Справа № 806/1573/18
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 806/1573/18
ПОСТАНОВА

іменем України

"20" серпня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "13" квітня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірною бездіяльність, зобов"язання надати повну та достовірну інформацію на заяву від 20.02.2018 року та скасування повідомлення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.03.2018 , -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив визнати неправомірною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в невиконанні заяви ОСОБА_2 від 20.02.2018; визнати неправомірною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в невиконанні вимог Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про інформацію" в частині ненадання ОСОБА_2 інформації про підсумки розгляду його заяви та про прийняте рішення за заявою від 20.02.2018 року; зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надати ОСОБА_2 повну та достовірну інформацію на його заяву від 20.02.2018; скасувати повідомлення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа від 15.03.2018 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13.04.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірною бездіяльність, зобов'язання надати повну та достовірну інформацію на заяву від 20.02.2018 року та скасування повідомлення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.03.2018 року - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14 відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить підстави для часткового її задоволення.

Судом встановлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29.11.2017 року по справі № 806/1977/17 визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_2 від 13.06.2017 року та зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути звернення ОСОБА_2 від 13.06.2017 року у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян".

26.12.2017 року Житомирським окружним адміністративним судом позивачу було видано виконавчий лист по справі № 806/1977/17.

12.01.2018 року Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження, прийнято процесуальне рішення у формі повідомлення №55513751/20.1/10 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, у зв'язку з відсутністю зазначення у виконавчому листі прізвища, імені та по батькові посадової особи, яка видала виконавчий лист.

На підставі заяви ОСОБА_2 ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.02.2018 року, було виправлено помилку допущену у виконавчому листі, виданому Житомирським окружним адміністративним судом 26.12.2017 року по справі № 806/1977/17, та зазначено прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка видала виконавчий лист.

20.02.2018 року ОСОБА_2 вдруге звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження, до якої додав оригінал виконавчого листа по справі №806/1977/17, копію ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 12.02.2018 про виправлення помилки у виконавчому листі та копію посвідчення потерпілого від аварії на ЧАЕС 2 категорії.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 15.03.2018 року прийняв повідомлення № 55970234/7-20.1, яким прийнято рішення про повернення ОСОБА_2 виконавчого документу без прийняття до виконання з інших підстав: у зв'язку з не зазначенням у виконавчому листі реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номеру паспорта стягувача (повідомлення № 55970234/7-20.1 від 15.03.2018 року).

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків, що дії відповідача є правомірними та такими, що ґрунтуються на вимогах Закону України "Про виконавче провадження", а тому позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 та ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 та 3 статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Вимоги до виконавчого документа визначені в ст.4 Закону № 1404-VIII. Зокрема, згідно ч.1 цієї статті у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Водночас на підставі ч.ч.1,3,5 ст.18 Закону № 1404 виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Таким чином, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має діяти в інтересах стягувача неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, з метою захисту інтересів стягувача одержувати від будь-яких осіб необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку колегії суддів у даному випадку дії державного виконавця зазначеним вимогам не відповідали, оскільки відповідні повноваження державній виконавчій службі надані саме задля забезпечення неухильного виконання судових рішень, що набрали законної сили, а не для створення штучних перешкод у їх виконанні.

Як свідчать матеріали справи, коли позивач звертався до виконавчої служби із виконавчим листом вперше, державний виконавець вбачав виключно один його недолік - не зазначення прізвища імені та по батькові особи, яка його видала. На такий його недолік, як відсутність реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) відповідач не звертав жодної уваги.

Подальші дії, які виразились у тому, що відповідачем почала ставитися така вимога, колегія суддів розцінює як штучне створення перешкод стягувачу для виконання судового рішення, ухваленого на його користь.

Такі висновки колегія суддів обґрунтовує наступним.

Справа, за якою було видано виконавчий лист, розглядалася за правилами КАС України в реакції до 15.12.2017 року.

Зазначені норми Кодексу не передбачали обов'язку зазначати у позовній заяві відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номеру і серії паспорта для фізичних осіб - громадян України (стаття 106).

Лише з 15.12.2017 року набув чинності КАС України, яким передбачено обов'язок позивача зазначати у позовній заяві реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу).

Натомість механізму внесення виправлень у виконавчі листи у випадках, коли матеріали справи не містять таких даних, чинне процесуальне законодавство не передбачає, а тому зазначені недоліки законодавства не можуть зводити нанівець гарантоване кожному право на справедливий суд, яке включає в себе обов'язок Держави забезпечити виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Отже, виходячи з наведених вимог закону "Про виконавче провадження", який покладає на державного виконавця вживати заходів задля захисту інтересів стягувача, відсутність у виконавчому листі коду ЄДРПОУ боржника та індивідуального ідентифікаційного номера стягувача не є підставою для відмови державним виконавцем у прийнятті виконавчого листа до виконання, а тому дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при винесенні повідомлення повернення виконавчого документу від 15 березня 2018 року з підстав невідповідності виконавчого листа вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" не можна вважати правомірними.

Відтак, повідомлення відповідача про повернення виконавчого листа є протиправним, оскільки останнім не були використані в повному обсязі надані йому права та обов'язки, передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Крім того, колегія суддів ще раз звертає увагу відповідача на ту обставину, що 12.01.2018 року ним було прийнято процесуальне рішення №55513751/20.1/10 про повернення виконавчого документу ОСОБА_2 з підстав не зазначення прізвища, імені та по батькові посадової особи, яка видала виконавчий лист, однак жодної іншої підстави державним виконавцем у вказаному повідомлені не зазначено, що в свою чергу свідчить про бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби МЮ України, щодо вживання заходів за для захисту інтересів стягувача.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року № 6-62цс14, ухвалі Вищого адміністративного суду від 7 листопада 2016 року № К/800/24031/16.

Крім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (Заява № 40450/04) від 15 жовтня 2009 року суд наголосив, що у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів (див. згадане вище рішення у справі "Метаксас проти Греції", п. 19): тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції.

Також колегія суддів звертає увагу й на те, що буквальний зміст абз.2 п.4 статті 4 Закону №1404-VIII говорить про те, що реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) ЗАЗНАЧАЄТЬСЯ ЛИШЕ ДЛЯ БОРЖНИКІВ, ЯКІ Є ФІЗИЧНИМИ ОСОБАМИ-ПЛАТНИКАМИ ПОДАТКІВ.

Позивач у даному виконавчому провадженні виступає як стягувач, а тому щодо нього така вимога Законом не передбачена.

Також колегія суддів відзначає, що судом першої інстанції позовна заява розглянута лише в частині позовних вимог.

Так, окрім визнання протиправними дій виконавця щодо повернення виконавчого листа, позивач просив визнати протиправними його дії в частині не розгляду його заяви (щодо ненадання інформації про розгляд його звернення).

З цього приводу судове рішення взагалі не містить будь-яких висновків.

Розглядаючи ці вимоги, колегія суддів вважає, що вони не підлягали задоволенню, виходячи з такого.

Дійсно, відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідна діяльність певним чином регламентована і відбувається за певною процедурою.

Так, згідно ч.1 ст.13 цього ж Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ч.1 ст.28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Колегія суддів зазначає, що діяльність певних державних органів у визначених законом випадках регламентується певною процедурою. Як приклад такої діяльності можна розглядати процесуальну діяльність судді, суду під час розгляду відповідних судових справ, процесуальну діяльність слідчого під час провадження досудового слідства, діяльність державного виконавця тощо.

Суть такої процесуальної діяльності полягає в тому, що певні дії відповідні суб'єкти зобов'язані вчиняти в силу вимог закону, а не у зв'язку з тим, що та чи інша особа про це просить.

Водночас регламентація таких видів діяльності не позбавляє права учасників процесуальних відносин звертатися до відповідних суб'єктів із заявами та зверненнями.

Так, наприклад, обов'язок направити стороні судове рішення випливає з положень процесуальних кодексів, однак подання заяви стороною, у якій остання просить направити таке судове рішення або ж повідомити про результати розгляду справи, зобов'язує надати такій особі відповідь на заяву по суті її звернення у встановлений строк незалежно від процесуальних рішень у справі.

Відповідні права гарантовані ст.40 Конституції України, яка вказує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Законодавчо відповідні права закріплені у Законах України "Про звернення громадян", "Про інформацію".

У даному випадку відповідні процесуальні дії державний виконавець зобов'язаний вчинити незалежно від того, чи просить сторона виконавчого провадження вчинити такі дії.

Тобто, державний виконавець був зобов'язаний направити повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання рекомендованим листом з повідомленням про вручення незалежно від того, чи подавав позивач відповідне клопотання.

Як свідчать матеріали справи, 20.02.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою, в якій просив вирішити питання відкриття виконавчого провадження та ряд інших питань.

При цьому будь-яких прохань, як то сповістити його про підсумки розгляду заяви, позивач у заяві не зазначав.

Аналізуючи зміст поданої заяви слід прийти до висновку, що вона містить виключно клопотання стягувача як сторони виконавчого провадження і не містить звернень, викладених в порядку Законів України "Про звернення громадян" та "Про інформацію".

Відтак направлення позивачу повідомлення про повернення виконавчого документа є процесуальним рішення державного виконавця і він не був зобов'язаний надавати будь-які додаткові роз'яснення чи відповіді.

З цих підстав належним способом захисту порушених прав позивача як стягувача колегія суддів вважає визнання протиправними дій Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо розгляду заяви від 20.02.2018 року в частині прийняття повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання, скасування цього повідомлення та зобов'язання розглянути подану заяву повторно в межах вимог чинного законодавства, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

В задоволенні інших вимог позивача слід відмовити.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої та дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального та права, які регулюють спірні правовідносини, та норми процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови - про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "13" квітня 2018 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірними бездіяльність (дії) Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині розгляду заяви ОСОБА_2 від 20.02.2018 року.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренко Р.Г. від 15 березня 2018 року №55970234/7-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 20.02.2018 року з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис) Б.С. Моніч

судді: (підпис) М.М. Капустинський

(підпис) І.Г. Охрімчук

Повне судове рішення складено "20" серпня 2018 р.

З оригіналом згідно: суддя ________________________________ Б.С. Моніч