Справа № 810/780/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2018 року м.Київ справа № 810/780/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області та головного спеціаліста відділу контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Одеській області ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Грин Трек", про визнання протиправними дій та визнання протиправним та скасування розрахунку,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (далі також відповідач-1) та головного спеціаліста відділу контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Одеській області ОСОБА_2 (далі також відповідач-2), у якому просить суд:

- визнати дії головного спеціаліста відділу контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Одеській області ОСОБА_2 по складанню довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 31.08.2018 та акту №0014423 від 31.01.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів протиправними;

- визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 31.01.2018 №0014423, яким на ОСОБА_1 покладено обовязок сплатити 291,6 Євро за перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, ОСОБА_3 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Грин Трек".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про те, що Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області за результатами проведення перевірки автомобілю марки DAF реєстраційний номер AI0852ЕЕ з причіпом марки Schmitz реєстраційний номер AI7447XO, власником яких є ОСОБА_1, було складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 31.01.2018 №014423, яким позивачу нарахована плата за проїзд у розмірі 291,60 євро.

Проте, позивач не погоджується з правомірністю складення спірного розрахунку, оскільки, на думку позивача, головним спеціалістом відділу контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Одеській області ОСОБА_2 було проведено габаритно-ваговий контроль з порушенням вимог чинного законодавства.

Так, зокрема, позивач вказує на те, що під час проведення відповідачем-2 зважування навантаженого автомобілю позивача у водія вказаного автомобіля, ОСОБА_3, виникли сумніви щодо правильності роботи зважувального обладнання, оскільки вага автомобіля під час зважування в рамках габаритно-вагового контролю становила 37380 кг, у той час як вага навантаженого автомобіля відповідно до товарно-транспортної накладної становила 39920 кг., а відповідно вага навантаженого автомобіля у пункті призначення 40020 кг.

У звязку з цим, водій автомобіля попросив відповідача -2 надати йому документи на техніку, якою було здійснено зважування автомобіля позивача.

Позивач зазначає, що водію було відмовлено у наданні відповідних документів, з огляду нате, що відповідні документи знаходяться в кабінеті керівництва, яке було відсутнє на робочому місці у звязку із закінченням робочого дня.

На думку позивача, відмова у наданні водію автомобіля відповідних документів суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки в силу вимог чинного законодавства документи з відповідною інформацією мають знаходитись в пункті габаритно-вагового контролю, який працює цілодобово.

Крім того, позивач наголошує на тому, що габаритно-ваговий контроль автомобілю позивача був проведений о 19 год. 50 хв. 31.01.2018 без належного зовнішнього освітлення, що, на думку позивача, суперечить вимогам Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Також позивач зазначає про те, що на території пункту проведення габаритно-вагового контролю не працював платіжний термінал для розрахунку електронним платіжним засобом.

Також позивач стверджує, що співробітники пункту контролю зупинили автомобіль позивача з вантажем лише після того, коли автомобіль проїхав повз них.

Позивач зауважує, що сигнал відповідача 2 про зупинення автомобіля зумовив різке екстрене гальмування та зупинку водієм автомобіля, що в свою чергу призвело до переміщення вантажу у причепі та, відповідно до того, що під час проведення габаритно-вагового контролю, який був здійснений о 19 год. 56 хв., було встановлено, що навантаження на вісь становило 12140 кг, що є відхиленням від норми.

Позивач повідомив, що на вимогу водія о 20 год. 34 хв. відповідачем-2 було проведено повторне зважування, за результатами якого було встановлено, що навантаження на вісь вже становить 11680 кг, тобто відхилення від норми було меншим.

Позивач зазначає, що в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 31.08.2018 та в акті №0014423 від 31.01.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів відповдіачем-2 було протиправно зазначено результати першого зважування та, відповідно, показники навантаження на вісь з більшим відхиленням від норми, що на думку позивача, є необґрунтованим, оскільки таке відхилення виникло внаслідок несвоєчасного реагування посадових осіб контрольно-вагового пункту.

Крім того, позивач наголошує на тому, що відповідно до товарно-транспортної накладної автомобільним перевізником вантажу було Товариство з обмеженою відповідальністю «Грин Трек», а тому визначення позивачу на підставі спірного розрахунку плати за проїзд є протиправним та необґрунтованим.

Відповідачі відзив на позовну заяву не надали.

Разом з тим, Державна служба України з безпеки на транспорті надала до суду відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначила про те, що 31.01.2018 головним спеціалістом відділу контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Одеській області ОСОБА_2 під час проведення перевірки автомобілю марки DAF реєстраційний номер AI0852ЕЕ з причіпом марки Schmitz реєстраційний номер AI7447XO, який належить ОСОБА_1, водій ОСОБА_3, було встановлено, що фактична маса осьового навантаження на 2 вісь становить 12,14 т, що на 1,4 т більше, ніж допустима норма, яка встановлена у Правилах дорожнього руху.

Державна служба України з безпеки на транспорті зазначила про те, що проведення відповідачем-2 габаритно-вагового контролю було здійснено за допомогою вагів, які були своєчасно повірені.

Крім того, Державна служба України з безпеки на транспорті зауважила на тому, що посилання позивача на те, що він не є організатором перевезення вантажу, є необґрунтованим, оскільки під час проведення габаритно-вагового контролю позивачем не було надано доказів, які б підтверджували факт перебування станом на 31.01.2018 автомобілю позивача у користуванні іншої особи, зокрема, тимчасового реєстраційного талону (технічного паспорту) на іншу особу.

З огляду на факт виявлення перевищення позивачем осьового навантаження, Державна служба України з безпеки на транспорті вважає, що складання спірного розрахунку відповідає вимогам чинного законодавства.

Присутній у судовому засіданні 09.07.2018 представник позивача та третьої особи, ОСОБА_3, заявив від імені позивача клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідачі та третя особа, Товариство з обмеженою відповідальністю "Грин Трек", у судове засідання, призначене на 09.07.2018, не зявились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином та своєчасно.

Згідно із ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи подане позивачем клопотання та неявку відповідачів та третьої особи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду справи, протокольною ухвалою суду від 09.07.2018 було постановлено здійснити подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 є власником автомобілю марки DAF модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ071313, виданим 23.06.2015 та причіпу марки Schmitz модель SKI 24, реєстраційний номер НОМЕР_2, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХТ071314, видане 23.06.2015 (а.с.15-16).

З матеріалів справи слідує, що 31.01.2018 головним спеціалістом відділу контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Одеській області ОСОБА_2 на ділянці автомобільної дороги Київ-Одеса 115 км було проведено габаритно-ваговий контроль автомобілю марки DAF модель XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причіпом марки Schmitz модель SKI 24, реєстраційний номер НОМЕР_2, водієм якого був ОСОБА_3, за результатами якого було складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 31.01.2018 (а.с.12) та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 31.01.2018 №0014423 (а.с.11), в яких зафіксовано перевищення вказаними транспортними засобами нормативних вагових параметрів.

Як вбачається зі змісту вказаних документів, позивачем зафіксовано перевезення вантажу з перевищенням встановлених вагових обмежень, а саме: позивачем було здійснено перевезення вантажу, при якому загальна маса транспортного засобу становила 37,38 тонн, у той час як допустимою нормою є 40,00 тонн; фактичне осьове навантаження на одиничну вісь становило 12,14 тонни, у той час як допустимою нормою є 11,00 тонни.

На підставі вищезазначених документів Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №0014423 від 31.01.2018 на суму 291,60 євро (а.с.10).

З матеріалів справи вбачається, що Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №741230 від 31.01.2018, якою на водія автомобілю ОСОБА_3 за керування транспортним засобом з перевантаженням на вісь вагою 1140 кг (загальна вага 37380 кг) накладено штраф у сумі 510,00 грн. (а.с.17).

Не погоджуючись з діями головного спеціаліста відділу контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Одеській області ОСОБА_2 під час проведення габаритно-вагового контролю, а також складання вказаного розрахунку, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання протиправними дій та визнання протиправним та скасування спірного розрахунку, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-ХІІ (далі - Закон №3353-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом ОСОБА_4 України.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 №2862-IV (далі - Закон №2862-IV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом ОСОБА_4 України.

Частиною четвертою статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до пункту 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету ОСОБА_4 України №198 від 30.03.1994 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Пунктом 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету ОСОБА_4 України №30 від 18.01.2001 (далі - Правила №30, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 31.12.1993 №1094.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (п.3 Правил №30).

У свою чергу, згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету ОСОБА_4 України №1306 від 10.10.2001 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Пунктом 4 Правил №30 визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Дозвіл оформлюється підрозділами Державтоінспекції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв'язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету ОСОБА_4 України №879 від 27.06.2007 (далі - Порядок №879, в редакцій, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно із пп.4 п.2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до п.3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Пунктом 18 Порядку №879 передбачено, що за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

У разі предявлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.

Згідно з п.21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд).

Відповідно до пп.23-24 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб; після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Абзацом 1 пунктом 27 Правил №879 визначено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Згідно з п.28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

Згідно з п.30 Порядку №879, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Згідно з п.30 Порядку №879, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Згідно із п.31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру:

до 10 відсотків - у подвійному розмірі;

на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі;

більше як на 40 відсотків - у пятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобовязаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Відповідно до п.4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 № 1007/1207, посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-311 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.

Отже, нормами чинного законодавства встановлені вимоги щодо здійснення перевезень вантажу великоваговими та великогабаритними транспортними засобами на автомобільних дорогах загального користування.

Так, зокрема, обовязковою умовою під час здійснення відповідних перевезень є дотримання перевізником вагових та габаритних параметрів відповідного транспортного засобу.

При цьому, у разі перевезення вантажу з перевищенням відповідних вагових та (або) габаритних параметрів з перевізника справляється плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що головним спеціалістом відділу контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Одеській області ОСОБА_2 було порушено порядок проведення габаритно-вагового контролю.

Так, позивач зазначив про те, що під час проведення зважування навантаженого автомобілю позивача у водія вказаного автомобіля виникли сумніви щодо правильності роботи зважувального обладнання, оскільки вага автомобіля під час зважування в рамках габаритно-вагового контролю становила 37380 кг, у той час як вага навантаженого автомобіля відповідно до товарно-транспортної накладної становила 39920 кг, а у пункті призначення вага автомобіля 40020 кг.

У звязку з цим, водій автомобіля попросив відповідача -2 надати йому документи на техніку, якою було здійснено зважування автомобіля позивача.

Позивач зазначив, що водію було відмовлено у наданні відповідних документів, з огляду на те, що відповідні документи знаходяться в кабінеті керівництва, яке було відсутнє на робочому місці у звязку із закінченням робочого дня.

Крім того, позивач зазначив про те, що зважування автомобіля було здійснене за відсутності належного освітлення, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до пп.6 п.2 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання це технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.

Згідно з пп.12-13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відповідно до пп.15 п.2 розділу ІІІ Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 №255, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.08.2016 за №1171/29301, стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю повинен мати: свідоцтво про повірку ваг та свідоцтво про державну метрологічну атестацію ваг.

Крім того, відповідно до п.8 Порядку №879 у темну пору доби місце здійснення габаритно-вагового контролю повинне бути освітленим.

Отже, стаціонарні пункти габаритно-вагового контролю повинні бути оснащені вимірювальним і зважувальним обладнанням, відносно якого проводиться періодична повірка (метрологічна атестація) з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

При цьому, на стаціонарному пункті габаритно-вагового контролю повинні бути в наявності свідоцтво про повірку ваг та свідоцтво про державну метрологічну атестацію ваг.

Крім того, у темну пору доби місце здійснення габаритно-вагового контролю повинне бути освітленим.

Під час розгляду справи відповідачами не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на стаціонарному пункті габаритно-вагового контролю під час проведення габаритно-вагового контролю автомобіля позивача були наявні документи, які підтверджують робочий стан технічного обладнання, а саме: свідоцтво про повірку ваг та свідоцтво про державну метрологічну атестацію ваг, що на думку суду, свідчить про недотримання головним спеціалістом відділу контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Одеській області ОСОБА_2 вимог пп.12-13 та п.15 Порядку №879, та ставить під сумнів правильність визначення фактичної маси та осьового навантаження автомобіля позивача.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що зважування автомобіля позивача було здійснено 31.01.2018 о 19 год. 56 хв., тобто у темну пору добу.

Відповідачами під час розгляду справи не було надано доказів, які б спростовували твердження позивача про відсутність належного освітлення під час здійснення габаритно-вагового контролю, і тим самим не доведено дотримання вимог п.8 Порядку №879.

Також у позовній заяві позивач зазначив про те, що співробітники пункту контролю зупинили автомобіль позивача з вантажем лише після того, коли автомобіль проїхав повз них.

Позивач зауважив, що сигнал відповідача-2 про зупинення автомобіля зумовив різке екстрене гальмування та зупинку водієм автомобіля, що в свою чергу призвело до переміщення вантажу у причепі та, відповідно до того, що під час проведення габаритно-вагового контролю, який був здійснений о 19 год. 56 хв., було встановлено, що навантаження на вісь становило 12140 кг, що є відхиленням від норми.

Позивач повідомив, що на вимогу водія о 20 год. 34 хв. відповідачем-2 було проведено повторне зважування, за результатами якого було встановлено, що навантаження на вісь вже становить 11680 кг, тобто відхилення від норми було меншим.

Позивач зазначив, що в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 31.08.2018 та в акті №0014423 від 31.01.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів відповдіачем-2 було протиправно зазначено результати першого зважування та, відповідно, показники навантаження на вісь з більшим відхиленням від норми, що на думку позивача, є необґрунтованим, оскільки таке відхилення виникло внаслідок несвоєчасного реагування посадових осіб контрольно-вагового пункту, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до п.7 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 20.05.2013 №422, сигнал про зупинення транспортного засобу подається посадовою особою за допомогою сигнального диска (жезла), яким указується безпосередньо на транспортний засіб, який зупиняється, та на пропоноване місце зупинення з урахуванням заходів безпеки, дорожніх умов, інтенсивності руху, освітлення та видимості ділянки дороги відповідно до вимог пункту 15 Правил дорожнього руху.

Будь-яких доказів, які спростовують твердження позивача в частині порушення зупинення транспортного засобу під управлінням водія ОСОБА_3, відповідачами під час розгляд справи надано не було.

Згідно з пп.12 п.2 Порядку №879 повторне вимірювання і зважування - будь-яке наступне вимірювання транспортного засобу, що перебуває в межах одного стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю, з часу в'їзду такого транспортного засобу на територію пункту до виїзду з неї. Не є повторним вимірювання, яке проводиться через технічні перебої в роботі вимірювального і зважувального обладнання, що не суперечить вимогам затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології методики.

Пунктом 24 Порядку №879 визначено, що після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Крім того, позивач зазначив про те, що на стаціонарному пункті габаритно-вагового контролю відсутній платіжний термінал для розрахунку електронними платіжними засобами.

Відповідно до пп.17 п.2 Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю повинен мати: платіжний термінал для розрахунку електронним платіжним засобом.

З огляду на вказане, суд вважає, що відсутність на стаціонарному пункті габаритно-вагового контролю платіжного терміналу не є підставою для висновків про порушення порядку проведення габаритно-вагового контролю, а свідчить виключно про недотримання положень Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування.

Дослідивши в сукупності матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що головним спеціалістом відділу контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Одеській області ОСОБА_2 було допущено порушення порядку проведення габаритно-вагового контролю автомобілю, власником якого є позивач.

За таких обставин, враховуючи вказане, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії головного спеціаліста відділу контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Одеській області ОСОБА_2 щодо складання довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 31.08.2018 та акту №0014423 від 31.01.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 31.01.2018 №0014423, суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в ці частині, позивач зазначив про те, що на момент проведення 31.01.2018 габаритно-вагового контролю перевезення вантажу на автомобілі марки DAF реєстраційний номер AI0852ЕЕ з причіпом марки Schmitz реєстраційний номер AI7447XO, власником яких є ОСОБА_1, здійснювалось Товариством з обмеженою відповідальністю «Грин Трек», що на думку позивача, свідчить про безпідставність нарахування на підставі спірного розрахунку на підставі спірного розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування саме позивачу, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно з абз.1 п.28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Відповідно до ст.1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до товарно-транспортної накладної серії 12ААЗ №009667 від 31.01.2018 перевізником вантажу на автомобілі марки DAF реєстраційний номер AI0852ЕЕ з причіпом марки Schmitz реєстраційний номер AI7447XO від пункту навантаження с.Медведин, Богуславський р-н., Київська обл. до пункту розвантаження ТОВ «Боріваш», смт.Нові Біляри, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Грин Трек» (м.Київ, вул.Представинська, 12) (а.с.15).

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2018 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (Орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грин Трек» (Орендар) було укладено договір оренди вантажного автомобіля та причіпу, за умовами якого орендодавець зобовязався передати, а орендар прийняти у тимчасове володіння наступне майно: вантажний автомобіль марки DAF модель FX 105, державний номер: А10858ЕЕ; напівпричіп марки Schnitz модель SKI, державний номер: А17447ХО (далі автопоїзд).

Відповідно до п.2.1 договору автопоїзд, що орендується буде використовуватися орендарем для перевезення вантажу.

Пунктом 3.1 договору визначено, що передача автопоїзду в оренду здійснюється в момент підписання даного договору і не потребує складення акту прийому-передачі.

Згідно з п.4 договору термін оренди складає 1 (один) місяць від « 29» січня 2018 р. до « 28» лютого 2018 р. (а.с.152-153).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що станом на 31.01.2018 автомобіль марки DAF реєстраційний номер AI0852ЕЕ з причіпом марки Schmitz реєстраційний номер AI7447XО, перебував у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Грин Трек», яким безпосередньо й здійснювались відповідні вантажні перевезення, що в свою чергу, свідчить про те, що на момент проведення відповідачем-2 габаритно-вагового контролю автомобільним перевізником було саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Грин Трек».

У звязку з цим, суд вважає, що контролюючий орган дійшов неправильних висновків щодо виникнення у позивача обовязку щодо сплати на підставі спірного розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування

У звязку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 31.01.2018 №0014423.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та підлягає застосуванню національними судами при розгляді справ.

В своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, Онер'їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах Онер'їлдіз проти Туреччини (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та Беєлер проти Італії (Beyeler v. Italy), п. 119).

Крім того, Резолюцією Комітету ОСОБА_4 Європи 77 (31) від 28.09.1977 урядам держав-членів рекомендовано керуватися у своєму праві й адміністративній практиці принципами, які наводяться у додатку до цієї резолюції.

Ці принципи застосовуються для захисту осіб, як фізичних, так і юридичних, в адміністративних процедурах відносно будь-яких індивідуальних заходів або рішень, які були прийняті в ході здійснення публічної влади і які за своїм характером безпосередньо впливають на їхні права, свободи або інтереси (адміністративні акти).

В ході реалізації цих принципів слід ураховувати належним чином вимоги щодо належного та ефективного управління, а також інтереси третіх сторін та основні публічні інтереси. У випадках, коли вимоги зумовлюють необхідність внесення змін або вилучення одного чи більше принципів у конкретних випадках або в специфічних сферах публічної адміністрації, слід докласти всіх можливих зусиль, відповідно до фундаментальних цілей цієї резолюції, для досягнення якомога вищого ступеня справедливості.

