Справа № 497/863/18
Суддя: Кодінцева С. В.
Дата ухвалення: 2018-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/863/18
Провадження № 2-а/497/19/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2018 року, м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.

за участю секретаря судового засідання - Ковтун О.І.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Болград адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, капітана поліції Прокурор А.А. про скасування постанови та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2018 року позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 14 травня 2018 року, складену інспектором СРПП Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, капітана поліції Прокурор А.А., відповідно до якої його, позивача, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 225.00 гривен штрафу за порушення Правил дорожнього руху України, а саме за порушення вимог дорожнього знаку 4.4 «Рух прямо або направо», оскільки здійснив поворот ліворуч.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в оскаржуваній ним постанові, інспектором поліції вказано, що 14.05.2018 року о 18:00 годині в м. Болград по вул. Варненська ним, позивачем під час керування транспортним засобом ВАЗ 21061, номерний знак НОМЕР_1, не було виконано вимогу дорожнього знаку 4.4 «Рух прямо або праворуч», а саме було здійснено поворот ліворуч, проте в цій постанові не зазначено жодного доказу, на підставі яких встановлено наявність у його, позивача діях адміністративного правопорушення, і підтвердження його вини.

Стверджує, що оскаржувана постанова є безпідставною та неправомірною, в зв'язку з чим підлягає скасуванню. Так, поліцейським не дотримано вимог ст.ст.222, 245, 251, 279 КУпАП, положення ст.18 Закону України «Про національну поліцію».

Наведена у оскаржуваній постанові інформація не відповідає фактичним обставинам справи, які свідчать про відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

На думку позивача, якщо б відповідач виконав вимоги законодавства та забезпечив реалізацію його права на користування юридичною допомогою адвоката або іншого фахівця у галузі права, а також надав йому можливість подати докази і пояснення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не було б розпочато, а оскаржувана постанова не була б прийнята.

Позивач виклав обставини на свій погляд, а саме: приблизно о 18 год. 05 хв. він рухався за кермом легкового автомобіля ВАЗ 21061, номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Варненська зі сторони вулиці Інзовська у бік проспекту Соборний в місті Болград.

Конструктивно проспект Соборний має для кожного напрямку руху окремі суміжні проїзні частини, відокремлені одна від іншої розділювальною смугою з обладнаним на ній тротуаром для руху пішоходів. В зв'язку з цим, у місці перетину проспекту Соборний з вулицею Варненська існує два перехрещення проїзних частин. Окрім зазначеного, на організацію дорожнього руху у цій частині дороги впливає також прилегла територія автостанції, що не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в'їзду на платформи автостанції, в зв'язку з чим перед першим перехрещенням проїзних частин вулиці Варненська і проспекту Соборний встановлено дорожній знак 4.4 «Рух прямо або праворуч».

Наказові знаки, визначені у розділі 33 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), інструктують водіїв на дії, які вони безумовно повинні прийняти чи підкоритися. При цьому згідно з поясненнями до пункту 4 розділу 33 ПДР дія знаків 4.1-4.6 не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами, і поширюється лише на перехрещення проїзних частин, перед яким вони встановлені.

З метою попередження повороту ліворуч та в'їзду на територію автостанції транспортних засобів, за винятком рейсових автобусів та маршрутних таксі, саме перед першим перехрещенням встановлено дорожній знак 4.4 «Рух прямо або праворуч». Разом з тим вимоги цього знаку вже не впливають на організацію дорожнього руху на другому (згідно зі схемою) перехрещенні проїзних частин. В підтвердження цього, на другому перехрещенні на початку проїзної частини проспекту Соборний встановлено дорожній знак 3.21 «В'їзд заборонено», яким згідно з ПДР забороняється в'їзд усіх транспортних засобів, зокрема з метою запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом. Тобто поворот праворуч на другому перехрещенні на відміну від першого вже заборонений.

Враховуючи вищезазначену дорожню обстановку, під час його руху на транспортному засобі по вулиці Варненська він виконав вимоги дорожнього знаку 4.4 і проїхав перше перехрещення прямо, не звертаючи ні праворуч, ні ліворуч. Проїхавши перше перехрещення та виконуючи вимоги пункту 10.4 ПДР, він при наближенні до другого перехрещення зайняв крайнє ліве положення на проїзній частині для відповідного маневру і подав сигнал світловим покажчиком повороту. Лише після того, як він переконався у відсутності зустрічних транспортних засобів та інших перешкод для зміни напрямку руху, він здійснив поворот ліворуч та продовжив рух по проспекту Соборний в сторону вулиці Болгарських ополченців. Саме після повороту ліворуч на другому перехрещенні проїзних частин та в'їзду на ділянку дороги з одностороннім рухом, на вимогу Відповідача він змушений був зупинити транспортний засіб.

Викладаючи обставини саме таким чином, позивач вважає, що він не порушив вимоги дорожнього знаку 4.4 «Рух прямо або праворуч», і в його діях відсутній склад адміністративного порушення. Позивач переконаний, що правомірність його дій щодо повороту ліворуч на другому перехрещенні проїзних частин та руху у напрямку вулиці Болгарських ополченців підтверджується також наступними обставинами. На вулиці Варненська перед другим перехрещенням проїзних частин, у випадку руху зі сторони вулиці 25 Серпня, встановлено знак 5.44 «Місце зупинки таксі» з табличкою 7.2.1 «Зона дії». На проспекті Соборний перед другим перехрещенням проїзних частин, у випадку руху зі сторони вулиці Фонтанна, встановлені дорожні знаки 2.1 «Дати дорогу» та 5.35.1 «Пішохідний перехід». Будь- яких заборонних або наказових знаків, які при під'їзді з інших напрямків не дозволяли б маневр на другому перехрещенні та рух у бік вулиці Болгарських ополченців, не встановлено.

До того ж, як стверджує позивач, відсутність події адміністративного правопорушення підтверджується тією обставиною, що у випадку порушення ним вимог знаку 4.4, як зазначено у оскаржуваній постанові, та повороту ліворуч на першому перехрещенні проїзних частин, керований ним транспортний засіб опинився би на платформах автостанції, що змусило б його знову маневрувати і змінювати напрямок руху для виїзду з прилеглої території на проїзну частину проспекту Соборний. При цьому в оскаржуваній постанові не зазначено, що ним, позивачем внаслідок повороту ліворуч було здійснено в'їзд на прилеглу територію автостанція, з якої він потім виїхав на проїзну частину проспекту Соборний, а також не наведено жодного доказу про вчинення ним саме такого маневру.

Окрім того, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута без дотримання визначеної КУпАП процедури та всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи в їх сукупності, винесена у справі постанова не відповідає вимогам статті 283 КУпАП.

Саме з цих підстав він, позивач вважає, що підстав у інспектора ДПС для притягнення його до адміністративної відповідальності не було.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в адміністративному позові та надав пояснення з підстав зазначених в ньому.

Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином (а.с.16, 34). Будь-яких заяв, пояснень, заперечень на спростування доводів, викладених в позовній заяві до суду не надіслав.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, пояснення позивача, доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, діяльність держави спрямована на гарантію прав та свобод людини.

Права і свободи людини є невід'ємними та непорушними відповідно до ст.21 Конституції України.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі Конституції України та законів України.

Статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Розглядаючи зазначений спір, суд керується наступним.

Відповідно до Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України, затвердженої наказом МВС України 27.03.2009 року за № 1111 (надалі Інструкція) органам ДАІ надано право здійснювати функції контролю за дорожнім рухом, тобто виявлення порушень законодавства, правил, норм і стандартів у сфері убезпечення дорожнього руху покладені на підрозділи дорожньо-патрульної служби ДАІ.

Так, п. 4.2 вказаної Інструкції надає право співробітникам ДПС застосовувати в установленому порядку передбачені чинним законодавством заходи адміністративного впливу до порушників.

Між тим, реалізуючи свої повноваження в даній сфері, суб'єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 9 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до п. 2.6 і п. 2.7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, затвердженої наказом МВС України від 22.02.2001 року № 185 і зареєстрованої в МЮ України 26.03.2001 року за № 272/5463, до протоколу про адміністративне правопорушення вносяться прізвище, ім`я та по батькові двох свідків правопорушення, адреси їх місця проживання, а також ставляться підписи свідків, до названого протоколу долучаються матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, заяви, пояснення правопорушників, потерпілих, свідків правопорушення тощо).

Згідно з частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов'язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Так, Правилами дорожнього руху України визначено:

- п.8.1. Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

- п.8.2 1. Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

- п.8.4. Дорожні знаки поділяються на групи:

г) наказові знаки. Показують обов'язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

- п.п.4.4 «Рух прямо або праворуч»

Рух лише у напрямках, указаних стрілками на знакові (прямо або праворуч). Дія знаку не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Тобто даний знак носить рекомендаційний характер, і не забороняє рух транспортних засобів, як у вказаних напрямках так і в інших.

Дія знаку поширюється на перехрещеннях проїзних частин, перед якими він встановлений.

В п.1.10. Правил роз'яснюються Терміни, що наведені у цих Правилах, і мають таке значення:

перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території;

Відповідно до п.п.«б» п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.

Згідно вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за …. порушення вимог дорожніх знаків …

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Але відповідач не надав доказів правомірності своїх дій, незважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 не визнав свою вину у вчиненні правопорушення, зазначивши це в позовній заяві.

Рішення суб'єкта владних повноважень, повинно бути законним та обґрунтованим і не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КАС України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.06.88 року (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» зазначає, що суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 7 КУпАП проголошує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також, про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В постанові, що оскаржується, не зазначено жодного доказу, на підставі якого було прийняте рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно до ст.62 Конституції України.

Між тим, будь-які докази, які б спростовували доводи позивача, в обґрунтування правомірності своїх дій відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України - не були надані після отримання ухвали суду про відкриття провадження, у зв'язку з чим суд розглянув справу на підставі наявних доказів.

На підставі наведеного суд вважає, що в діях позивача відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Таким чином, суд вважає, що оскаржувана постанова серії НК № 885150 від 19.05.2018 року винесена неправомірно, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП України, не доведена належними доказами, тому є не обґрунтованою, тобто постановленою без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення та відповідно до п.3 абз.1 ст. 293 КУпАП підлягає - скасуванню, а справа закриттю.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст.3, 19, 55, 62 Конституції України, ч. 2 ст. 122, ст. ст. 247, 254, 278, 280, 287-289 КУпАП, ст.ст.5, 6, 9, 77, 78, 90, 205, 241, 243-246, 286, 293КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов - задовольнити.

Постанову серії НК № 885150 від 19.05.2018 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладення на нього штрафу в сумі 225.00 гривен - скасувати, провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Кодінцева