Справа № 448/1004/16-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

14 серпня 2018 року

справа №448/1004/16-а

адміністративне провадження №К/9901/18950/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,

суддів - Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року (суддя - Гулид Р.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року (суддя - Гулид Р.М.) у справі №448/1004/16-а за позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - заступник начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби Шокало Володимир Степанович про скасування постанови про порушення митних правил,

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_3 (далі - позивач у справі, скаржник у справі) звернувся до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби (далі - митний орган, відповідач у справі), в якому просив скасувати постанову відповідача у справі про порушення митних правил №2655/20911/16 від 20 липня 2016 року.

Ухвалою Мостицького районного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року позовну заяву залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Вказана ухвала оскаржена позивачем в апеляційному порядку, до апеляційної скарги додано клопотання про звільнення від сплати судового збору, обґрунтоване тим, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення звільняється від сплати державного мита.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишено апеляційну скаргу без руху на підставі статей 187, 189,108 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Скаржнику у справі запропоновано протягом тридцяти днів із моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху подати до суду документ про сплату судового збору та надати обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу позивача повернуто скаржнику у зв'язку з не усуненням недоліків апеляційної скарги.

У поданій касаційній скарзі скаржник, із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалу Мостицького районного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача у справі не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Зокрема, Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Частина друга статті 3 цього ж Закону містить перелік об'єктів, за які не справляється судовий збір, а його стаття 5 - перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг, а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог у даній справі є оскарження постанови митного органу у справі про порушення митних правил, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі частини третьої статті 470 Митного кодексу України.

Відповідно до статті 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 529 Митного кодексу України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

В той же час, Митний кодекс України жодним чином не регулює питання сплати судового збору.

Відповідно статті 487 Митного кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною четвертою статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Визначальним у цій нормі є припис (веління) про те, що у разі незгоди і оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа, яка її оскаржила, не обтяжується обов'язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах.

У частині четвертій статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення видом платежу, від якого звільняються особи, що оскаржують постанову про накладення адміністративного стягнення, встановлено державне мито. На час виникнення спірних правовідносин, що є предметом цього перегляду, за звернення до суду у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління сплачують інший вид платежу - судовий збір, правові засади справляння якого, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, як зазначено вище, встановлені Законом України "Про судовий збір".

За Декретом Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 "Про державне мито" (у редакцій, чинній до набрання чинності Законом України "Про судовий збір") державне мито справлялося із: 1) позовних заяв, заяв (скарг) у справах окремого провадження, з апеляційних скарг на рішення судів і скарг на рішення, що набрали законної сили. Цей нормативний акт не містив положень про сплату державного мита як особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, так і органом (посадовою) особою, яка прийняла таку постанову.

З 11 листопада 2011 року набрав чинності Закон України "Про судовий збір", який із цієї дати не припинив дію законодавчих актів, які передбачали пільгу щодо сплати судового збору за подання заяви про розгляд в порядку адміністративного судочинства окремих видів рішень органів державної влади, як-то правила частини четвертої статті 288 Кодексу України про адміністративне правопорушення, або обмежив можливість прийняття таких актів у майбутньому.

Таким чином, у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення позивач звільняється від сплати судового збору.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку.

Необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об'єктів справляння судового збору; ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. Норми Закону України "Про судовий збір" не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.

У зв'язку з цим за подання позивачем апеляційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом України "Про судовий збір", сплаті не підлягає.

Що стосується вимоги касаційної скарги про скасування ухвали Мостицького районного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду Суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент подання касаційної скарги) ухвали суду першої інстанції можуть бути оскарженні в касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній від 15 грудня 2018 року) у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3, 4, 5, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала Мостицького районного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року в апеляційному порядку не переглядалася, а відповідно вона не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Відповідно до частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року у справі №448/1004/16-а скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер