Справа № 813/1045/18
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/5347/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,
суддів Онишкевича Т.В., Улицького В.З.,
за участі секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 року (головуючого судді Лунь З.І.) ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Львів о 10 год. 31 хв. повний текст складено 23.05.2018 року у справі №813/1045/18 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Військової частини НОМЕР_2 про відшкодування матеріальної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 17.03.2018 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 третя особа Військова частина НОМЕР_2 в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану ним державі через особисту неправомірну бездіяльність під час проходження військової служби в сумі 109717,96 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 року позов задоволено повністю.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю, а саме відповідач (Апелянт) - ОСОБА_1 в період з 05.05.2016 року до 13.12.2017 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 у військовому званні «майор» на посаді заступника начальника штабу. Відповідно до акту службового розслідування від 05.12.2017р. щодо виявлення нестачі майна у військовій частині НОМЕР_2 та наказу командира військової частини НОМЕР_2 факт нестачі військового майна був виявлений під час проведення інвентаризації військового майна у військовій частині НОМЕР_2 . За таких обставин, нестача майна відбулась у в/ч НОМЕР_2 . Майнову шкоду державі завдано на території в/ч НОМЕР_2 , яка була утримувачем. Відповідно, в/ч НОМЕР_2 як юридична особа відповідала перед в/ч НОМЕР_1 за зберігання майна. Як вказано в акті службового розслідування щодо втрати майна в/ч НОМЕР_2 від 05.12.2017 року, між командуванням військової частини НОМЕР_2 та військовослужбовцем, заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_1 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Судом упущено той факт, що за майно яке отримувалось майором ОСОБА_2 ,- він є матеріально відповідальний перед А3687. Таким чином, військова частина НОМЕР_1 у даній справі є неналежним позивачем, оскільки майно зберігалось на території в/ч НОМЕР_2 і відповідно втрата майна призвела до дебіторської заборгованості в/ч НОМЕР_2 перед в/ч НОМЕР_1 . За таких обставин, враховуючи матеріальну відповідальність майора ОСОБА_1 перед в/ч НОМЕР_2 лише в/ч НОМЕР_3 могла звертатись до ОСОБА_3 з позовом про відшкодування шкоди за втрату майна, яке перебувало у в/ч НОМЕР_4 , про що свідчить проведення інвентаризації. Відтак, військова частина НОМЕР_1 у даній справі є неналежним позивачем, оскільки у даному випадку в/ч НОМЕР_2 відповідальність себе як юридичної особи переклала на звільненого майора ОСОБА_1 . Жодних угод щодо переведення відповідальності та/або переуступки права відшкодування збитків отриманих внаслідок втрати майна на ОСОБА_1 не передавалось. Відповідно, якщо при проведенні інвентаризації майна в/ч НОМЕР_2 встановлено його відсутність, а наявний договір про матеріальну відповідальність майора ОСОБА_1 , з позовом про стягнення грошових сум повинна звертатись військова частина, яка була відповідальна за зберігання. Предметом спору в цій справі є стягнення з ОСОБА_1 , колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , суми невідшкодованої майнової шкоди в розмірі 111423,39 (34584,99 х 3) грн., завданої відповідачем військовій частині НОМЕР_1 під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_2 . Відповідно до п. 32. Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджене постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 року, на притягнутих до матеріальної відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди, в 10-денний термін після дня вибуття їх з військової частини до суду за місцем їх постійного проживання (роботи) надсилаються виконавчі написи органів, що виконують нотаріальні дії. Для отримання виконавчого напису командир (начальник) військової частини подає органам, що виконують нотаріальні дії, довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню. При цьому пунктом 31 зазначеного Положення, встановлено, що у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. Таким чином, у будь-якому випадку (п. 31 чи п. 32 Положення), військова частина має діяти не як суб`єкт владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо проходження публічної служби, а як особа у цивільно-правових відносинах, дії якої спрямовані на відшкодування завданої шкоди, що узгоджується з приписами ч.3 ст. 17 Цивільного кодексу України, відповідно до якої орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування здійснюють захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Оскільки жодним законом не встановлено право військової частини на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства з такими вимогами, як стягнення невідшкодованої шкоди, в той час як ст. 46 КАС України встановлено право звернення суб`єкта владних повноважень до адміністративного суду у випадках встановлених законом, враховуючи чітко встановлені Положенням дії військових частин, та те, що до розгляду в порядку цивільного судочинства підлягають спори щодо «інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства», а тому спір, який виник між сторонами є цивільним та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 року, на яку послався позивач, ні Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року №12 в даному випадку не повинні застосовуватись, оскільки спір який виник між сторонами у справі стосується майнових прав позивача та майнових обов`язків відповідача фізичної особи. Також, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» №880 від 02.11.1995р. затверджено перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості. Вказану Постанову №880 постановлено відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради від 23 червня 1995 р. N 243. Згідно п.8 постанови Верховної Ради України від 23 червня 1995 р. N 243, - Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність. Згідно абз.1, 3 п.10 розділу II постанови Верховної ради України від 23 червня 1995р. N 243 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. Актом службового розслідування встановлено саме недбале зберігання і саме на підставі недбалого зберігання майора ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та позбавлення премії та грошового забезпечення. Відтак виходячи з наведеного, позивачем завищено суму позовних вимог застосовуючи повну матеріальну відповідальність у трикратному розмірі, а суд відповідно не звернув увагу на вказану норму матеріального права та твердження позивача в позовній заяві та акті службового розслідування від 06.12.2017 року. В доповнення до наведеного відповідач просить суд врахувати правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 13.01.2016 року у справі за №21-5421а15, у відповідності до положень абзацу другого пункту 5 статті 242 КАС України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача Томашівський О.Г. в судовому засіданні апеляційного суду заперечив доводи апеляційної скарги просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача Малецький О.О. вимоги апеляційної скарги заперечує просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до довідок-розрахунків на втрачене військове майно речової служби військовослужбовцем ОСОБА_1 , він має відшкодувати грошові кошти в сумі 109717,96 грн., а тому позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 про стягнення шкоди з ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до приписів частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період з 05.05.2016 до 13.12.2017 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 у військовому званні «майор» на посаді заступника начальника штабу.
Між командуванням військової частині НОМЕР_2 та військовослужбовцем, заступником начальника штабу ВЧ НОМЕР_2 майором ОСОБА_1 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, який і не заперечував того, що він особисто прийняв зазначені вироби, що підтверджується актами: №В2380 від 06.07.2016; №В2379 від 06.07.2016; №В2378 від 06.07.2016, №В2377 від 06.07.2016.
На підставі наказу командира військової частині НОМЕР_2 ОСОБА_4 від 04.12.2017 №291 та у порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Сил України затвердженою наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 №82 (зі змінами), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 30.03.2004 за №385/8984, проведено службове розслідування за фактом виникнення нестачі майна відповідно до актів технічного стану виробів 1В19-1 №МФ3812, 1В18-1 №ЛД5335, 1В18-1 №ИД3851, 1В18-1 №ИД3594 з метою з`ясування причин та умов, виникнення нестачі майна військової частині НОМЕР_2 та встановлення ступеню вини посадових осіб. Яким встановлено, що факт виявлення нестачі військового майна, є можливим внаслідок неналежного відношення до збереження військового майна та виконання службових обов`язків з боку майора ОСОБА_1 , який не забезпечив належного його зберігання, що в результаті призвело до втрати військового майна виробів: -1В19-1 № МФЗ 812 на базовому шасі (БТР 60 ПБ № ИОЗУТ8133); -1В18-1 № НОМЕР_5 на базовому шасі (БТР 60 ПБ № И06УТ3584); -1В18-1 № НОМЕР_6 на базовому шасі (БТР 60 ПБ № Х09УТ4794); -1В18-1 № НОМЕР_7 на базовому шасі (БТР 60 ПБ № И07УТ5359).
Однак, згідно з довідками-розрахунками №№1-4 ВЧ НОМЕР_1 нестача майна номенклатури служби РАО виробів, а саме: 1В19-1 № МФЗ 812 на базовому шасі (БТР 60 ПБ № ИОЗУТ8133); 1В18-1 № НОМЕР_5 на базовому шасі (БТР 60 ПБ № И06УТ3584); 1В18-1 № ЛД5335 на базовому шасі (БТР 60 ПБ № Х09УТ4794); 1В18-1 № НОМЕР_7 на базовому шасі (БТР 60 ПБ № И07УТ5359), виявлених під час інвентаризації у військовій частині НОМЕР_2 станом на 01.12.2017 становить 34584,99грн., а з урахуванням кратності - 111423,69 грн.
За результатами перевірки складено акт від 05.12.2017, яким стверджується, що перевірка фактичної наявності пального проводилась в присутності матеріально відповідальних осіб та членів внутрішньо-перевірочної комісії.
Відповідно до акта службового розслідування від 05.12.2017, затвердженого командиром військової частині НОМЕР_2 ОСОБА_4 , в ході проведення службового розслідування проаналізовано облікові документи, прихідно-розхідні документи фінансової служби, прихідно-розхідні документи по службі пального, акти проведення інвентаризації ПММ військової частині НОМЕР_2 ; відібрані пояснення у військовослужбовців та працівників військової частині НОМЕР_2 , в обов`язки яких входить організація, контроль за рухом та забезпеченням ПММ, вивчено та проаналізовано роботу посадових осіб щодо організації та забезпечення контролю, зберігання, витрати пально-мастильних матеріалів у ВЧ НОМЕР_3 .
Актом службового розслідування від 05.12.2017 запропоновано за неналежне виконання службових обов`язків, недопущенням подібних випадків в подальшому заступника начальника штабу військової частині НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 притягнути до підвищеної матеріальної відповідальності на суму 111423,39 грн., притягнути до дисциплінарної відповідальності - оголосити сувору догану, позбавити премії за травень 2017 року у повному обсязі, зменшити розмір щомісячної додаткової грошової винагороди за грудень 2017 року до 0% місячного грошового забезпечення, відповідно до довідок-розрахунків занести нестачу в книгу обліку витрат по службі.
Крім цього, згідно з витягом з наказу командира військової частині НОМЕР_2 з адміністративно-господарської діяльності від 12.12.2017 №299 «Про результатів службового розслідування за фактом нестачі майна відповідно актів технічного стану виробів 1В19-1 №МФ3812, 1В18-1 №ЛД5335, 1В18-1 №ИД3851, 1В18-1 №ИД3594» вбачається, що наказано заступника начальника штабу військової частині НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності на суму 111423,39 грн., притягнуто до дисциплінарної відповідальності оголошено сувору догану, позбавлено премії за травень 2017 року у повному обсязі, зменшено розмір щомісячної додаткової грошової винагороди за грудень 2017року до 0% місячного грошового забезпечення, відповідно до довідок-розрахунків занесена нестача в книгу обліку витрат по службі.
Згідно з наказом командира військової частині НОМЕР_4 (по стройовій частині) № 265 від 13.12.2017 відповідача було виключено зі списків особового складу, з підстав його звільнення з військової служби у відставку за станом здоров`я.
При виключенні ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_4 та наказом командира військової частині НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 13.12.2017 № 265 на покриття згаданої заборгованості із заподіяної шкоди було утримано 1705,73 грн., про що свідчить платіжне доручення від 19.12.2017 № 273.
З огляду на вказане, суд встановив, що після звільнення з лав Збройних Сил України, ОСОБА_1 частково сплатив кошти в сумі 1705,73грн. за нестачу військового майна.
Вказане втрачене військове майно, за вищезазначеними нарядами було передано військовій частині НОМЕР_1 , обліковано за нею та згідно з наказом командира військової частині НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.01.2018 №27 є її нестачею, про що свідчать відповідні записи у Книгах обліку нестач та грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 .
Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Частиною 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Щоб спір набув ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України, правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності. Діяльність особи на посаді або процес її звільнення чи прийняття на посаду мають становити публічний охоронюваний інтерес або ж мати наслідки для невизначеного кола осіб.
Разом з тим завдання шкоди та процес її відшкодування не підпадають під визначення публічно-правового спору, оскільки є деліктним зобов`язанням з конкретно визначеним суб`єктним складом боржником, який завдав збитків, та кредитором, якому завдані збитки мають бути відшкодовані.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно із частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку вбачається спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд вважає, що провадження в справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Військової частини НОМЕР_2 про відшкодування матеріальної шкоди слід закрити.
Вказана правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 20.06.2018 року справа №815/5027/15 (провадження № 11-214апп18).
Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Частиною 1 статті 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Керуючись ст.ст. 238, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 року у справі №813/1045/18 скасувати та провадження у справі закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Т.В. Онишкевич

В.З. Улицький
Повний текст постанови складено 15.08.2018 року