Справа № 804/205/3126/18
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року Справа № 804/205/3126/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у м. Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпрі ради (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати дії Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпрі ради щодо відмови виплати позивачу, як уповноваженому члену сім`ї щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг - протиправними.
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпрі ради поновити виплату позивачу, як уповноваженому члену сім`ї щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 02.02.2018 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпрі ради з заявою для призначення виплати адресної допомоги на покриття витрат на проживання на новий шестимісячний період відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №505. Проте, листом від 12.04.2018 №П-22 позивачу відмовлено в продовженні виплат адресної допомоги на покриття витрат на проживання на новий шестимісячний період у зв`язку з отриманням компенсації за піднайом житлового приміщення. Позивач зазначає, що дії відповідача є протиправними, у зв`язку з чим просить задовольнити позовну заяву.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (суддя Басова Н.В.) від 11.05.2018 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за підсудністю.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 08.06.2018 року, справу розподілено судді Голобутовському Р.З.
Ухвалою суду від 13.06.2018 справу № 804/205/3126/18 прийнято до провадження судді Голобутовського Р.З. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не надав.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
02.02.2018 ОСОБА_1 , як уповноважена особа від усієї родини звернувся з заявою до Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпрі ради для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі оплату житлово-комунальних послуг.
Листом від 12.04.2018 №П-22 позивача повідомлено про відмову у призначенні допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки позивач отримує грошову компенсацію за піднайом житлового приміщення.
Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами .
За змістом абзацу 5 цієї частини зазначеної статті Закону № 2011-XII у разі відсутності службового жилого приміщення для інших військовослужбовців (крім рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі) військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію.
Разом із тим у частині десятій статті 14 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації визначаються Кабінетом Міністрів України (абзац сьомий частини першої статті 12 Закону № 2011-XII).
Згідно з пунктом 1 Порядку № 450 грошова компенсація виплачується особам офіцерського складу Збройних Сил у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина не орендує для них та членів їх сімей житло.
Так, в листі від 12.04.2018 №П-22 зазначено, що враховуючи інформацію вказану у листі військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2018 №396, де ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та згідно з протоколом від10.04.2018 №40/2 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні грошової допомоги, в зв`язку з отриманням компенсації за піднайом житлового приміщення.
Водночас Порядком затвердженим Постановою № 505 Кабінет Міністрів України врегулював механізм надання адресної допомоги усім відповідним (незалежно від наявності певного спеціального статусу, зокрема й статусу військовослужбовця) особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (пункт 1 цього Порядку).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації, та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. Розміри цієї грошової допомоги визначені у пункті 3 цього Порядку.
З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення позивачеві адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505, оскільки він отримує компенсацію за піднайом житла відповідно до постанови від 26.06.2013 № 450.
Зокрема, піднайом житла відноситься до одного із видів витрат на проживання, а отже одержання компенсації за такі витрати з кількох підстав суперечить вимогам статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В аспекті встановлених обставин у справі, що розглядається, слід зазначити, що військовослужбовець, який є також внутрішньо переміщеною особою, не має права отримувати одночасно грошову компенсацію, передбачену Порядком № 450, та адресну допомогу відповідно до Порядку № 505. Разом із тим така особа може обрати той вид зазначених компенсаційних виплат, який є для неї більш сприятливим.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 11.07.2017 року (справа № 750/2414/15-а).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи рішення про відмову позивачу в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі оплату житлово-комунальних послуг діяв в межах повноважень, визначених чинним законодавством.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський