Справа № 214/6999/17
Суддя: Хомініч С. В.
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/6999/17
2-а/214/62/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Хомініч С.В.,

секретар судового засідання Горбунова Л.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 214/6999/17

за позовною заявою ОСОБА_1

до інспектора управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2,

про визнання протиправними дій, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Представник позивача ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_1, звернувся до суду з позовною заявою 29.11.2017, в якій просив суд визнати протиправними дії інспектора Управління ПП в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2 щодо неправомірного та безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення; скасувати постанову серії БР № 045574 від 14.11.2017 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою водія ОСОБА_1, визнано винним у вчиненні правопорушення за ч.2. ст.122, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн.

Предявлені вимоги мотивовано тим, що 14.11.2017 інспектором ПП ОСОБА_2 винесено відносно ОСОБА_1 постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за начебто вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.1 ст. 126 КУпАП, а саме проїзд перехрестя вул. Ракітіна, вул. Симбірцева в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, на вимкнений сигнал додаткової секції світлофору та керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передала керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. Вважав оскаржувану ним постанову незаконною та винесеною інспектором ПП з допущенням грубих порушень процесуальних норм під час її розгляду. Так, інспектор не врахував його доводи стосовно незгоди з відео фіксацією порушення. Наданий для огляду відеозапис був зафіксований на звичайну відеокамеру, призначену для побутового користування. Дану відеокамеру не внесено до Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, затвердженого Наказом МВС України №33 від 01.03.2010. Даний факт говорить про те, що інспектор Васильєв А.А., в своїй службовій діяльності патрульного поліції, позбавлений права користуватись будь-якими технічними засобами, які не внесено до вищезазначеного Наказу. А тому не має права при розгляді справи про адміністративне правопорушення посилатись на відео докази зафіксовані на побутову відеокамеру.

На відміну від інспектора УПП ОСОБА_2, водій ОСОБА_1 має право користуватись відеозаписами зафіксованими на побутові відеокамери для доведення своєї невинуватості, щодо інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Так, на даному відеозаписі зафіксовано, що в момент початку руху автомобіля НОМЕР_1 та відповідно проїзду вищевказаного перехрестя, світлофор, який встановлений на перехресті для здійснення регулювання дорожнього руху був вимкнений, тобто жоден з світлових сигналів світлофору не працював. Та тільки через невеликий проміжок часу, коли автомобіль НОМЕР_2, фактично завершив проїзд перехрестя, на світлофорі увімкнувся сигнал додаткової секції, що дозволяє рух у вказаному напрямку, при цьому основні сигнали світлофора залишались вимкненими, тобто світлофор був вимкнений, або фактично не справний.

Даний факт вказує на те, що інспектором УПП ОСОБА_2, не вірно оцінено дорожню обстановку на той момент на вказаному перехресті.

Тобто на момент проїзду перехрестя автомобілем НОМЕР_2, дане перехрестя було нерегульованим та відповідно водій даного транспортного засобу повинен був керуватись п. 16.1 ПДР України «Перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють. У разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками (нові зміни від 15.11.2017).»

Таким чином, водій ОСОБА_1 в дорожній ситуації яка склалась на той момент на вказаному перехресті, абсолютно вірно з орієнтувався та застосовуючи п. 16.1 ПДР України здійснив проїзд перехрестя.

Також, незгоден з діями інспектора УПП ОСОБА_2, в частині накладення адміністративного стягнення на водія ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки реєстраційного документа на транспортний засіб.

Так, водій ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення належним чином не був ознайомлений з постановою про накладення адміністративного стягнення Серія БР №045574 від 14.11.2017 та тільки після підписання даної Постанови ретельно зміг її перечитати та помітив те, що на нього складено постанову за двома складами адміністративного правопорушення: ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Однак, водієм ОСОБА_1 на першу вимогу інспектора УПП ОСОБА_2, надано два документи, перший тимчасовий реєстраційний талон ДХХ№090815 та другий свідоцтво про реєстраціє транспортного засобу №041441. Водієм надано вказані два документи на один автомобіль та відповідно були в наявності дві пари різних номерних знаків, оскільки ОСОБА_1 є співробітником відділення поліції на станції Кривий Ріг Головний Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області та відповідно пересувався на оперативному службовому автомобілі ВАЗ 2107 з зміненими номерними знаками, на що мав при собі відповідні документи, які і надав інспектору УПП ОСОБА_2

Не погоджуючись з предявленими вимогами, в порядку ст.47 КАС України 05.01.2018 відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.28-31), в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на їх безпідставність. Свої заперечення мотивував тим, що 14.11.2017 під час здійснення патрулювання в районі перехрестя вул. Ракітіна та вул. Симбірцева в м. Кривому Розі Дніпропетровської області приблизно о 12.30 год. водій автомобіля НОМЕР_3, здійснив рух через перехрестя на вимкнений сигнал додаткової секції світлофору, чим порушив п.8.7.3 «з» ПДР України. Після виявлення порушення ПДР України, він зупинив автомобіль позивача, відрекомендувався відповідно до ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», повідомив причину зупинки та попрохав водія предявити водійське посвідчення та документи на транспортний засіб. Але у водія не виявилося реєстраційного документу на транспортний засіб. Попередньо розяснивши ОСОБА_1 його процесуальні права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, він розглянув справу про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу місці скоєння правопорушення, що не суперечить ч.6 ст.276 КУпАП, Рішенню Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 року та характеру здійснення провадження, яке є спрощеним. Будь-яких обмежень процесуальних прав водія з його боку не було, від надання письмових пояснень ОСОБА_1 добровільно відмовився, ніяких клопотань не заявляв. В ході розгляду справи ОСОБА_1 дійсно заперечував факт допущенням ним порушень ПДР України, адже, на його переконання, перехрестя він проїхав коли світлофор не працював. Заперечуючи проти доводів позивача стосовно його невинуватості у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, він посилався на запис з персонального відеореєстратора. На переконання інспектора, розгляд справи ним проведено належним чином, обєктивно, з наданням правової оцінки всім обставинам і наявним доказам, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Доказів зворотному позивач суду не надав.

09.08.2018 представник позивача надав суду письмові пояснення по суті справи (а.с. 61-64), в яких просив скасувати постанову серії БР № 045574 від 14.11.2017, посилаючись на те, що диск наданий відповідачем не є наклеєним доказом по справі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності сторін та інших учасників справи з урахуванням їх позиції та попередньо поданих заяв про розгляд справи за їх відсутності.

До початку розгляду справи по суті 12.12.2017 представник позивача подав заяву про забезпечення позову (а.с. 17-18), яка ухвалою суду від 13.12.2017 задоволена (а.с. 19-20).

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

14.11.2017 інспектором ПП ОСОБА_2 винесено постанову серії БР № 045574 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч. 1 ст. 126 КУпАП у звязку з порушенням п.8.7.3 «е», п. 2.1. «б» ПДР України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. в дохід держави (а.с. 5).

Винесення оскаржуваної позивачем постанови мотивовано тим, що 14.11.2017 о 12 год. 30 хв. в м. Кривий Ріг, в Покровському районі по вул. Ракітіна та вул. Симбірцева, буд. 1 водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107 н.з. АЕ6908НА проїхав регульоване перехрестя вул. Ракітіна та вул. Симбірцева на вимкнений сигнал додаткової секції світлофору та не мав при собі реєстраційного документу на транспортний засіб, чим порушив п.8.7.3 «з», п. 2.1. «б» ПДР України.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Так, п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором ПП ОСОБА_2, як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст.276 КУпАП, з попереднім розясненням ОСОБА_1 як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, його процесуальних прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується підписом позивача в постанові про адміністративне правопорушення від 14.11.2017.

Разом з тим, оскільки предметом оскарження є постанова по справі про адміністративне правопорушення, перевіряючи правомірність її винесення субєктом владних повноважень, суд зобовязаний перевірити наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть.

Згідно з п.п.8.1, 8.7 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою, зокрема, світлофорів. Світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально.

Відповідно до п.8.7.3 «з» ПДР України, вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Диспозицією ч.2 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред'явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до п.2.1 «б» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзвязку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Як визначено ст.251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється доказами у справі, якими є: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речові докази та інші документи.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В КУпАП та КАС України визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та її перегляду судом у випадку оскарження, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. В даній категорії справ відповідач як суб'єкт владних повноважень, повинен зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача та його заперечення проти предявленого йому обвинувачення, адже в силу ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Поміж іншим, у рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що «… формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Вважаючи неправомірною постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що рух через перехрестя вул. Ракітіна та вул. Симбірцева в м. Кривому Розі Дніпропетровської області 14.1.12017 він дійсно здійснював на автомобілі НОМЕР_3, однак в момент початку руху автомобіля НОМЕР_1 та відповідно проїзду вищевказаного перехрестя, світлофор, який встановлений на перехресті для здійснення регулювання дорожнього руху був вимкнений, тобто жоден з світлових сигналів світлофору не працював. Та тільки через невеликий проміжок часу, коли автомобіль НОМЕР_2, фактично завершив проїзд перехрестя, на світлофорі увімкнувся сигнал додаткової секції, що дозволяє рух у вказаному напрямку, при цьому основні сигнали світлофора залишались вимкненими, тобто світлофор був вимкнений, або фактично не справний.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Порядок зберігання, використання, надання третім особам відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників поліції, відзнятого під час несеними ними служби, а також порядок доступу до них регламентовано відповідно до Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступу до відеозаписів з них».

Відповідно до п.2.2, п.2.9, п.4.1 Інструкції, п.1 Наказу № 14/1 від 24.11.2015, відповідальність за зберігання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів), їх видачу працівникам поліції, приймання їх від працівників поліції, запис з них відео на сервер та контроль за довготривалим збереженням здійснюють уповноважені працівники структурних підрозділів інформаційних технологій та звязку Управління патрульної поліції у містах.

Як слідує з п.4 Наказу № 14/1 від 24.11.2015 року, п.5.4 Інструкції, відео, що знаходиться на сервері чи відеореєстраторі, є службовою інформацією та може надаватись уповноваженими працівниками структурних підрозділів інформаційних технологій та звязку з попереднім погодженням з начальником Управління патрульної поліції у відповідному місті або його заступниками виключно на підставі офіційного запиту судових органів (ухвала суду, що набрала законної сили), запиту слідчого в рамках кримінального провадження.

Таким чином, системним аналізом вказаних положень відомчих актів слідує, що відеозапис з відеореєстратору, відзнятий інспектором ПП під час несення ним служби може мати доказову силу під час розгляду судом справи у випадку надання його на офіційний запит суду в чітко та конкретно регламентованому процесуальному порядку.

Так, наявний в матеріалах справи запис з відео реєстратора, відзнятий інспектором ПП Управління ПП ОСОБА_2 наданий суду без його належного оформлення як доказу по справі, а саме: диск з відеозаписом не опечатано; відсутній супровідний лист з підписом начальника управління або його заступників про направлення на адресу суду; в порушення п.2.3 Інструкції на диску не зазначено ідентифікаційний номер відеокамери, на яку здійснено запис.

Крім того, оглядом відеозапису, встановлено, що записане на ньому відео від 14.11.2017 з місця оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є фрагментарним, оскільки записане нарізкою з різних кадрів, що відображає упереджене ставлення інспектора ПП до ОСОБА_1, а відтак порушує презумпцію його невинуватості та суперечить п.3.3, п.3.5 Інструкції, в яких закріплено імперативний припис безперервності здійснення відеозйомки на нагрудну відеокамеру (відеореєстратор) після її активації протягом всього часу спілкування.

В той же час, в порушення п.2.4 Інструкції, попереднього попередження про здійснення відеофіксації на місці виявлення правопорушення та оформлення матеріалів інспектором ПП ОСОБА_1 не було, проінформовано про розміщення відеотехніки на форменому одязі інспектора (бодікамери) та про здійснення відео фіксації на місці події в порушення п.12 розділу ХV Стандартних операційних процедур в поліції.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, поясненнями свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Згідно загальних правових засад, докази повинні бути допустимими та належними, а в своїй сукупності достатніми. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом.

Крім цього, аналізом відеозапису з відео реєстратора, яке знаходилось на вищезгаданому диску, встановлено, що дане відео долучено до матеріалів справи з неоригінальним носієм, куди безпосередньо відео реєстратор здійснював запис відео. Тобто, з відеозапису чітко видно, що саме відео відтворене на персональному компютері, та вже з монітора компютера на невідомий пристрій було відзняте. Так, беззаперечно вбачається, що додане на диску відео з відео реєстратора навіть не є копією того самого відео, а взагалі є іншим відеозаписом, зробленим зовсім в іншому місці, на інший пристрій та невідомо ким саме. Також, на вказаному відео взагалі не видно дати та часу відео фіксації події. Тому такий відеозапис суд не приймає як доказ по даній справі та визнає неналежним та недопустимим.

Разом з цим, як вказував позивач, що не спростовано жодним доказом відповідачем, що ОСОБА_1 на першу вимогу інспектора УПП ОСОБА_2, надав два документи, перший тимчасовий реєстраційний талон ДХХ№090815 та другий свідоцтво про реєстраціє транспортного засобу №041441. Водієм надано вказані два документи на один автомобіль та відповідно були в наявності дві пари різних номерних знаків, оскільки ОСОБА_1 є співробітником відділення поліції на станції Кривий Ріг Головний Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області та відповідно пересувався на оперативному службовому автомобілі ВАЗ 2107 з зміненими номерними знаками, на що мав при собі відповідні документи, які і надав інспектору УПП ОСОБА_2 (а.с. 6, 7, 8, 9). Доказів протилежного відповідач суду не надав.

Також, з постанови Серія БР №045574 від 14.11.2017 року встановлено, що інспектором УПП допущено грубе порушення правил складання даної постанови. Так, в даній постанові в п. 8 «До постанови додаються» взагалі нічого не зазначено, тобто цей факт свідчить про те, що інспектором УПП на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення самої постанови, не долучено до зібраних ним матеріалів справи будь-яких доказів винуватості ОСОБА_1 Тобто слід розуміти, що інспектор УПП виніс оскаржувану постанову ґрунтуючись виключно на власному переконанні та аж ніяк не спираючись на докази по справі.

Жодних інших фотоматеріалів, пояснень свідків, які вказували б на наявність в діях позивача вини у вчиненні адміністративних правопорушень, за які він притягнутий до відповідальності, відповідачем до постанови не долучено та в підтвердження своїх заперечень не надано.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

За даних обставин заперечення, наведені відповідачем без їх доказового підтвердження, спростовуються обґрунтованою позицією позивача, котра в сукупності з наявними доказами, рядом сумнівів щодо доведеності його вини, які в силу ст.63 Конституції України тлумачаться на його користь, є свідченням недоведеності наявності в діях ОСОБА_1 інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, всі разом та кожне окремо, вищевикладені порушення наведених у тексті норм говорять про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БР №045574 від 14.11.2017 відносно водія ОСОБА_1 складена з грубими порушеннями, процесуальні документи та докази по справі є не допустимими, а також не достатніми для доведення вини ОСОБА_1

Враховуючи сукупність викладених обставин та недоведеність правомірності винесення інспектором ПП ОСОБА_2А постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БР № 045574 від 14.11.2017 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., недоведеність події вчинення позивачем правопорушення, суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених ним вимог та необхідність їх задоволення із скасуванням оскаржуваної ним постанови та закриттям справи.

При цьому суд відмовляє в задоволенні вимоги про визнання протиправними дій інспектора щодо неправомірного та безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки в розумні ст. 286 КАС України, суд не наділений такими повноваженнями.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, звільненого від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Підстави, визначені ст.371 КАС України, для звернення судового рішення до негайного виконання, відсутні.

Суд не знаходить підстав для скасування заходів забезпечення позову до набрання рішенням законної сили.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 9, п.10 ч.6 ст.12, ст.ст.72-79, 139, 162, п.2 ч.1, ч.3 ст.241, ст.ст.242, 244-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2, про визнання протиправними дій, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову серії БР №045574 від 14.11.2017 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, винесену інспектором роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 скасувати, а справу закрити.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його ухвалення через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представник позивача: ОСОБА_3, адреса місця знаходження: вул. п. Глазового, 31, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Відповідач: інспектор роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, РНОКПП невідомий, адреса робочого місця: вул. Волгоградська 11, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Рішення суду складено та підписано 10.08.2018.

Суддя Хомініч С.В.