Справа № 826/15078/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 серпня 2018 року №826/15078/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомпублічного акціонерного товариства «БГ Банк»
доДержавної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними дій, скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось публічне акціонерне товариство «БГ Банк» (далі - позивач, ПАТ «БГ Банк») з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, контролюючий орган, ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними дій відповідача щодо ухвалення рішення про опис майна у податкову заставу та скасування рішення від 21.05.2015 року №98/26-52-23-30 про опис майна у податкову заставу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що неплатоспроможний ПАТ «БГ Банк» знаходиться у стадії ліквідації, а тому накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не виникає. Крім того, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення контролюючий орган був обізнаний про початок ліквідаційної процедури. Відтак, позивач вважає дії відповідача щодо прийняття рішення від 21.05.2015 року №98/26-52-23-30 про опис майна у податкову заставу неправомірними, а вказане рішення таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач заперечень суду не надав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується поданим через канцелярію суду представником відповідача клопотанням про неможливість з'явитися у судове засідання 22.12.2016 (Т.1, арк. 30).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2016 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.

01.12.2016 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання, яким усунуто виявлені судом недоліки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/15078/16 та призначено справу до судового розгляду.

Розпорядженням щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ №2609 від 07.04.2017 року, адміністративну справу №826/15078/16 за позовом публічного акціонерного товариства «БГ Банк» до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій та скасування рішення передано на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2017 року прийнято до провадження адміністративну справу №826/15078/16 суддею Шрамко Ю.Т. та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 06.06.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач у призначене судове засідання явку своїх представників не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України (у редакції, яка діяла станом на момент вчинення відповідної процесуальної дії), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 КАС України, беручи до уваги, що прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 06.06.2017 суд ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, постановою від 26.02.2015 року №134 про відкликання банківської ліцензії та ліквідації публічного акціонерного товариства «БГ Банк» відкликано банківську ліценцію позивача (Т.1, арк. 19).

05.03.2015 року оприлюднено оголошення про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку та початок процедури ліквідації ПАТ «БГ Банк» №40 (6044), шляхом розміщення його в газеті «Голос України» (Т.1, арк. 13).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БГ Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» від 27.02.2015 року №43, запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «БГ Банк» строком на один рік з 27.02.2015 по 26.02.2016 включно (Т.1, арк. 20).

21.05.2015 року контролюючим органом відносно позивача прийнято рішення від 21.05.2015 року №98/26-52-23-30 про опис майна у податкову заставу (Т.1, арк. 15).

11.02.2016 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «БГ Банк» та делегування повноважень ліквідатора» №146, яким продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «БГ Банк» строком на два роки по 26.02.2018 включно (Т.1, арк. 21).

12.07.2016 року відповідачем прийнято акт №56/26-52-17-20 про опис майна, яким на підставі рішення від 21.05.2015 року №98/26-52-23-30 про опис майна у податкову заставу, посадова особа контролюючого органу провела опис майна позивача, а саме:

1) Нежилі приміщення з №1 по №13 (групи приміщень №146) (в літ. А) - офіс, об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 155,3 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Барбюса Анрі, буд. 5в, реєстраційний номер 00;

2) Нежиле приміщення, об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 10201,6 кв.м., за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. 40 років Жовтня, буд. 36, реєстраційний номер 24;

3) Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,065 га, за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Рудиківська, земельна ділянка б/н, кадастровий номер :05:031:0057, реєстраційний номер 31 (Т.1, арк. 11-12).

Відтак, 18.07.2016 року державними реєстраторами Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Коломієць Є.Ю, Янович І.Я. на підставі вказаного акту №56/26-52-17-20 від 12.07.2016 року зареєстрована податкова застава на нежилі приміщення з №1 по №13 (групи приміщень №146) (в літ. А) - офіс, об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 155,3 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Барбюса Анрі, буд. 5в, реєстраційний номер 00 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,065 га, за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Рудиківська, земельна ділянка б/н, кадастровий номер :05:031:0057, реєстраційний номер 31 (Т.1, арк. 14-18).

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 55 Конституції України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (далі - ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 № 1255-IV (далі - Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»), Порядком застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 572 (далі - Порядок № 572), у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У силу зазначених вище приписів позивач звернувся з позовом до суду для оскарження рішення органів державної влади, а саме: Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідно до пункту 88.1 статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно з пунктом 89.1 статті 89 ПК України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Пунктом 1.8 розділу I Порядку №572 встановлено, що день виникнення права податкової застави визначається на підставі даних інформаційної системи, що ведеться органами доходів і зборів відповідно до законодавства.

Відтак, позовні вимоги про визнання протиправними дій із винесення рішення про опис майна у податкову заставу, не підлягають задоволенню, оскільки самі дії по складанню такого рішення про опис майна у податкову заставу не порушують права платника податків, так як є технічним оформленням самих рішень.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 розділу II Порядку №572 опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1). Таке рішення приймається керівником органу доходів і зборів і надається платнику податків, що має податковий борг. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна (додаток 3). Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2016 року контролюючим органом прийнято акт №56/26-52-17-20 про опис майна, яким на підставі рішення від 21.05.2015 року №98/26-52-23-30 про опис майна у податкову заставу, посадова особа контролюючого органу провела опис такого майна позивача: 1) Нежилі приміщення з №1 по №13 (групи приміщень №146) (в літ. А) - офіс, об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 155,3 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Барбюса Анрі, буд. 5в, реєстраційний номер 00; 2) Нежиле приміщення, об'єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 10201,6 кв.м., за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. 40 років Жовтня, буд. 36, реєстраційний номер 24; 3) Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,065 га, за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Рудиківська, земельна ділянка б/н, кадастровий номер :05:031:0057, реєстраційний номер 31 (Т.1, арк. 11-12).

Щодо твердження позивача про порушення відповідачем процедури реєстрації майна у податкову заставу, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 3.1 розділу III Порядку №572 орган доходів і зборів зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі у п'ятиденний строк з дня складення акта опису майна.

Акт про опис майна №56/26-52-17-20 прийнятий 12.07.2016 року, а тому останній строк реєстрації майна у податкову заставу є 17.07.2016 (вихідний день - неділя), згідно з приписами чинного законодавства.

Таким чином, останнім днем реєстрації майна у податкову заставу є наступний за вихідним днем, тобто 18.07.2017 (понеділок), а відтак посадовими особами контролюючого органу дотримано процедуру реєстрації вказаного майна, що підтверджується Інформаційними довідками з реєстрів від 19.09.2016 року та 20.09.2016 року (Т.1, арк. 14-18).

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Зазначений строк становить 1095 днів із дня отримання такого рішення, незалежно від того, чи скористалася особа своїм правом на досудове розв'язання спору шляхом застосування процедури адміністративного оскарження.

Позивач, вважаючи рішення від 21.05.2015 року №98/26-52-23-30 про опис майна у податкову заставу протиправним, звернувся з адміністративним позовом до суду.

При цьому, суд звертає увагу, що за твердженнями позивача викладеними у адміністративному позові, останній не отримував від контролюючого органу рішення від 21.05.2015 року №98/26-52-23-30 про опис майна у податкову заставу, а дізнався про наявність оскаржуваного рішення з моменту отримання акту про опис майна №56/26-52-17-20 від 12.07.2016 року, а саме: з 02.09.2016 року (Т.1, арк. 11-12).

У свою чергу, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доказів зворотного суду не надано, а тому відсутні підстави вважати інше.

У силу пункту 1.3 статті 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

В той же час, процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2001цс15. При цьому, в дані постанові зазначено, що наведений правовий висновок ВСУ стосується не лише цивільних, але і податкових правовідносин.

Згідно з частиною 5 статті 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Таким чином, ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не звільняє платників податків, щодо яких запроваджено процедуру тимчасової адміністрації та ліквідації від сплати податків (обов'язкових платежів), а лише визначає, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БГ Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» від 27.02.2015 року №43, запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «БГ Банк» строком на один рік з 27.02.2015 по 26.02.2016 включно (Т.1, арк. 20).

Згідно з частиною 3 статті 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов'язаннями банку із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до публічних обтяжень належить податкова застава.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БГ Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» від 27.02.2015 року №43, запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «БГ Банк» строком на один рік з 27.02.2015 по 26.02.2016 включно та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» Новікову М.М. (Т.1, арк. 20).

Таким чином, з 27.02.2015 року накладення нових обтяжень чи обмежень на майно ПАТ «БГ БАНК» не допускається.

Частиною 5 статті 27 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2015 року оприлюднено оголошення про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку та початок процедури ліквідації ПАТ «БГ Банк» №40 (6044), шляхом розміщення його в газеті «Голос України», тобто відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (Т.1, арк. 13).

Тобто, станом на момент прийняття рішення від 21.05.2015 року №98/26-52-23-30 про опис майна у податкову заставу контролюючий орган був обізнаний про ліквідацію ПАТ «БГ БАНК».

Внаслідок викладеного, суд дійшов висновку, що рішення від 21.05.2015 року №98/26-52-23-30 про опис майна у податкову заставу є таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій від 20.09.2016 року №43190 та від 20.09.2016 року №43190, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2756,00 грн., а саме 1378 грн. за кожну вимогу немайнового характеру.

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат у розмірі 1378,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «БГ Банк» (, адреса: 04112, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 48) до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 02217, м. Київ, вулиця Закревського, 41) задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС від 21.05.2015 року №98/26-52-23-30 про опис майна у податкову заставу.

3. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

4. Присудити Публічному акціонерному товариству «БГ Банк» здійснені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1378,00 грн. (тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко