Справа № 825/2284/18
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2018 року м.Чернігів Справа № 825/2284/18

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Соломко І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Управління праці і соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради про визнання рішень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі-ГУ ПФУ в Чернігівській області), Управління праці і соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради (далі-Управління) про визнання рішень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Управління скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та в подальшому ГУ ПФУ в Чернігівській області припинено виплату пенсії, що, на думку позивача, є протиправним, оскільки держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.06.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06.07.2018 представником Управління подано відзив, в якому зазначено, що згідно інформації Держприкордонслужби України від 18.04.2018 позивач виїхав 10.01.2018 і в'їхав на територію України 31.03.2018, що підтверджує факт перетинання державного кордону України та відсутність позивача понад 60 днів за місцем проживання. Управління зазначає, що рішення про скасування дії довідки № від 17.11.2014 прийнято на підставі вказаної інформації Держприкордонслужби, а не актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, тому були наявні підстави для скасування вказаної довідки внутрішньо переміщеної особи. У день прийняття рішення про скасування довідки керівник структурного підрозділу Управління припиняє призначені виплати такій особі. За таких обставин вважає, що Управління при прийнятті оскаржуваних рішень діяло на підставі лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

09.07.2018 представником ГУ ПФУ в Чернігівській області, в межах встановленого судом строку, подано відзив на позов, в якому зазначено, що рішенням Управління від 2504.2018 № 05-16/92 відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» скасовано дію довідки № від 17.11.2014 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з 25.04.2018 та внесено відомості про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб. Скасування дії вказаної довідки з підстав визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» позбавляє на сьогоднішній день ГУ УПФУ в Чернігівській області можливості відновити позивачу виплату пенсії. З огляду на викладене, дії головного управління щодо припинення виплати пенсії позивачу повністю узгоджується з чинним правовим регулюванням спірних правовідносин, а позовні вимоги є передчасними.

12.07.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній не погоджується з позицією відповідачів щодо безпідставності позовних вимог, оскільки частиною першою статті 49 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено виключні підстави припинення виплати пенсії, але жодних з таких випадків ГУ ПФУ в Чернігівській області не був застосований. Управлінням праці і соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачу виплати пенсії.

13.07.2018 від Управління надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що враховуючи відсутність позивача понад 60 днів за місцем фактичного проживання, як тимчасово переміщеної особи в АДРЕСА_1, з урахуванням правил статті 12 Закону № 1706-VII, були наявні підстави для скасування довідки про взяття позивача на облік, як внутрішньо переміщеної особи.

Заявлене позивачем клопотання про витребування з Управління праці і соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради особової справи внутрішньо переміщеної особи, суд вважає безпідставним, оскільки вказані в останньому обставини не були підставою для прийняття відповідачем рішення, тому задоволенню не підлягає.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером за вислугу років, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 та перебував на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області (а.с.13).

17.11.2014 позивачу видана довідка № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Розпорядженням відділу соціального забезпечення окремих категорій осіб Управління праці і соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради від 25.04.2018 № 05-16/92 відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та інформації Держприкордонслужби від 18.04.2018 № 3870 скасовано дію довідки № від 17.11.2014 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з 25.04.2018, та внесено відомості про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб (а.с.17).

Рішенням комісії Управління праці і соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради про призначення усіх видів державної соціальної допомоги, оформленого протоколом № 7 від 26.04.2018 позивачу припинено соціальні виплати відповідно до пп. 4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365.

На підставі вказаних рішень позивачу припинено виплату пенсії, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20.10.2014 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VІІ (набрав чинності з 22.11.2014р., далі по тексту Закон України № 1706-VІІ), відповідно до статті 1 якого внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

У відповідності до статті 4 Закону № 1706-VІІ факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

В свою чергу пунктом 3 частини першої статті 12 цього Закону передбачено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Пунктом 9 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 визначено, що під час обстеження матеріально-побутових умов сім'ї представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення інформує внутрішньо переміщених осіб про їх обов'язок у десятиденний строк письмово повідомляти про зміну фактичного місця проживання/перебування структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за новим фактичним місцем проживання/перебування, а також про наслідки невиконання такого обов'язку.

Пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування передбачено, що соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною першою статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як вже встановив суд, дія довідки № від 17.11.2014 скасована Управлінням на підставі статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та інформації ДПСУ від 18.04.2018 вх. № 3870. Доказів, які б спростували вказану інформацію позивачем не надано.

При цьому суд зазначає, що рішенням комісії по призначення усіх видів державної соціальної допомоги, оформлене протоколом № 7 від 26.04.2018 позивачу припинено соціальні виплати відповідно до пп. 4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365, що свідчить про правомірність позиції Управління праці і соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради.

За таких обставин, суд відхиляє доводи позивача про протиправність рішень Управління праці і соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради щодо скасування дії довідки та припинення позивачу соціальних виплат, а відтак в задоволені вказаних позовних вимог, позивачу слід відмовити.

Разом з тим, що стосується вимог про зобов'язання ГУ ПФУ в Чернігівській області відновити пенсію позивачеві з 01.05.2018, то її слід задовольнити з огляду на наступне.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з відповіді ГУ УПФУ в Чернігівській області від 06.06.2018 № 3239/03/01-2, виплата пенсії позивачу була припинена з 01.05.2018 року з посиланням на рішення Управління праці і соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради від 25.04.2018 № 05-16/92 про скасування довідки № від 17.11.2014.

Водночас Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи чи зміна місця проживання.

Як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ГУ ПФУ в Чернігівській області рішення про припинення виплати пенсії позивачу не приймалося.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Тому, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, ГУ УПФУ в Чернігівській області порушило право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.05.2018 було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Крім того, відповідно до частини другої статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Проте в задоволенні клопотання позивача щодо негайного виконання рішення суду в частині присудження пенсії, слід відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Пунктом 1 частин другої статті 371 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті;

Аналізуючи вказані норми, слід зробити висновок, що суд у рішенні суду може звернути до негайного виконання рішення суду у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Однак позовні вимоги позивача носять зобов'язальний характер, а не стягнення конкретної суми.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

У відповідності до вимог ч.4 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то позивачу слід повернути судовий збір пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, що становить 235,00 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 14000) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вулиця П'ятницька, 83а, м. Чернігів, 14000), Управління праці і соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради (вул. Шевченка, 44, м. Чернігів, 14000) про визнання рішень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Головного управління Пенсійного фонду України відновити пенсію ОСОБА_1 з 01.05.2018.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області () на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 14000) (ід.код НОМЕР_3) судові витрати в сумі 235 грн (двісті тридцять п'ять гривні 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повне рішення суду складено 20 серпня 2018 року.

Суддя І.І. Соломко