Справа № 802/462/18-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/462/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук І.М. Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

15 серпня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Тиховського М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

08 лютого 2018 року до суду звернулась ОСОБА_4 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, 25 жовтня 2016 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" надано ОСОБА_4 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель резервного фонду державної власності сільськогосподарського призначення, орієнтовано. площею 2,00 га на території Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області.

07 листопада 2017 року позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про затвердження розроблено проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель резервного фонду державної власності сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 2,00 га на території Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області.

Разом із тим, листом від 29 грудня 2017 року № П-21742/0-11875/6-17 відповідач повідомив позивача про те, що земельна ділянка згідно розробленого проекту відноситься до земельного масиву площею 12,0000 га, який наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21 червня 2017 року № 101 внесений до переліку земельних ділянок, право оренди на які можуть бути реалізовані на земельних торгах.

Відповідачем було відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою, у зв'язку із його невідповідністю запроектованої земельної ділянки вимогам частини 3 статті 136 ЗК України та наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21 червня 2017 року № 101.

Не погоджуючись з вищевказаною відмовою позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції частково задовольняючи адміністративний позов виходив з того, що рішення відповідача про відмову в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є необґрунтованим та неправомірним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Частинами 1, 2 пункту "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з абзацом 1 частини 3 статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до частини 4 статті 123 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

З висновку інспектора державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області "Про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 18.10.2017 року №14607/12-17", колегією суддів встановлено, що інспектор дійшов висновку, що представлений позивачем проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідає вимогам законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

Відповідно до пунктів 9, 10 цього висновку, зауваження та пропозиції до проекту землеустрою "відсутні". Підсумкова оцінка проекту землеустрою "погоджується".

Згідно з частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до частини 10 статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, орган, який передає земельні ділянки у власність, може відмовити у затвердженні проекту землеустрою лише у випадку відсутності його погодження або відсутності позитивного висновку обов'язкової державної експертизи.

Колегією суддів встановлено, що відмовляючи позивачу у затвердженні проекту землеустрою, відповідач посилається на невідповідність земельної ділянки вимогам частини 3 статті 136 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 136 Земельного кодексу України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Таким чином не можна відчужувати земельну ділянку за двох обов'язкових умов:

- земельну ділянку включено до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлено на земельні торги;

- земельну ділянку виставлено на земельні торги.

Як з'ясовано при розгляді справи, земельна ділянка стосовно якої виник спір на момент відмови у затвердженні проекту землеустрою на земельні торги не виставлялась, хоча і була включена до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлено на земельні торги.

Таким чином, підстави для відмови передбачені частиною 3 статті 136 Земельного кодексу України відсутні.

Колегія суддів звертає увагу, що положення статті 118 ЗК України не передбачають підстав для відмови у затвердженні проектів землеустрою, дозвіл на розробку якого надано відповідним органом виконавчої влади та який погоджений у встановленому законом порядку, а також містить висновок інспектора державної експертизи про його відповідність вимогам законодавства.

Разом з тим, відсутність обтяжень на земельну ділянку після надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою не свідчить про виникнення на неї будь-яких обтяжень чи заборон.

Таким чином, дії відповідача щодо відмови у затвердженні погодженого проекту землеустрою лише із підстав включення цієї земельної ділянки до переліку земель на які поширюється дія положень частини 3 статті 136 Земельного кодексу України порушують гарантоване позивачу право на безоплатне отримання земельної ділянки.

Також колегія суддів звертає увагу, що порядок затвердження проекту землеустрою чітко визначений положеннями статті 118 Земельного кодексу України, аналіз яких свідчить про те, що орган, який передає земельні ділянки у власність, може відмовити у затвердженні проекту землеустрою лише у випадку відсутності його погодження або відсутності позитивного висновку обов'язкової державної експертизи.

Крім того, жодних застережень щодо неможливості затвердження погодженого проекту землеустрою з підстав, визначених частиною 3 статті 136 Земельного кодексу України, положення статті 118 Земельного кодексу України не містять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про визнання протиправною та скасування відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель резервного фонду державної власності, сільськогосподарського призначення, площею 2,0000 га, яка розташована на території Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 серпня 2018 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.