Справа № 826/5519/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 серпня 2018 року № 826/5519/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи ОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 16 січня 2018 року № 25/26-15-13-04-29.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу на усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/5519/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено справу до судового розгляд по суті на 22 травня 2018 року, яке за клопотанням позивача відкладено на 12 червня 2018 року.

У судовому засіданні 12 червня 2018 року представник позивача адміністративний позов підтримав, просив суд задовольнити його в повному обсязі. В обґрунтування позову зазначено, що оскільки граничний термін сплати податкового зобов'язання припадав на вихідний день (31 липня 2016 року - неділя), позивачем сплачено 01 серпня 2016 року тобто без порушення строків, встановлених пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України.

Відзив відповідача мотивований тим, що відповідно до пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Позивачем порушено граничний строк сплати, а тому податкове повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, скасуванню не підлягає.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Податковим повідомленням - рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 січня 2018 року № 25/26-15-13-04-29, на підставі статті 126 Податкового кодексу України за затримку на 1 календарний день сплати податкового зобов'язання зобов'язано сплати штраф у розмірі 11659,33 грн.

Вищевказане податкове повідомлення - рішення винесено на підставі висновків акту камеральної перевірки від 13 грудня 2017 року № 2933/26-15-13-04-11, яким встановлено, порушення пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, відповідно до якого фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Не погоджуючись із такими висновками, позивачем подано заперечення на акт перевірки, проте рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 11 січня 2018 року № 535/К/26-15-13-04-20 висновки акту камеральної перевірки від 13 грудня 2017 року № 2933/26-15-13-04-11 залишено без змін, заперечення - без задоволення.

За результатом адміністративного оскарження, рішенням Державної фіскальної служби України від 19 березня 2018 року № 3727/К/99-99-11-002-01-14 податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 січня 2018 року № 25/26-15-13-04-29 залишено без змін, скарга позивача - без задоволення.

Таким чином, вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, суду слід встановити чи мало місце порушення позивачем граничного строку сплати грошового зобов'язання.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний, серед іншого, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України встановлено, що фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Матеріали справи свідчать, що позивачем подано декларацію від 07 квітня 2016 року № НОМЕР_1 з податку на доходи фізичних осіб.

Сплачено було податок на доходи фізичних осіб у розмірі 116593,30 грн 01 серпня 2016 року.

Вищевказані обставини підтверджуються матеріалами справи, встановлені під час перевірки та визнаються сторонами.

Проте, відповідач вважає, що сплативши податкове зобов'язання 01 серпня 2016 року позивачем допущено порушення граничного строку (кількість днів затримки 1 день), оскільки пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України встановлено граничний термін 31 липня.

Суд не погоджується із такими висновками податкового органу з огляду на наступне.

Пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України встановлено, що фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

З наведеного вбачається, що Податковим кодексом України платникам податку з доходів фізичних осіб встановлено строк до 31 липня включно року, що настає за звітним, для сплатити суму податкового зобов'язання.

Позивачем зазначено, що 31 липня 2016 року припадав на вихідний день (неділя), тому позивачем сплачено суму податкового зобов'язання 01 серпня 2016 року.

Суд погоджується із такими доводами, оскільки вважає, що підлягає перенесенню граничний строк сплати податкового зобов'язання якщо останній день сплати припадає на вихідний день.

Вищий адміністративний суд України у постанові від 15 березня 2017 року справа № К/800/24684/16 зазначив наступне: "ПК України визначено: якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем. Однак, законодавцем не визначено граничного строку сплати податків, якщо останній день такої сплати припадає на вихідний (святковий) день".

Разом з тим, у Європейській конвенції про обчислення строків (ETS N 76) від 16 травня 1972 року, яка застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, у статті 5 вказано, що при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо diesadquem (для цілей цієї Конвенції термін "diesadquem" означає день, у який строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк продовжується на перший робочий день, який настає після них.

П. 56.21 ст. 56 ПК України встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на положення Європейської конвенції про обчислення строків, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про перенесення граничного строку сплати податкового зобов'язання якщо останній день сплати припадає на вихідний день».

Суд зазначає, що позивачу нараховано штраф відповідно до статті 126 Податкового кодексу України, яка визначає відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків. В даному випадку, суд вважає, що позивачем не допущено порушення правил/строків сплати податків, а тому застосування до фізичної особи ОСОБА_1 штрафу є необґрунтованим.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов фізичної особи ОСОБА_1 (01133, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, місто Київ, вул. Шолуденка, 33/19 ) від 16 січня 2018 року № 25/26-15-13-04-29.

3. Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, місто Київ, вул. Шолуденка, 33/19 ) на користь фізичної особи ОСОБА_1 (01133, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) сплачені згідно квитанції від 03 квітня 2018 року №12ЕА3D1ЕВ3.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова