Справа № 804/3409/18
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2018 року Справа № 804/3409/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просить: - визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-362/263/АВ/ІП/МГ-ФС/246 від 23 квітня 2018 року, винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці на підставі акту інспекційного відвідування № ДН-362/263/АВ від 03 квітня 2018 року про накладення штрафу у розмірі 111169 (сто одинадцять тисяч сто шістдесят дев'ять) гривень за порушення вимог ч.6 ст. 95 КЗпП України, ст. 12, 33 Закону України «Про оплату праці», пунктів 4, 5 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» №1078 на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1).
В обґрунтування заявлених позовних вимог фізична особа - підприємець ОСОБА_5 зазначила, що винесена постанова цілком і повністю не визнається позивачем, вона є протиправною з огляду на наступне. Позивач вважає, що інспекційне відвідування було проведено з порушенням вимог чинного законодавства. На підставі інспекційного відвідування складено Акт відвідування № ДН-362/263/АВ від 03 квітня 2018 року. Позивач не оскаржувала та не заперечувала інформацію, яка в ньому міститься. Після складання Акту, інспектором видано припис. ОСОБА_5 зазначає, що вимоги припису нею виконані в повному обсязі. Винесена постанова є протиправною, оскільки її складено без дотримання вимог чинного законодавства України, в т.ч. Конституції, також застосування індексів споживчих цін не повинні були бути застосовані при розрахунку. В звязку з чим просила позов задовольнити.
Разом з адміністративним позовом фізична особа - підприємець ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою про забезпечення адміністративного позову, шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови про накладення штрафу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року заява позивача про забезпечення позову була задоволена.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року відкрито провадження по справі №804/3409/18 за вищезазначеним позовом та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
У вказаній ухвалі відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Окрім того ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року сторін зобовязано надати додаткові докази по справі.
04 червня 2018 року до суду від відповідача надійшов письмовий відзив, в якому останній проти позову заперечував. В обґрунтування зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні та просить при винесенні рішення у справі звернути увагу на наступне. Державним інспектором проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 з питань виявлення неоформлених трудових відносин та повноти, своєчасності нарахування та виплати заробітної плати. За результатами інспекційного відвідування був складений Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № ДН-362/263/АВ від 03 квітня 2018 року. На підставі акта № ДН-362/263/АВ винесено припис про усунення виявлених порушень № ДН-362/263/АВ/П від 04 квітня 2018 року та, в тому числі, і оскаржувану постанову про накладення штрафу уповноваженими особами від 23 квітня 2018 року № ДН-362/263/АВ/ІП/МГ-ФС/246. Відповідач вказав, що під час перевірки встановлено, що у відомостях нарахування та виплати заробітної плати не містять відображення нарахування та виплати індексації працівникам, тобто індексація заробітної плати трьом працівникам не проведена. У звязку з виявленим порушенням була винесена оскаржувана постанова. Щодо посилань позивача на те, що проведена перевірка не може вважатися законною, а її результати не можуть бути підставою для прийняття оскаржуваної постанови, відповідач зазначив, що позивач допустив посадову особу Головного управління до здійснення перевірки у формі інспекційного відвідування, за результатами якої встановлені порушення вимог чинного законодавства про працю, та не скористався правом не допуску до проведення зазначеної перевірки, чим фактично визнав наявність відповідних підстав для її проведення. Позивач на підтвердження протиправності постанови зазначає, що вимоги припису нею виконані в повному обсязі. Однак Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області завертає увагу, що Порядком №295 передбачено, що заходи щодо притягнення субєкта господарювання за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області щодо здійснення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_5 діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вважає, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 23 квітня 2018 року № ДН-362/263/АВ/ІП/МГ-ФС/246 є законною та обґрунтованою, складеною на підставі та у відповідності до норм діючого законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
06 червня 2018 року позивач направив до суду клопотання про доручення до матеріалів справи додаткових документів.
14 червня 2018 року позивачем надано до суду документи, які зобовязував надати суд своєю Ухвалою від 14 травня 2018 року.
14.06.2018 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
На підставі клопотання відповідача підготовче засідання було відкладене до 02.07.2018р.
19 червня від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач висловлює незгоду із аргументами відповідача, зазначеними у відзиві, та стверджує, що наказ про проведення перевірки виданий протиправно. Постанова про накладення штрафу винесена с порушенням Конституції України. Сума, що є неспіврозмірною. Розмір індексації розрахований не вірно.
02 липня 2018 року відповідач надав до суду заперечення в яких останній не погоджується з твердженнями позивача та зазначає, що чинним законодавством передбачена відповідальність за порушення субєктами господарювання вимог використання найманої праці.
07.07.2018р. усною ухвалою суду з занесенням до протоколу судового засідання підготовче провадження було продовжено на 30 днів.
В судове засідання 10.08.2018 року позивач та/або його представник не зявилися, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином.
Представник позивача у судовому засіданні 17 серпня 2018 року підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив її задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, зясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, судом встановлено наступне.
Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_5 як фізична особа - підприємця зареєстрована 17.08.2016 року. Основний вид економічної діяльності: 47.22 роздрібна торгівля мясом та мясними продуктами в спеціалізованих магазинах.
Судом встановлено, що 27.02.2018р. Громадська організація «Громада майбутнього» звернулася до Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області з листом вх. № 2603, в якому просила перевірити факт виплати найманим працівника ФОП ОСОБА_5 заробітної плати в конвертах, її затримку та не виплату в повному обсязі, у разі підтвердження, вжити заходи у відповідності до вимог чинного законодавства.
На підставі наказу від 02.04.2018р. №218-І та направлення №654.2/-3від 02.04.2018 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у ФОП ОСОБА_5
Після проведення інспекційного відвідування посадовою особою Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області складено Акт № ДН-362/263/АВ від 03.04.2018р., в якому зазначені виявлені порушення, а саме: ФОП ОСОБА_5 порушено вимоги трудового законодавства щодо ведення документів первинного обліку табелів використання робочого часу, відомостей нарахування заробітної плати та порядку нарахування індексації заробітної плати.
На підставі вищевказаного Акту посадовою особою Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ДН-362/263/АВ/ІП/МГ від 12.04.2018р.
За результатами розгляду справи про накладення штрафу прийнято Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-362/263/АВ/ІП/МГ від 12.04.2018р.
26.04.2018 року на адресу ФОП ОСОБА_5 надійшов лист від Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області, в якому повідомлялося про допущену описку в Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-362/263/АВ/ІП/МГ від 12.04.2018р.
10 квітня 2018 року позивач направила до Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області пояснювальну записку, в якій повідомила про усунення виявлених порушень.
Також судом досліджені: розрахункові відомості за листопад 2017 року, лютий 2018р., січень 2018р., грудень 2017р., жовтень 2017р., вересень 2017р., серпень 2017р., липень 2017р., червень 2017р., травень 2017р., квітень 2017р., березень 2017р., лютий 2017р., січень 2017р., табелі використання робочого часу, розпорядження щодо розмірів заробітної плати за 31 грудня 2016 року, 30 квітня 2017 року, 31 жовтня 2017р., 31 грудня 2017 року, графік відпусток, накази про надання відпусток, трудові договори з найманими працівниками.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно пункту 2 Положення № 96 Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
Підпунктом 6 пункту 4 Положення № 96 встановлено, що Держпраці, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Державна служба України з питань праці (Держпраці) відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. (пп.6 п.6 Положення №96).
Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
У відповідності до зазначених норм Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 № 877-V (далі Закон №877-V) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (далі Порядок №295).
Відповідно до ст.1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" №877-V від 05.04.2007 (далі за текстом Закон №877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно ч.4 ст.2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються, в т.ч., органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобовязані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21,частини третьої статті 22 цього Закону.
Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (ст.3 Закону №877-V).
Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів.
Інспекційні відвідування проводяться, зокрема за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту (пп.3 п.5 Порядку №295).
Згідно п.п.8, 9 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.
Відповідно до п.11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.
Судом встановлено, що на підставі наказу від 02.04.2018р. №218-І та направлення №654.2/-3від 02.04.2018 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у ФОП ОСОБА_5
Після проведення інспекційного відвідування посадовою особою Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області складено Акт № ДН-362/263/АВ від 03.04.2018р., в якому зазначені виявлені порушення, а саме: ФОП ОСОБА_5 порушено вимоги трудового законодавства щодо ведення документів первинного обліку табелів використання робочого часу, відомостей нарахування заробітної плати та порядку нарахування індексації заробітної плати.
