Справа № 803/735/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/5818/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Гулида Р.М.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Виш А.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.06.2018р. в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Волинській обл. про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії (суддя суду І інстанції: Денисюк Р.С., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 15.06.2018р., м.Луцьк),-

В С Т А Н О В И В:

20.04.2018р. позивач Фізична особа - підприємець /ФОП/ ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення відповідача Головного управління /ГУ/ ДФС у Волинській обл. № від 05.03.2018р. про застосування стосовно неї фінансових санкцій в розмірі 17000 грн. (а.с.2-5).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 15.06.2018р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.74-77).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила позивач ФОП ОСОБА_3, яка покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в кінцевому підсумку призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.81-83).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в наказі про проведення перевірки вказано ФОП ОСОБА_6, що слугувало підставою для недопуску до перевірки. Разом з тим, працівники відповідача проігнорували вказані дії з її сторони, оформили акт про відмову в підписі про ознайомлення з наказом та направленнями на проведення перевірки, при цьому не встановили особу, яка здійснювала розрахункові операції в магазині (хоча в подальшому було звернення відповідача в органи поліції для з'ясування вказаної особи). Також сама позивач була відсутньою під час проведення перевірки.

Окрім цього, апелянт заперечує факт здійснення реалізації алкогольних напоїв без ліцензії, факт вилучення пляшки пива згідно протоколу вилучення від 06.09.2017р. не має відношення до її діяльності. Також матеріалами справи стверджується, що апелянт не придбавала для подальшої реалізації пиво, в складених документах невірно вказано місткість вилученої пляшки пива.

Наведені аргументи в своїй сукупності не були проаналізовані судом, їм не надана належна правова оцінка, через що судом першої інстанції не забезпечено право позивача на справедливий судовий розгляд в аспекті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідачем ГУ ДФС у Волинській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.93-94).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець і перебуває на обліку у Турійському відділенні Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській обл., на час виникнення спірних правовідносин була платником єдиного податку по 2 групі з видом діяльності: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями (КВЕД 47.11) (а.с.23-25).

06.09.2017р. посадовими особами ГУ ДФС у Волинській обл. відповідно до наказу № 2439 від 05.09.2017р. про проведення фактичної перевірки (а.с.9), направлень на перевірку №№ 497-499 від 05.09.2017р. (а.с.38-39) проведено фактичну перевірку господарської одиниці - магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить суб'єкту господарювання ФОП ОСОБА_3

З вказаним наказом на проведення перевірки та направленнями платник податків та/або посадові (службові) особи платника податків (його представники або особи, які фактично проводять розрахункові операції) після ознайомлення з такими відмовилися їх підписати, про що складено Акт № 7/40.01 від 06.09.2017р. відмови від підпису в наказі та направленні на перевірку (зворот а.с.39).

За результатами проведеної фактичної перевірки посадовими особами ГУ ДФС у Волинській обл. складено Акт перевірки № 03/180/40-01/ від 13.09.2017р. (а.с.35-36), в якому зроблений висновок про порушення ФОП ОСОБА_3 вимог ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії; а також порушення приписів п.п.1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операції у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Проведеною перевіркою встановлено, що в магазині за адресою: АДРЕСА_1, де здійснює торгівельну діяльність ФОП ОСОБА_3, шляхом проведення контрольної закупки було придбано, зокрема, 1 (один) пляшку пива «Тетерів», міцне, об'ємом 1л.

Особа, яка здійснювала розрахункову операцію, на вимогу ревізорів відмовилась надавати будь-які документи, в тому числі, ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

З актом перевірки особа, яка здійснювала розрахунки - ОСОБА_7, ознайомилася, однак від його підписання та отримання відмовилась (зворот а.с.36), про що складено відповідні акти відмови (а.с.40 і на звороті).

Згідно з протоколом вилучення від 06.09.2017р., складеного інспектором Турійського ВП ГУ НП у Волинській обл. ст.лейтенантом поліції Музичуком В.А., реалізована пластикова пляшка пива «Тетерів», міцне, ємністю 1 л, вилучена (а.с.44).

Листом № 1514/ФОП/03-20-40-01-20 від 14.09.2017р. відповідач ГУ ДФС у Волинській обл. надіслало позивачу матеріали проведеної фактичної перевірки та запропонувало ФОП ОСОБА_3 прибути до управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Волинській обл. для ознайомлення з матеріалами перевірки, надання пояснень та документів щодо фактів, викладених в акті, у зручний для неї час, в робочі дні з 09 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв.

