Справа № 464/9314/16-а
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
20 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/2504/18
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого-судді Довга О.І.,
судді Запотічний І.І.,
судді Сапіга В.П.
секретар судового засідання Луців І.І.
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові клопотання ОСОБА_1 щодо винесення окремої ухвали на дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в м. Львові у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в м. Львові про скасування припису, -
під час розгляду апеляційної скарги Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в м. Львові на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2017 року у справі №464/9314/16-а суд апеляційної інстанції виявив порушення апелянтом закону, які полягають в наступному.
Згідно зі ст.. 44 Кодексу адміністративного судочинства України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.
Відповідно до вищенаведеного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Подавши апеляційну скаргу на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2017 року у справі № 464/9314/16-а Інспекція ДАБК у м. Львові не надала суду належних та допустимих доказів щодо обґрунтування своєї позиції, яка викладена у скарзі.
Розглядувані правовідносини регулюються приписами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затв. постановою КМ України N 553 від 23.05.2011 р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин). Зокрема, згідно вимог ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню (п. 1 ч. 4 ст. 41 вказаного Закону).
Згідно Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затв. постановою КМ України N 553 від 23.05.2011 р.: п. 1 - державний архітектурно-будівельний контроль відповідно до повноважень, визначених статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», здійснюється такими органами державного архітектурно-будівельного контролю: виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад; структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських держадміністрацій; Держархбудінспекцією. П. 3 - державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється посадовими особами органів державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до їх посадових інструкцій та функціональних повноважень. П. 5 - державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. П. 7 - позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язана пред'явити службове посвідчення та направлення для проведення позапланової перевірки.
П. 9 - державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва.
П. 14 - суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов'язаний: допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; подавати документи, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.
У разі відмови суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, у допуску посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки складається відповідний акт.
Виходячи із системного змісту наведених норм слідує, що орган державного архітектурно-будівельного контролю з метою допуску його посадових осіб до проведення перевірки та участі суб'єктів містобудування (їх представників) зобов'язаний повідомити останнього (за їх присутності) про проведення перевірки, також посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язана пред'явити службове посвідчення та направлення для проведення позапланової перевірки.
Таким чином, лише у випадку належного повідомлення суб'єкта містобудування (за їх присутності) про проведення перевірки є можливим забезпечення участі суб'єктів містобудування (їх представників) під час проведення перевірки, а також встановлення факту недопуску до проведення перевірки.
Однак відповідачем не надано доказів підтвердження правомірності дій інспектора відповідача щодо складання припису, акту про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об'єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій, та протоколу про адміністративне правопорушення від 19.12.2016 року складеного на позивачку - ОСОБА_1 Не долучено до матеріалів справи докази повідомлення позивачки про проведення позапланової перевірки, підстави позапланової перевірки щодо об'єктів будівництва за адресою: АДРЕСА_2 Та, як встановлено судом, і підтверджується матеріалами справи відповідачем не долучено до справи доказів здійснення об'єкту будівництва саме позивачем - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2
Окрім вказаного у приписі та акті вказується що 19.12.2016 року саме у присутності ОСОБА_2 працівників Інспекції не було допущено до перевірки. Однак, матеріалами справи доведено, та не спростовано відповідачем, що 19.12.2016 р. ОСОБА_2 перебувала у м. Київ. Даний факт підтверджено квитками на ім'я останньої до м. Києва та зареєстрованою заявою від 19.12.2016 р. у ВАСУ .
Додатково колегія суддів зазначає, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 20) власниками об'єкта за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Окрім цього відповідач не з'являвся в судові засідання. При цьому, повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги вручені відповідачу належним чином, як того вимагають приписи Кодексу адміністративного судочинства України.
Проте відповідач не забезпечив участі свого представника в судових засіданнях і причини неприбуття суду не повідомив.
В силу наведених вище положень процесуального закону, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, зобов'язаний доводити правомірність свого рішення. Однак, всупереч імперативним вимогам, останній не виконав покладених на нього обов'язків, проігнорувавши вимоги суду, як щодо необхідності надання доказів та письмових пояснень стосовно оскаржуваного рішення, так і щодо участі в судовому засіданні, тим самим, по суті, створив умови, за яких розгляд скарги було ускладнено. Окрім того, такі дії могли призвести до затягування розгляду апеляційної скарги.
Також, така поведінка суб'єкта владних повноважень свідчить про неповагу до суду.
Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).
Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення «Москаль проти Польщі»).
Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та у справах «Ґаші проти Хорватії» «Трґо проти Хорватії»).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».
Відповідно до ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.
Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції вирішив направити окрему ухвалу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, Львівській міській раді.
Керуючись ст.ст. 248, 249, 256, 324, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові вимог Кодексу адміністративного судочинства України, про які зазначено в мотивувальній частині ухвали.
Окрему ухвалу направити Львівській міській раді (м. Львів, площа Ринок, 1) - для вжиття відповідних заходів реагування.
Про вжиті заходи повідомити Львівський апеляційний адміністративний суд (вул. Саксаганського, 13 м. Львів) не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.
Окрема ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Повний текст ухвали складено 22.08.2018