Справа № 803/1140/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

14 серпня 2018 року

справа №803/1140/13-а

адміністративне провадження №К/9901/4594/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я.,

при секретарі судового засідання Гутніченко А.М.

за участю представників:

позивача - Осикіної Л.І. за дов. від 09 серпня 2018 року,

відповідача - Решетника О.Л. за дов. від 17 травня 2018 року,

Морозова П.В. за дов. від 15 грудня 2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Волинь» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 травня 2013 року у складі судді Плахтій Н.Б. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у складі колегії суддів Богаченка С.І., Рибачука А.І., Старунського Д.М. у справі № 803/1140/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Волинь» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (правонаступник - Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

17 травня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Волинь» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (далі - податковий орган, відповідач у справі, правонаступник - Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 січня 2013 року №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за листопад 2011 року на 866 667,00 грн, з мотивів безпідставності його прийняття.

31 травня 2013 року постановою Волинського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій висновувалися на тому, що податкова накладна №1 від 20 лютого 2011 року на загальну суму 5200000 грн, в тому числі податок на додану вартість - 866666,66 грн, виписана Приватним підприємством «Флора» до моменту фактичного здійснення господарських операцій з придбання об'єктів основних фондів і не на суму попередньої оплати та заповнена з порушеннями вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України не дає права позивачу на віднесення сум податку на додану вартість 866 666,66 грн до податкового кредиту.

У грудні 2014 року Товариством подано до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, доводить помилковість висновків судів попередніх інстанцій та просить скасувати судові рішення та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи касаційної скарги обґрунтовані тим, що Товариством у відповідності до вимог Податкового кодексу України на підставі податкової накладної № 1 від 20 жовтня 2011 року, виданої Приватним підприємством «Флора», включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість, яка сплачена в складі вартості отриманого товару. Позивач наголошує, що і оплата, і відвантаження товару відбулися в одному податковому періоді - жовтні 2011 року. Вказує, що висновки щодо завищення Товариством податкового кредиту за листопад 2011 року не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, є однобокими та безпідставними, не враховують економічну природу та сутність податку на додану вартість та фактичні господарські операції Товариства.

13 січня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження та витребувано з Волинського окружного адміністративного суду справу № 803/1140/13-а.

02 лютого 2015 року на адресу Вищого адміністративного суду України від податкового органу надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких відповідач просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

18 листопада 2016 року справа № 803/1140/13-а надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України.

16 січня 2018 року справа № 803/1140/13-а з Вищого адміністративного суду України передана до Верховного Суду.

Касаційний розгляд справи здійснюється у відкритому судовому засіданні відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час судового засідання представником відповідача заявлено клопотання про процесуальне правонаступництво, яке задоволено Судом, здійснено заміну відповідача Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області на її правонаступника Державну податкову інспекцію у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення вимог касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналогічні вимоги містять положення статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що у травні 2012 року податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог зокрема податкового законодавства за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої складено акт від 24 травня 2012 року №1376/22-1/37204659 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення пунктів 198.2, 198.6, статті 198, пунктів 201.1, 201.2, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України та пункту 3, абзацу 2 пункту 4, пункту 6.3, пункту 14 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», в результаті чого Товариством завищено від'ємне значення поточного періоду на загальну суму 866 666,66 грн за листопад 2011 року та завищено від'ємне значення податку на додану вартість наступного звітного періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного періоду, на загальну суму 866 666,66 грн за грудень 2011 року.

18 січня 2013 року на підставі акту перевірки згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України керівником податкового органу прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким Товариству зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за листопад 2011 року на 866667,00 грн.

Склад податкового правопорушення доводиться податковим органом тим, що податкова накладна виписана продавцем товару до моменту фактичного здійснення господарської операції і не на суму попередньої оплати та заповнена з порушенням вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що позбавляє права покупця на віднесення сплачених сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій також установлено, що 20 жовтня 2011 року Приватним підприємством «Флора» виписано видаткову накладну №ЛНА-000001, згідно якої Товариству з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Волинь» відвантажено наступний товар: адмінбудинок, житлові корпуси №№1-4, спортивний зал, сауна, майстерні-прокату, медпункт, складське приміщення, котельня, водонапірна башня, водопідкачка, каналізаційна насосна станція, футбольне поле та спортивний майданчик на загальну суму 5 200 000,00 грн, в тому числі податок на додану вартість - 866666,66 грн.

20 жовтня 2011 року Приватним підприємством «Флора» виписано податкову накладну №1 на поставку Товариству спортивного комплексу загальною вартістю 5 200 000,00 грн, в тому числі податок на додану вартість - 866666,66 грн, на підставі якої позивачем до складу податкового кредиту листопада 2011 року включено суму податку на додану вартість в розмірі 866 666,66 грн.