На підставі вищевказаного Акту посадовою особою Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ДН-362/263/АВ/ІП/МГ від 12.04.2018р.
За результатами розгляду справи про накладення штрафу прийнято Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-362/263/АВ/ІП/МГ від 12.04.2018р.
26.04.2018 року на адресу ФОП ОСОБА_5 надійшов лист від Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області, в якому повідомлялося про допущену описку в Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-362/263/АВ/ІП/МГ від 12.04.2018р.
Щодо посилання позивача на те, що у посадової особи не було підстав виходити на інспекційне відвідування суд зазначає наступне.
Пунктом 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю Інспекційні відвідування проводяться:
1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;
2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;
3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;
4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;
5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;
Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;
ДФС та її територіальних органів про:
- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;
- факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;
- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;
- роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника;
Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:
- роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної;
- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;
- роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;
- працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;
- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України Про відпустки);
- роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;
- роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів;
- роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;
7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.
Позивач ФОП ОСОБА_5 допустив посадову особу Головного управління до здійснення перевірки у формі інспекційного відвідування, за результатами якої встановлені порушення вимог чинного законодавства про працю, та не скористався правом недопуску до проведення зазначеної перевірки, чим фактично визнав наявність відповідних підстав для її проведення, а тому такі доводи позивача ФОП ОСОБА_5 як підстава для скасування рішення органу державного нагляду (контролю), прийнятого за наслідками проведеного заходу, є необгрунтованими.
Аналогічна правова позиція щодо застосування цих норм матеріального права була висловлена у постанові Верховного суду України від 19 вересня 2011 року у справі № 21-130а11, в якій вказано, що посилання позивача на порушення посадовими особами інспекції Порядку проведення перевірок, у разі невикористання ним права, передбаченого статтею 10 Закону України від 5 квітня 2007 року № 877-У «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», не допустити посадових осіб відповідача до проведення перевірки, не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Щодо твердження позивача про виконання вимог припису та в звязку з цим відсутності підстав для накладення штрафу.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Крім того, ст. 12 цього Закону визначає інші норми і гарантії в оплаті праці.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.
Отже однією з мінімальних державних гарантій є саме заробітна плата, обчислена та виплачена працівникові в обсязі відповідно до вимог Закону України «Про оплату праці» та КЗпП України, не залежно від розміру встановлених посадових окладів, навіть, якщо вони перевищують розмір встановленої відповідно до чинного законодавства України мінімальної заробітної плати.
Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Крім того, згідно з положеннями ч. 5 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці» передбачені заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу, як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг, до яких відноситься індексація заробітної плати.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282 (зі змінами та доповненнями), індексація грошових доходів громадян - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ст. 2 вищевказаного закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії, стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
З метою реалізації Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (зі змінами та доповненнями) затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі за текстом - Порядок № 1078).
Порядок № 1078 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на всі підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також на фізичних осіб, які використовують працю найманого персоналу.
Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України та які не мають разового характеру, зокрема оплата праці найманих працівників підприємств у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.
Відповідно до абз. 1 п.11 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється у розмірі 103% (абз. 2 п.11 Порядку № 1078).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (абз. 3 п.11 Порядку № 1078).
Крім того, відповідно до абз. 1 п.4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абз. 6 п. 4 Порядку № 1078).
Абз. 1 п. 5 Порядку № 1078 зазначає, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (абз. 2 п. 5 Порядку № 1078).
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу (абз. З п. 5 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абз. 4 п. 5 Порядку № 1078).
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абз. 5 п. 5 Порядку № 1078).
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку (абз. 6 п. 5 Порядку № 1078).
У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції під час визначення розміру підвищення грошових доходів у зв'язку з індексацією враховується рівень такого підвищення (абз. 7 п. 5 Порядку № 1078).
Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить розмір підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом (абз. 8 п. 5 Порядку № 1078).
Таким чином, відповідно до Порядку № 1078, індекс споживчих цін для визначення наступного перевищення порогу індексації для проведення подальшої індексації обчислюється наростаючим підсумком.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексація доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Тобто індексація є складовою належної працівникові заробітної плати.
Відповідно до ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Розрахункові відомості, які надані позивачем та містяться в матеріалах справи не містять відображення нарахування та виплати індексації працівникам при наявності підстав.
