає увагу, що поданий позивачем позов був поданий як цивільний, на що вказує посилання позивача на ст.ст.175-177 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23.07.2018 у справі №363/2810/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про стягнення компенсації - передано на розгляд Київському окружному адміністративному суду.

13.08.2018 матеріали справи №363/2810/18 надійшли на адресу суду та за результатами автоматизованого розподілу були передані для розгляду судді Кушновій А.О.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

З'ясовуючи відповідність позовної заяви вказаним вимогам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Виходячи з приписів зазначених правових норм, предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також, встановлені законом умови їх реалізації.

Крім цього, суд звертає увагу, що характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема, пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є вимога про стягнення з Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області відшкодування шкоди, пов'язаної з невиплатою одноразової компенсації по втраті годувальника, померлого чоловіка ОСОБА_2 - учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 7586,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та вважає, що має право на отримання компенсації по втраті годувальника - учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1,смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Верховний Суд у своїй постанові від 7 березня 2018 року у справі №377/231/16-ц (провадження №61-6719зпв18) виклав правовий висновок, усуваючи розбіжності в застосуванні норм процесуального законодавства щодо підсудності справи у спорі з аналогічними правовідносинами, в якому Верховний Суд України ухвалою від 02.06.2017 року відкрив провадження за заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року, який своєю чергою прийшов до висновку, що спір із Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, який є суб'єктом владних повноважень, щодо оскарження його бездіяльності в частині невиплати у належному розмірі щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, як публічно-правовий, що свідчить про неможливість його розгляду відповідно до положень ЦПК України.

Усуваючи розбіжності в застосуванні касаційним судом зазначених норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 7 березня 2018 року у справі № 377/231/16-ц (провадження № 61-6719зпв18) виходить з такого.

Відповідно до статті 15 ЦПК України, в редакції, чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушеннявіднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктами 1, 5 частини другої статті 17 КАС України, в редакції, чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі, компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, а також спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України, в редакції, чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

З огляду на положення статей 1 та 15 ЦПК України, статті 2 КАС України, в редакції, чинній на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі, не вважається публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування як суб'єктом публічного права та фізичною особою як суб'єктом приватного права, в якому фізична особа звернулася до суду за захистом не публічного, а цивільного права, зокрема права на відшкодування завданої шкоди.

У такому випадку це спір про цивільне право, незважаючи на те, що у ньому бере участь суб'єкт публічного права.

Отже, за висновками Верховного Суду у своїй постанові від 7 березня 2018 року у справі №377/231/16-ц (провадження № 61-6719зпв18) суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій дійшли передчасного висновку про непоширення цивільної юрисдикції на даний спір, тому ухвали судів попередніх інстанцій скасовані з направленням справи на розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд зазначає, що пред'явлений позов жодним чином не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта публічного права - Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області

На переконання суду спір за пред'явленим позовом має цивільно-правовий характер, оскільки виник з приводу бездіяльності суб'єкта публічного права щодо невиплати одноразової компенсації по втраті годувальника, що призвело до порушення особистих майнових прав позивача та завдало йому відповідної майнової школи, тобто порушено цивільне право.

Суд зазначає, що відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є правомірність виплати позивачу одноразової компенсації як дружині померлої особи, смерть якої пов'язана з Чорнобильської катастрофою в порядку, передбаченому статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ, не може бути розглянутий за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, що відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 7 березня 2018 року у справі №377/231/16-ц (провадження № 61-6719зпв18).

Отже, з огляду на вищезазначене, суд вважає, що дана справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства місцевим судом.

При цьому, суд вважає, що позбавлений можливості змінювати обґрунтування, наведене у позові, а приймаючи до уваги, що позов поданий за правилами Цивільного процесуального кодексу України, Вишгородський районний суд Київської області не звернув на це увагу.

У зв'язку з цим, суд вважає, що Вишгородський районний суд Київської області помилково здійснив передачу даної справи на розгляд Київському окружному адміністративному суду, оскільки Вишгородський районний суд Київської області є належним судом для розгляду даної справи за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом другим частини 1 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Разом з тим, частиною першою статті 318 КАС України передбачено, що у разі прийняття рішення судом першої інстанції з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20,22,25-28 цього Кодексу, таке рішення суду підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що підставою для передачі адміністративної справи на розгляд іншого адміністративного суду є порушення не лише територіальної, а й предметної та інстанційної юрисдикції.

Відповідно до частини 6 та 8 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України питання про передачу адміністративної справи, крім випадку, визначеного пунктами 4-6 частини першої цієї статті, суд вирішує ухвалою. Ухвалу про передачу адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого може бути оскаржено.

Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Отже, враховуючи підсудність даної справи Вишгородському районному суду Київської області в порядку цивільного судочинства, та приймаючи до уваги, що позов поданий за правилами Цивільного процесуального кодексу України, що повністю відповідає його правовій природі, суд вважає за необхідне передати адміністративну справу до Вишгородського районного суду Київської області.

Керуючись статтями 25,26, 29, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1.Адміністративну справу №363/2810/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про стягнення компенсації передати за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області.

2. Передачу справи здійснити не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

3. Копію ухвали надіслати (вручити) позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали підписано 20.08.2018 р.

Суддя Кушнова А.О.