Справа № 459/1447/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/5296/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Ільчишин Н.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Коваль Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області (головуючий суддя Жураковський А.І.), ухвалене в порядку письмового провадження 29 травня 2018 року у справі №459/1447/18 за позовом ОСОБА_4 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

14.05.2018 ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Львівської митниці ДФС, просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №1933/20900/18 від 17.04.2018 та адміністративну справу про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 Митного кодексу України закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29.05.2018 в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не заперечує фактів ввезення та не вивезення за межі митної території України автомобіля, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження існування обставин того, що своєчасному вивезенню цього транспортного засобу перешкодила поломка та недоцільність ремонту, відсутні докази виконання позивачем порядку підтвердження факту втрати товарів унаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, що встановлений Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657 «Про виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму». Крім того, судом першої інстанції встановлено, що такі докази позивачем не надавалися й митному органу у межах справи про порушення митних правил. Суд першої інстанції дійшов висновку, що вчинене позивачем правопорушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України було триваючим та фактично виявленим лише 23.03.2018, тому строки притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення відповідачем не пропущено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29.05.2018 та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що заступник начальника Львівської митниці при винесенні оскаржуваної постанови не встановив пом'якшуючих чи обтяжуючих обставин, щире каяття, не встановив підстав для звільнення позивача від відповідальності чим порушив ст.489 МК України, 33 КУпАП. Скаржник вказує, що на утриманні позивача перебувають матір та сестра, які у зв'язку з захворюваннями змушені постійно лікуватись. Зазначає, що позивач також щомісяця сплачує аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, на обліку в центрі зайнятості не знаходиться, жодних допомог в Управлінні соціального захисту та Пенсійному фонді не отримує. Скаржник звертає увагу, що позивач протягом 2 років більш як 15 разів перетинав кордон України, але лише після останнього перетину кордону було виявлено не вивезений автомобіль. Крім того, зазначає, що правопорушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України не можна вважати продовжуваним правопорушенням, оскільки закон зобов'язує особу, яка перетнула митний кордон України вивезти авто в межах 10 днів, після спливу 10 денного строку є наявний склад адміністративного правопорушення.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку ст.230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржене рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 23.03.2018 близько 08:00 год. громадянин України ОСОБА_4 прямував з Республіки Польща в Україну через митний пост «Угринів» Львівської митниці ДФС пішим переходом у напрямку «вхід в Україну».

В ході проведення митних формальностей відбулася спрацювання системи аналізу ризиків відносно громадянина України ОСОБА_4 щодо не вивезення транспортного засобу марки «DAEWOO MATIZ», VIN:НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, країна реєстрації - Республіка Польща, що був ввезений ним 20.12.2014 на митну територію України через Львівську митницю ДФС в митному режимі «транзит».

Розглянувши матеріали справи про порушення митних правил, заступником начальника Львівської митниці ДФС - начальником УПМП та МВ Скоромним Я.І. 17.04.2018 винесено постанову в справі про порушення митних правил №1933/20900/18, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 гривень.

Вважаючи, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства та така не відповідає дійсним обставинам справи, ОСОБА_4 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Частиною 1 статті 95 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - МК України) встановлено строки транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч.3 ст.470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.95 МК України до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу - аварія чи дія обставин непереборної сили під час перевезення товарів.

Частиною 1 статті 460 МК України встановлено, що вчинення порушень митних правил, передбачених статтею 470 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Отже, дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими є: аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

В свою чергу, визначення понять «обставини непереборної сили» та «аварія» закріплено п.2 Розділу 8 Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режим, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 №657 (далі - Порядок №657), наділені ознаками небезпечності, надзвичайності, невідворотності, не залежності від волі особи та у зв'язку з настанням яких неможливе вчасне переміщення транспортних засобів, що перебувають під митним контролем,

Особливості документального підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили (надання митному органу відповідних документів) Порядок №657 ставить у залежність від характеру аварії чи обставин непереборної сили, місця їх настання, та передбачає можливість видачі підтверджуючих документів уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_4 дійсно більше ніж 10 днів не вивозив автомобіль марки «DAEWOO MATIZ», реєстраційний номер НОМЕР_2, за межі митної території України у зв'язку з поломкою транспортного засобу. Позивач свою вину у вчиненому правопорушенні визнає, вказує, що не вжив всіх можливих дій щодо вивезення авто за межі митного кордону України, оскільки автомобіль був у несправному стані, а подальший його ремонт був недоцільний через значну вартість. Разом з тим через юридичну необізнаність позивач не повідомив Львівську митницю про вказаний випадок.

За таких обставин, оскільки всупереч встановленому порядку із заявою про неможливість вивезення автомобіля у встановлені ст.95 МК України строки позивач до найближчого митного органу не звертався та не надав ні митному органу, ні суду жодних доказів про настання обставин непереборної сили, що спричинили неможливість пересування (вивезення) автомобіля, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що підстави для звільнення від адміністративної відповідальності, передбачені ч.1 ст.460 МК України, у даному випадку відсутні.

Щодо необхідності врахувати при притягненні до адміністративної відповідальність пом'якшуючі обставини (характер вчиненого правопорушення, щире каяття, важке матеріальне становище, особу позивача) та в силу приписів ст.22 КУпАП можливості звільнити позивача від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.470 МК України віднесено до компетенції митних органів, то відповідно суд адміністративної юрисдикції не наділений повноваженнями звільняти особу від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю на підстав ст.22 КУпАП, вказані процесуальні дії належать до прерогативи органу, який розглянув справу (в даному випадку митного органу).

Разом з тим, в силу приписів ст.286 КАС України місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено, проте санкція ч.3 ст.470 МК України не передбачає, як альтернативного виду адміністративного стягнення так і меж штрафу (від і до), що законодавчо унеможливлює застосувати вимоги ст.34 КУпАП судом, який розглядає таку справу.

Щодо покликання скаржника на пропущення строків притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки вчинене правопорушення, яке проявилося у перевищенні встановлено ст.95 МК України строку транзитного перевезення авто більше ніж на десять діб, є закінченим на одинадцятий день та не може розглядатись як триваюче, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки ст.467 МК України, якою встановлено строки накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил, не містить вичерпного переліку порушень митних правил, які є триваючими. Водночас обов'язковим елементом складу правопорушення передбаченого ст.470 МК України, щодо не вивезення автомобіля, що перебуває під митним контролем і щодо якого існує обов'язок вивезення за межі України, є перевищення строку вивезення транспортного засобу більш як на 10 діб, а тривати дане правопорушення може від кількох днів до кількох років.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що правопорушення передбачене ст.470 МК України характеризується тривалою протиправною бездіяльністю, тобто є триваючим, а тому вважається формально закінченим з моменту фіксування (виявлення) уповноваженими особами митних органів, а адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення, в даному випадку - 23.03.2018.

При цьому, дотримання відповідачем законодавчих вимог щодо порядку винесення протоколу про порушення митних правил та постанови в справі про порушення митних правил №1933/20900/18 ні позивачем, ні його представником під сумнів не ставиться.

Аналізуючи вимоги ч.1 ст.486, ст.489 МК України, щодо з'ясування обставин кожної справи та вирішення її з дотриманням вимог закону, приписів ч.1 ст.466 МК України, щодо застосування адміністративного стягнення за порушення митних правил не інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України, враховуючи, що на момент розгляду справи про порушення митних правил позивачем не дотримано умови, за яких законодавець визначає підстави можливості не включення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили та ліквідації їх наслідків, позивач не заперечує факт порушення митних правил, жодних доказів про настання обставин непереборної сили, що спричинили неможливість пересування (вивезення) автомобіля ні митному органу, ні суду не надав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач при винесенні оскарженої постанови діяв відповідно до норм чинного законодавства, в межах своєї компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, а відтак правомірно виніс оскаржену постанову в справі про порушення митних правил.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 229, 250, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 травня 2018 року у справі №459/1447/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Н. В. Ільчишин
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 16.08.2018