Тобто позивачем під час здійснення своєї господарської діяльності порушено вимоги чинного законодавства щодо проведення та виплати індексації.
Позивач наголошує, що ним виконані всі вимоги викладені в приписі, на підтвердження надає копію пояснювальної записки.
Відповідно до п.27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень обєкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
Пунктом 28 Порядку №295 передбачено, що у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.
Згідно з п. 29 вищевказаного Порядку заходи до притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Оскільки позивачем недодержано мінімальних гарантій в оплаті праці її було притягнуто до відповідальності шляхом винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року.
Щодо посилання позивача не невірний розрахунок індексації, який зазначено в приписі та постанові, суд зазначає наступне.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в т.ч. в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Тобто штраф у розмірі 111690,00 (сто одинадцять тисяч шістсот девяносто грн.) грн. нарахований з розміру мінімальної заробітної плати, а не з порахованої інспектором суми несплаченої найманим працівникам індексації.
Також суд звертає увагу, що зі змісту поданого позову та доказів вбачається визнання позивачем виявлених порушень.
Щодо неузгодженості нормативно-правових актів, які застосовані відповідачем під час складання припису та прийнятті оскаржуваної постанови № ДН-362/263/АВ/ІП/МГ-ФС/246 від 23 квітня 2018 року.
Суд не надає оцінку нормативно-правовим актам, якими керуються субєкти владних повноважень у своїй роботі, однак всі вони є чинними.
Крім того відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України № 877-У визначено, що заходи контролю здійснюються органами, в тому числі, державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Статтею 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі визначено, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право, зокрема, здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.
Відповідно до ст. 18 Конвенції відповідні санкції за порушення правових норм, виконання яких повинні забезпечувати інспектори праці у виконанні їхніх обов'язків, повинні передбачатися національним законодавством та ефективно застосовуватися.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 Конвенції інспектори праці можуть на свій розсуд вирішувати питання щодо того, чи слід робити попередження або давати пораду замість того, щоб порушувати або рекомендувати порушити переслідування.
Відповідно статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Щодо твердження позивача про неспіврозміріність загальної суми не донарахованої індексації заробітної плати та штрафу у розмірі 111 690,00 грн., визначеного відповідно до ст. 265 КЗпП України.
Слід зазначити, що стаття 265 КЗпП України, яка встановлює відповідальність за порушення законодавства про працю, не передбачає пом'якшуючих чи обтяжуючих обставин для звільнення від відповідальності юридичних та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю.
Чинне законодавство України про працю не передбачає застосування принципу пропорційності (чи співмірності) з врахуванням виду встановленого порушення, розміру порушення, факту усунення порушення тощо.
Навпаки відповідно до ч.1 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Ч.2 ст. 265 КЗпП України чітко встановлює види порушень законодавства про працю та розмір відповідальності у вигляді штрафу за певний вид порушення законодавства про працю.
В тому числі і відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, у разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
В постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року по справі № 818/584/17 вказано, що виконання позивачем вимог припису підтверджує факт визнання ним порушень трудового законодавства, відображеного в акті перевірки. Сам по собі припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання, його вимоги направлені лише на подальше недопущення порушення вимог законодавства про працю. Та далі - норма частини 11 статті 7 Закону № 877 в даному випадку не має застосовуватися, оскільки застосуванню підлягає норма статті 265 КЗпП України, як спеціальна норма. Тому, аргументи позивача про те, що виконання товариством вимог припису у встановлений законодавством строк є підставою для не накладення на позивача штрафних санкцій, не ґрунтуються на вимогах закону. Підставою для накладення штрафу відповідно до статті 265 КЗпП України є акт перевірки про виявлені факти порушення вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, незалежно від їх подальшого усунення.
Відповідно до ч.7 ст. 265 КЗпП України сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю. Тобто, Кодексом законів про працю України передбачено, як невідворотність відповідальності за порушення законодавства про працю, так і обов'язок усунути виявлене порушення законодавства.
Суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У відповідності до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В звязку з вищевикладеним, з огляду на визнання позивачем та виконання порушень, виявлених під час проведення інспекційного відвідування, суд приходить до висновку, що Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 23 квітня 2018 року № ДН-362/263/АВ/ІП/МГ-ФС/246 є законною та обґрунтованою, складеною на підставі та у відповідності до норм діючого законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено та підписано 22 серпня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1