Цим же листом відповідачем повідомлено про допущення методологічної помилки в наказі № 2349 від 05.09.2017р. «Про проведення фактичної перевірки», а саме: замість «Мисюк Інни Юріївни» слід читати «Мисюк Ірини Юріївни» (а.с.10, 46).

Відповідно до листа № 8432/10/03-20-40-01-11 від 15.09.2017р. матеріали перевірки надіслані відповідачем до Турійського ВП ГУНП у Волинській обл. для розгляду та прийняття відповідного рішення за фактом торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії та притягнення винної особи до адміністративної відповідальності відповідно до ст.156 КУпАП (а.с.43, 46).

21.02.2018р. відповідач ГУ ДФС у Волинській обл. звернувся з листом № 2957/10/03-20-40-01-20 до Турійського ВП ГУ НП у Волинській обл. з проханням повідомити про результати розгляду надісланих матеріалів перевірки та надати копію постанови суду про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності за фактом торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії (а.с.53).

На підставі складеного акту перевірки відповідачем ГУ ДФС у Волинській обл. винесено рішення № від 05.03.2018р. про застосування фінансових санкцій, яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними без ліцензії (а.с.41-42).

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що наказ на проведення фактичної перевірки та направлення на перевірку пред'являлися позивачу, однак ФОП ОСОБА_3 відмовилася підписатися у наказі та направленнях, про що складено відповідний акт відмови №7/40.01 від 06.09.2017р.

Посадові особи на підставі вказаного акту приступили до проведення фактичної перевірки.

Проаналізувавши зазначені обставини суд зазначив, що в розглядуваному випадку у податкового органу були законні підстави для проведення перевірки, ним дотримано вимоги ст.ст.75, 80, 81 ПК України щодо процедури проведення фактичної перевірки та пред'явлено всі документи для її проведення.

Крім того, в направленнях на проведення перевірки зазначено дату їх видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта господарювання, мета, вид, підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.

Що стосується наказу на проведення перевірки, то як встановлено судом, при винесенні наказу було допущено технічну помилку у написанні імені суб'єкта господарювання, всі інші реквізити, зазначені в наказі на проведення фактичної перевірки № 2439 від 05.09.2017р. відповідають вимогам, які встановлені п.81.1 ст.81 ПК України.

Отже, відповідач ГУ ДФС у Волинській обл. мало право на проведення фактичної перевірки позивача з питань дотримання вимог ПК України, Законів України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів», «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», та інших нормативно-правових актів, які регулюють ліцензування, виробництво, обіг, зберігання спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Окрім цього, фактична перевірка ФОП ОСОБА_3 була розпочата 06.09.2017р. та завершена 12.09.2017р.

Акт, складений за результатами фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, зареєстрований 13.09.2017р. за № 03/180/40-01/, тобто на наступний день після завершення перевірки.

З актом перевірки особа, яка здійснювала розрахунки ОСОБА_7, ознайомилася, від підписання та отримання одного примірника акту відмовилась, про що складено відповідні акти відмови.

Листом № 1514/ФОП/03-20-40-01-20 від 14.09.2017р. на адресу ФОП ОСОБА_3 надіслано другий примірник акту фактичної перевірки.

За таких обставин суд прийшов до висновку про законність проведеної фактичної перевірки.

Водночас, підставою для притягнення суб'єкта господарювання до відповідальності за порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» є наявність у його діях складу порушень, передбачених даним нормативним актом, та доведення вини особи у його вчиненні.

Ні під час перевірки, ні під час розгляду справи податковим органом за наслідками проведеної перевірки, ні під час розгляду справи судом, позивачем не було належними та допустимими доказами спростовано факт торгівлі алкогольними напоями без ліцензії, за що на неї було накладено фінансові санкції.

Тому суд вважає, що під час винесення рішення про застосування фінансових санкцій контролюючим органом доведено вину особи ФОП ОСОБА_3 у вчиненні порушень, зафіксованих в Акті перевірки № 03/180/40-01/ від 13.09.2017р., що є підставою для притягнення позивача до відповідальність за їх вчинення та застосування до неї фінансових санкцій згідно з оскаржуваним рішенням № від 05.03.2018р.

Отже, враховуючи факт вчинення позивачем порушень, виявлених під час фактичної перевірки, суд вважає, що відповідачем правомірно застосовано до ФОП ОСОБА_3 фінансові санкції на загальну суму 17000 грн.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.14 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Абзацом 5 ч.2 ст.17 наведеного Закону передбачена відповідальність за порушення вимог ст.15 цього Закону, а саме до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень;

Таким чином, для застосування до особи зазначеного виду відповідальності, слід встановити факт продажу алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії.

Наявними матеріалами справи така обставина як здійснення ФОП ОСОБА_3 роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) знайшла своє об'єктивне підтвердження.

Зокрема, під час проведення перевірки 06.09.2017р. у магазині, де здійснює господарську діяльність позивач, було виявлено факт реалізації алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії, а саме: однієї пляшки пива «Тетерів», міцне, 1 л.

Вказані обставини стверджуються складеним актом перевірки (а.с.35-36), протоколом вилучення (а.с.44), протоколом про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.1 ст.156 КУпАП (а.с.45), листом Турійського РВ Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській обл. № 807/37/03-2018 від 05.03.2018р. про скерування матеріалів до суду (а.с.59).

Окрім цього, факт відсутності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями не заперечується й самою позивачем.

Пояснення позивача стосовно недопуску ревізорів відповідача до проведення перевірки спростовується наявними матеріалами справи, згідно яких особа, яка проводила розрахункові операції в магазині, не заявляла про такий недопуск, також остання не заперечила щодо складання ревізорами акту про відмову від підпису в наказі та направленні на перевірку.

Відтак, твердження ФОП ОСОБА_3 про недопуск до проведення перевірки є безпідставними.

Щодо допущеної помилки в тексті наказу про призначення фактичної перевірки колегія суддів зазначає, що така помилка мала місце в імені позивача («Інна» замість вірного «Ірина»). Разом з тим, оцінюючи зміст всього наказу можна дійти висновку, що така помилка не впливала на його правильність, оскільки за наявності іншого тексту можна зробити послідовний та логічний висновок про час та місце проведення фактичної перевірки, а саме: магазин за адресою: Турійський район, с.Сомин, вул.Миру, 12.

Водночас, така помилка була виправлена відповідачем згідно листа № 1514/ФОП/03-20-40-01-20 від 14.09.2017р.

Особливу увагу колегія суддів приділяє тій обставині, що під час проведення перевірки особа, яка проводила розрахункові операції в магазині, відмовилася себе ідентифікувати, що призвело до виклику ревізорами відповідача поліцейських з метою її ідентифікації та фіксації безліцензійної роздрібної торгівлі пивом.

Зокрема, згідно рапортів інспектора ГРПП Турійського ВП Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській обл. Музичука В.А. від 07.09.2017р. та ДОП СП Турійського ВП Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській обл. Глинюка І.М. від 09.09.2017р. при виїзді 06.09.2017р. в магазині «Іра» в с.Сомин було запропоновано продавцю назвати свої анкетні дані, однак остання відмовилася. У подальшому стало відомо, що продавцем була ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.62-64).

Окрім цього, у розглядуваних відносинах ОСОБА_10 є матеріально-відповідальною особою та особою, яка здійснює розрахункові операції; згідно складеного Акта перевірки остання є особою, яка здійснювала розрахунки, а тому згідно Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затв. постановою КМ України № 833 від 15.06.2006р., здійснює представництво позивача у згаданих відносинах.

Порушення встановленого порядку торгівлі алкогольними напоями є підставою для притягнення позивача до встановленої законом відповідальності незалежно від того, якою конкретною особою здійснювалась торгівля, та чи в подальшому схвалювалася укладена угода по реалізації алкогольних напоїв зі сторони суб'єкта господарювання.

Разом з тим, відповідно до п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний, зокрема, виконувати законні вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів з питань оподаткування та митної справи і підписувати акти (довідки) про проведення перевірки (пп.16.1.8); не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи (пп.16.1.9); допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом (пп.16.1.13).

Згідно з п.37 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затв. постановою КМ України № 833 від 15.06.2006р., особа, що допустила порушення цих Порядку та правил, зобов'язана дати письмове пояснення, яке додається до акта. У разі відмови підписати акт чи дати пояснення в акті робиться запис про те, що зазначена особа ознайомлена із змістом акта і від його підписання відмовилася.

Працівники суб'єкта господарювання зобов'язані створити умови для проведення перевірки та забезпечити здійснення заходів щодо усунення виявлених недоліків і порушень.

Оцінюючи в сукупності викладене, враховуючи дійсні обставини справи, колегія суддів вважає, за розглядуваних умов (виявлення факту реалізації алкогольних напоїв, небажання особи, яка проводила розрахункові операції, назвати свої анкетні дані) податковим органом вжито всіх належних заходів для фіксації виявленого порушення (в тому числі із зверненням до органів Національної поліції), а в подальшому - для належного розгляду справи, за результатами чого було винесено відповідне рішення про застосування фінансових санкцій.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апелянта про протиправність проведеної перевірки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому працівниками податкового органу перевірка в належному позивачу магазині проведена правомірно і в межах компетенції суб'єкта владних повноважень.

В частині належності пива до алкогольних напоїв колегія суддів враховує, що відповідно до ст.1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пиво - це насичений діоксидом вуглецю пінистий алкогольний напій із вмістом спирту етилового від 0,5 відсотка об'ємних одиниць, отриманий під час бродіння охмеленого сусла пивними дріжджами, що відноситься до товарної групи УКТ ЗЕД за кодом 2203.

Також алкогольними напоями є продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об'ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об'ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Вказані зміни до ст.1 наведеного Закону стосовно віднесення пива до алкогольних напоїв набрали чинності з 01.07.2015р.

Таким чином, починаючи з 01.07.2015р., ліцензуванню підлягає діяльність з виробництва, експорту, імпорту, оптової та/або роздрібної торгівлі пивом на загальних підставах, установлених чинним законодавством.

Також згідно довідки ПрАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» № 948 від 20.11.2017р. на потужностях виробництва з 22.12.2016р. пиво світле, фільтроване, пастеризоване «Тетерів» розливається в формати ємкостей ПЕТ тару 0,9 л; 1,3 л; 2,0 (а.с.21).

Згідно матеріалів перевірки ємкість тари вилученого пива становила 1 л (тобто, орієнтовно відповідала найбільш наближеній 0,9 л), а відтак така неточність не впливає на факт виявленого правопорушення.

Під час вирішення наведеного спору колегія суддів додатково враховує, що відповідно до пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

З наведеного визначення випливає, що поняття грошового зобов'язання охоплює всі суми коштів, які підлягають сплаті як штрафні санкції за порушення вимог законодавства, дотримання якого контролюють контролюючі органи. Не є винятком і штрафні санкції за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до п.58.1 ст.58 ПК України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Зазначена норма чітко встановлює, що в разі, коли контролюючий орган діє на підставі ст.54 цього Кодексу (тобто коли він зобов'язаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення.

При цьому в п.58.1 ст.58 ПК України безпосередньо зазначено, що податкове повідомлення-рішення приймається в разі визначення суми грошового зобов'язання, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідні органи.

Зазначене цілком стосується фіскальних органів, які контролюють дотримання вимог законодавства щодо обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

З огляду на аналіз викладених законодавчих приписів контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобов'язань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобов'язаний прийняти податкове повідомлення-рішення.

Тому з 01.01.2011р. (від часу набрання чинності ПК України) у контролюючих органів в розумінні ПК України відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть бути визначені грошові зобов'язання.

Водночас у разі прийняття цими органами рішення щодо визначення платникові податків штрафних санкцій за порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке рішення за своєю формою не відповідає податковому повідомленню-рішенню, слід враховувати, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

У такому разі рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення.

З урахуванням наведеного, враховуючи зміст спірного рішення, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення про застосування фінансових санкцій з мотивів його невідповідності за формою податковому повідомленню-рішенню.

Оскільки податковим органом під час проведення перевірки були виявлені вищевказані порушення, тому відповідачем правомірно винесено рішення № від 05.03.2018р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 17000 грн.

Стосовно решти доводів апелянта колегія суддів вважає, що наведені порушення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини виходять за рамки наведеного спору та можуть розглядатися лише як об'єктивний наслідок за результатами вирішення цього спору.

Водночас, колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, цитуванні положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та висновків Європейського Суду з прав людини, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову (в межах його доводів), а тому заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.06.2018р. в адміністративній справі № 803/735/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Гулид
Дата складення повного судового рішення: 15.08.2018р.