Такими принципами, згідно з Додатком до Резолюції, зокрема, є:

- право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акта, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред'явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом;

- виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що дії відповідачів по складання довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 31.08.2018 та акту №0014423 від 31.01.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та складанню розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 31.01.2018 №0014423, у відсутність доказів спростування порушень, про які стверджує позивач, та неврахування наданих позивачем аргументів та пояснень, свідчить про порушення відповідачем як принципу належного урядування, так і принципів, закріплених в Резолюції Комітету ОСОБА_4 Європи 77 (31) від 28.09.1977, свідчать про непрозорість та непередбачуваність дій відповідачів, що перешкоджають можливості позивача як власника транспортного засобу планувати в подальшому свою господарську діяльність.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

У даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 31.01.2018 №0014423, складеного Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області, який сам по собі не є рішенням субєкта владних повноважень, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, оскільки без визнання протиправним та скасування спірного розрахунку плати за проїзд поновлення порушених прав позивача є неможливим.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідачі не надали суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували дотримання вимог чинного законодавства під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача та набуття ним статусу платника плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Щодо наданого Державною службою України з безпеки на транспорті відзиву на позовну заяву, суд не приймає їх до уваги, оскільки Державна служба України з безпеки на транспорті не є відповідачем у даній адміністративній справі.

При цьому, суд не приймає до уваги позицію Державної служби України з безпеки на транспорті, яка наведена у клопотанні, доданому до відзиву на позовну заяву, щодо необхідності заміни відповідачів по справі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області та головного спеціаліста відділу контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Одеській області ОСОБА_2 на Державну службу України з безпеки на транспорті, оскільки на думку Державної служби України з безпеки на транспорті відповідачі по справі не є належними, з огляду на таке.

Так, відповідно до пп.7 та 9 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до ч.3 ст.45 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем в адміністративній справі є субєкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Отже, наявність статусу юридичної особи для здатності мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві, вимагається лише для підприємств, установ, організацій, які є відповідачами у справі.

Згідно п. 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до п. 1.1 Положення про Управління Уктранссбезпеки в Одеській області, затвердженого наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 20.02.2017 №157, Управління Уктранссбезпеки в Одеській області є структурним підрозділом апарату Державної служби України з безпеки на транспорті, утвореним відповідно до постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 26.06.2015 №592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті», у межах граничної чисельності державних службовців та працівників Укртрансбезпеки і коштів, передбачених на їх утримання.

Згідно з п.3.54 та п.3.57 вказаного Положення Управління відповідно до покладних на нього завдань: у межах повноважень здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; у межах повноважень здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Отже, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області є структурним підрозділом апарату Державної служби України з безпеки на транспорті, який, має повноваження щодо нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів.

Отже, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області відповідає визначенню субєкта владних повноважень та наділене відповідними владними управлінськими функціями, а тому наявність статусу юридичної особи не є визначальною ознакою відповідача у справах адміністративного судочинства.

Крім того, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів територіальний орган Укртрансбезпеки здійснює окремо від центрального органу.

Державною службою України з безпеки на транспорті не зазначено які саме права, свободи, інтереси або обовязки Державної служби України з безпеки на транспорті можуть бути порушені у звязку із прийняттям рішення в даній справі, у звязку з чим суд вказує на відсутність підстав для заміни неналежного відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2114,40 грн., що підтверджується квитанцією від 13.02.2018 №32, оригінал якої наявний в матеріалах справи (а.с.4).

Враховуючи задоволення позовних вимог, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління Державної служби України з безпеки на транспорті в Одеській області становить 2114,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправними дії головного спеціаліста відділу контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Управління Укртрансбезпеки в Одеській області ОСОБА_2 щодо складання довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 31.08.2018 та акту №0014423 від 31.01.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

3. Визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 31.01.2018 №0014423, складений Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області.

4. Стягнути судовий збір у розмірі 2114,40 грн. (дві тисяча сто чотирнадцять грн. 40 коп.) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, місце проживання: 09701, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (ідентифікаційний код відсутній, місцезнаходження: 65014, м.Одеса, вул.Успенська, 4).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення підписано 13.08.2018.

Суддя Кушнова А.О.