Оплата за придбане майно позивачем здійснена двома платежами, а саме 20 жовтня 2011 року на суму 3 500 000,00 грн та 21 жовтня 2011 року на суму 1 700 000,00 грн.

Договір купівлі-продажу між Приватним підприємством «Флора» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Волинь» (покупець) рухомого та нерухомого майна укладений та нотаріально посвідчений лише 31 жовтня 2011 року та цієї ж дати складено акт приймання-передачі нерухомого та рухомого майна.

Згідно пункту 2.4 Договору, загальна вартість об'єктів (нерухомого та рухомого майна) за згодою сторін встановлена в сумі 5 200 000 грн, в тому числі податок на додану вартість 866 666, 67 грн, яку покупець сплатив до підписання договору купівлі-продажу.

В основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення податковим органом покладені норми пунктів 198.2, 198.6 статті 198, пункти 201.1, 201.2, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.2. статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Судами попередніх інстанцій установлено, що і списання коштів з банківського рахунку Товариства (20, 21 жовтня 2011 року), і отримання платником податку товарів (31 жовтня 2011 року) відбулось в одному звітному податковому періоді - жовтень 2011 року.

За положеннями пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Вимоги до складання та надання податкової накладної визначає стаття 201 Податкового кодексу України. Зокрема пунктом «и» пункту 201.1 цієї статті встановлено, що обов'язковим реквізитом, який зазначається у податковій накладній є вид цивільно-правового договору.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (пункт 201.2. статті 201 Податкового кодексу України).

Наказом Державної податкової адміністрації України 21 грудня 2010 року № 969 затверджено форму Податкової накладної та Порядок її заповнення (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010 року за N 1401/18696), який був чинний на час складання податкової накладної. Правовою підставою зменшення Товариству розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за листопад 2011 року актом перевірки, серед іншого, визначені пункт 3, абзац 2 пункту 4, пункт 6.3, пункт 14 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» від 01 листопада 2011 року № 1379, який не був чинний на час складання податкової накладної, що свідчить про безпідставність встановлених контролюючим органом порушень цього Порядку з огляду на дію загально-правового принципу дії норми права у часі.

Зазначення у податковій накладній реквізиту «Вид цивільно-правового договору» - видаткова накладна від 20 жовтня 2011 року №ЛНА-000001 само по собі не свідчить про здійснення Товариством податкового правопорушення та беззаперечно не позбавляє права платника податку на формування податкового кредиту. У разі підтвердження дійсного виконання операції недоліки правореалізуючих документів не можуть слугувати перешкодою для реалізації платником податку законного права на формування податкового кредиту.

Посилання судів попередніх інстанцій на норми Цивільного кодексу України, пункт 3 Договору купівлі-продажу щодо виникнення у покупця товару права власності лише після реєстрації договору в Державному реєстрі правочинів, не впливають на сутність податкового правопорушення щодо завищення від'ємного значення податку на додану вартість, та не доводять його склад, оскільки норми податкового законодавства не ставлять в залежність виникнення у платника податку права на податковий кредит із переходом до нього права власності на придбаний товар, оскільки в межах податкового законодавства момент одержання товару є одним із юридичних фактів виникнення права на формування податкового кредиту. Підставами для формування платником податку податкового кредиту є зокрема придбання товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів мають бути підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Із встановлених судами попередніх інстанцій обставин висновується, що оплата товару (передоплата, що обумовлено договором, п.2.4), передача товару, відбулися в одному податковому періоді - жовтні 2011 року, що відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України обумовило виникнення у Товариства права на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту на підставі виписаної продавцем податкової накладної від 20 жовтня 2011 року.

Факт передачі товару та його оплати встановлені податковим органом під час перевірки, що також встановлено та досліджено судами попередніх інстанцій.

Відтак, Суд дійшов висновку про дотримання Товариством вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту та правильне відображення суми від'ємного значення податку на додану вартість за листопад 2011 року, недоведеність податковим органом складу податкового правопорушення, покладеного в основу зменшення суми від'ємного значення податку на додану вартість. Зазначене свідчить про необґрунтованість та помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо правомірності спірного податкового повідомлення-рішення на підставі повно та всебічно встановлених судами обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга Товариства підлягає задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасуванню із ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 52, 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання відповідача у справі про процесуальне правонаступництво задовольнити, замінити Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Волинській області на правонаступника Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Волинь» задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 травня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі № 803/1140/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Волинь» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 січня 2013 року № задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області від 18 січня 2013 року №.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Р.Ф.Ханова

Судді І.А.Гончарова

І.Я.Олендер