Справа № 1940/1387/18
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань забезпечення адміністративного позову

Справа № 1940/1387/18

17 серпня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі: головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Тернополі заяву ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 до Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про визнання протиправним та нечинним наказу,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 до Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про визнання протиправним та нечинним наказу Управління освіти і науки Тернопільської міської ради №261 від 03.07.2018 року "Про встановлення плати за надання послуг у закладах дошкільної освіти для батьків, діти яких не зареєстровані у місті Тернополі".

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначене на 15 серпня 2018 року о 11:00 год.

ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення позову в даній адміністративній справі шляхом зупинення дії наказу Управління освіти і науки Тернопільської міської ради №261 від 03.07.2018 року «Про встановлення плати за надання послуг у закладах дошкільної освіти для батьків, діти яких не зареєстровані у місті Тернополі». Подана заява обґрунтована тим, що специфіка цієї справи полягає в оскарженні нормативно-правового акту Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, який встановлює фінансові перешкоди у відвідуванні позивачем дошкільного навчального закладу. Законний представник позивача хоча і зобов'язана в силу положень Сімейного кодексу України утримувати сина, проте виховуючи його самостійно і отримуючи незначну заробітну плату змоги оплачувати за навчання сина не має. Водночас, на думку заявника, допоки оскаржуваний наказ буде чинним, (а до набрання рішенням законної сили з огляду на можливе апеляційне провадження може пройти і понад півроку), існуватиме формальний обов'язок здійснювати оплату. Вважає, що у разі зупинення дії оскаржуваного наказу дошкільний навчальний заклад, де навчається позивач, зможе у разі відхилення позову стягнути з позивача нараховану суму. Крім того, зазначила, що у разі несплати коштів ОСОБА_3 може бути недопущений до здобуття освіти. Тому без забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу права позивача навіть у разі задоволення позову можуть бути непоправно порушені. Отже, на думку завника і ефективний захист/поновлення порушених прав та інтересів дитини не матиме місце.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Виходячи з даної норми, розгляд заяви про забезпечення позову здійснено судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи та поданою заявою, дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити з огляду на наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150,151 КАС України, які закріплюють підстави забезпечення позову, а також види забезпечення позову в адміністративному процесі.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з вищеназваних підстав, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Також, суд зазначає, що заявником висловлено лише припущення існування можливої загрози завдання шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Зі змісту ст.152 КАС України вбачається, що обов'язковим є подання доказів, а не припущень щодо наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заходу забезпечення позову.

Крім того, при розгляді клопотання про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. Їх оцінка в сукупності може бути надана судом лише за наслідками розгляду самої справи, з урахуванням усіх належних та допустимих доказів, які сторони вправі надавати суду в ході розгляду адміністративної справи.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Отже, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог щодо забезпечення позову, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза, невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у реалізації заявником своїх прав та інтересів, чи слід зебезпечувати позов саме у такий спосіб, про який просить заявник, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, чи є такий спосіб співмірним обсягу позовних вимог, чи має заявник легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача.

Вирішуючи клопотання про забезпечення позову, суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов'язків сторін. В той же час, рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням акта суб'єкта владних повноважень.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу рівності сторін, як складової концепції справедливого судового розгляду та який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення у справах «Кресс проти Франції» (Kress v. France), «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy), «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria).

У даному випадку, на думку суду, вирішення питання про забезпечення позову є фактичним вирішенням спору по суті позовних вимог, що не відповідає призначенню правового інституту забезпечення адміністративного позову. Вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб є неможливим, оскільки при цьому фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Таким чином, перевіривши зазначені в заяві про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам, а також оцінивши наявні докази, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заяви та про відсутність підстав для її задоволення.

Крім того, ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, у прохальній частині заяви про забезпечення позову просила звільнити від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст.133 КАС України, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до ч. 2 ст.8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Крім того, відповідно до п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх осіб.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, що має місце у цьому випадку.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Таким чином, суд вважає, що клопотання ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.133,150-154,241,243,248 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про судовий збір, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

2. Звільнити ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 від сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову.

3.У задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 до Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про визнання протиправним та нечинним наказу - відмовити.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Головуюча суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.