Справа № 810/1349/18
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2018-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2018 року м.Київ № 810/1349/18

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Бучанської міської ради,

Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради,

Київської обласної державної адміністрації

про визнання дії протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Виконавчого комітету Бучанської міської ради (далі - відповідач -1), Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради (далі - відповідач -2), Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач -3) в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради щодо відмови їй у розгляді заяви, доданих до неї документів та оформленні подання щодо видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, оформлену листом від 14.02.2018 № 773;

- зобов'язати Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради та Виконавчий комітет Бучанської міської ради внести на розгляд Київської обласної державної адміністрації подання щодо видачі їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію розглянути подання Виконавчого комітету Бучанської міської ради щодо видачі їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у лютому 2018 року вона звернулась до Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради з заявою та пакетом документів для видачі їй посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Водночас, листом від 14.02.2018 № 773 відповідач - 1 надав їй відповідь про відмову у видачі відповідного посвідчення.

Зазначене рішення позивач вважає протиправним та таким, що порушує гарантоване їй статтею 46 Конституції України право на соціальний захист.

Разом з цим, позивач звертала увагу суду, що посилання відповідача (як на підставу для відмови) на той факт, що з 01.01.2015 зону посиленого раідіоєкологічного контролю було виключено з переліку зон радіоактивно забруднених територій, як на підставу для відмови у поданні відповідних документів, є безпідставним, оскільки відповідно до статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії у часі.

У свою чергу, нею було подано всі визначені законодавством документи для отримання відповідного посвідчення та дотримано процедуру його отримання.

За наведених обставин, позивач стверджує, що відмовляючи їй у прийнятті заяви відповідач - 2 вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки чинне законодавство не передбачає його права приймати рішення щодо її прав. Зауважує, що повноваження щодо прийняття рішення по суті заяви позивача належить Київській обласній державній адміністрації.

Разом з цим, у позовній заяві позивач також вказує, що вивчивши судову практику у аналогічних справах (367/503/17, 810/5298/15, 357/797/17, 357/3294/17) вона вважає, що існують підстави для зобов'язання Київської обласної державної адміністрації розглянути подання Виконавчого комітету Бучанської міської ради щодо видачі їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 було відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, судом було запропонувано відповідачам протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

18.04.2018 від Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради надійшов відзив на адміністративний позов відповідно до змісту якого відповідач позовних вимог не визнав.

В обґрунтування доводів заперечень зазначив, що причинний зв'язок захворювання з наслідками Чорнобильської катастрофи було встановлено позивачу як потерпілому від Чорнобильської катастрофи, на підставі посвідчення четвертої категорії.

При цьому, відповідач - 2 зауважив, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії та відповідне посвідчення діє на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Водночас, на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (від 28.12.2014 року № 76-VІІІ), який набрав чинності 01.01.2015 було виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

З огляду на зазначене, відповідач - 2 вважає, що з 01.01.2015 позивач не проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

За наведених обставин, відповідач - 2 стверджує, що починаючи з 01.01.2015 року (з дати набрання чинності Закону), в Управління праці відсутні законні підстави для видачі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Враховуючи викладене, відповідач - 2 просив суд відхилити вимоги позивача до Управління праці, соціального захисту та захисту наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради у повному обсязі та залишити адміністративний позов без задоволення та справу розглядати без участі представника Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради.

Відповідач - 1 та відповідач - 3 відзиву на позовну заяву до суду не надав, відповіді на відзив відповідача-2 від позивачем також до суду надано не було.

У судове засідання особи, що беруть участь у справі явку уповноважених представників до суду не забезпечили.

Водночас, зі змісту позовної заяви та відзиву на адміністративний позов судом встановлено, що позивач та відповідач - 2 просили суд здійснити судовий розгляд справи без їх участі.

Відповідач - 1 та відповідач - 2 про причини неявки уповноважених представників суду не повідомили та будь-яких заяв або клопотань до суду не надали.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За вказаних обставин, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі метеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

24.12.1993 ОСОБА_1 отримала посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках (категорія 4) НОМЕР_2 та 19.12.2017 отримала дублікат відповідного посвідчення Серія НОМЕР_1.

27.04.2015 позивач отримала довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0206729, відповідно до якої з 06.04.2015 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності по захворюванню пов'язаному з впливом аварії на ЧАЕС.

Як стверджує позивач, у лютому 2018 року керуючись приписами статті 14 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вона звернулась до Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради із заявою про видачу їй посвідчення потерпілого від ЧАЕС 1 категорії.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, за результатом розгляду вказаного звернення відповідач-2 листом від 14.02.2018 № 773 повідомила позивачу, що у зв'язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII виключено абзац п'ятий частини другої статті Закону України "Про правовий режим територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Цим же Законом виключено статтю 2 (визнання категорій зон радіоактивного забруднення) та статтю 23 (компенсації та пільги громадянам, віднесеним до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4) Закону України «Про статус та соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Управлінням праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради позивачу було роз'яснено, що причинний зв'язок захворювання з наслідками Чорнобильської катастрофи їй було встановлено 06.04.2015 (як потерпілому від Чорнобильської катастрофи на підставі посвідчення четвертої категорії) після набуття чинності вказаного Закону, тобто за відсутності статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, всупереч статті 12 Закону.

Разом з цим, у вказаному листі відповідач зауважив, видача відповідних посвідчень мешканцям Київської області проводиться Київською обласною державною адміністрацією за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання громадян.

Позивачу також було роз'яснено суб'єктом владних повноважень, що поновлення розгляду порушеного питання можливе лише за умови внесення відповідних змін до чинного законодавства України.

Вважаючи, незаконним рішення Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради щодо оформлення подання для видачі їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 (оформлене листом від 14.02.2018 № 773), позивач звернулась за захистом своїх прав та інтересів до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає про таке.

Основні засади щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами і доповненнями (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Питання віднесення осіб до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи визначенні нормами статей 11, 14 вказаного Закону.

Так, за приписами пункту 4 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до пункту 1, 4 частини 1 статті 14 Закону № 796-XII інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

До четвертої категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи відносяться особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Судом встановлено, що отримане 24.12.1993 та наявне у позивача на час розгляду справи посвідчення потерпілого категорії 4 НОМЕР_2 (дублікат від 19.12.2017 серія НОМЕР_1) є діючим довічно.

Відповідно до частин 1-3 статті 65 Закону № 796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок № 51).

За визначенням, наведеним у Порядку № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 51 Посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Статтею 15 Закону № 796-XII передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення статті 15 Закону № 796-XII кореспондуються з приписами пункту 10 Порядку № 51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Отже, особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом № 796-XII.

Режим та правове визначення територій радіоактивного забруднення регулюється Законом України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII абзац п'ятий частини другої (визначення зони посиленого радіоекологічного контролю) Закону України "Про правовий режим території,що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", який визначав зони посиленого радіоекологічного контролю, виключено.

Цим же Законом було виключено статтю 2 ("Визначення категорії зон радіоактивного забруднених територій") та статтею 23 ("Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4") Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", вказані зміни до Закону вступили в силу з 01.01.2015.

У свою чергу, судом встановлено, що позивач станом на час встановлення медико - соціальною експертною комісією причинного зв'язку його інвалідності з наслідками аварії на ЧАЕС вже мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до приписів статті 12 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право на отримання статусу особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії - 1, пов'язане саме з фактом встановлення причинного зв'язку інвалідності з наслідками аварії на ЧАЕС.

Разом з цим, суд наголошує, що вказані зміни в законодавстві стосуються виключно питання правового режиму відповідної території, яка зазнала радіоактивного забруднення та не відносяться до інших питань, врегульованих законодавчими актами, зокрема, щодо визначення статусу та пільг осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому, суд звертає увагу, що жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відбулось.

Так, з аналізу приписів вказаних нормативно-правових актів вбачається, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Отже, вказаними нормами законодавства визначено, що достатньою та необхідною правовою підставою для видачі особі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема категорії - 1, є одночасна сукупність таких умов: 1) встановлення цій особі інвалідності та 2) - наявність довідки МСЕК про причинно-наслідковий зв'язок настання інвалідності особи із аварією на ЧАЕС.

Таким чином, посилання державного органу на те, що територія, на якій проживає позивач з 01.01.2015 не є зоною радіоактивного забруднення, взагалі не стосуються спірного права особи на отримання посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС. За наведених обставин судом встановлено, що позивач має всі юридичні підстави передбачені діючим законодавством на отримання посвідчення категорії 1.

У свою чергу, суд зазначає, що відповідно до приписів статті 65 Закону № 796 видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Аналогічна правова позиція закріплена приписами пункту 10 Порядку № 51 де зазначено, що видача посвідчень провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Отже, видача посвідчень потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у тому числі 1 категорії у даному випадку належить до компетенції Київської обласної державної адміністрації.

При цьому, суд звертає увагу, що структурним підрозділом який організовує та координує роботу щодо визначення статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи є Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, який діє на підставі Положення про Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації від 05.02.2013 № 43.

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що в даному випадку саме Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації є уповноваженим органом для видачі посвідчення особи постраждалої від Чорнобільської катастрофи категорії 1.

Разом з цим, суд зауважує, що як вже зазначалось, підставою для видачі відповідного посвідчення є подання місцевого органу виконавчої влади за місцем проживання цієї особи. В даному випадку таким органом є Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради.

Водночас, як встановлено судом, листом від 14.02.2018 № 773 Управлінням праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради позивачу було відмовлено у розгляді питання щодо встановлення їй статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із видачею відповідного посвідчення, оскільки Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 з 01.01.2015 було виключено зону посиленого радіологічного контролю.

У свою чергу, як вже зазначалось, відповідні доводи відповідача - 2 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки по-перше, згідно з нормами чинного законодавства визначення категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема 1 та 4 жодним чином не пов'язані між собою та, по-друге, на момент звернення з заявою про видачу посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії позивач мала статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, оскільки таке посвідчення було видано їй ще у 1993 році та є діючим довічно.

При цьому, суд зауважує, що висновок державного органу про те, що причинний зв'язок захворювання з наслідками Чорнобільської катастрофи позивачу було встановлено за відсутності статусу потерпілого від Чорнобільської катастрофи 4 категорії є єдиною підставою для відмови позивачу у прийнятті документів та оформленні подання до Київської обласної державної адміністрації щодо видачі їй посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1 та разом з цим, визнаний судом неправомірним.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відмова Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради у прийнятті документів та оформленні подання до Київської обласної державної адміністрації щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1, яка оформлена у вигляді листа № 773 від 14.02.2018 є неправомірною та такою, що порушує права позивача.

Разом із цим, суд зазначає, приписами статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Зважаючи на те, що судом встановлено протиправність відмови Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради у прийнятті документів, оформленні та направленні подання до Київської обласної адміністрації на видачу ОСОБА_1 посвідчення категорії 1, з метою належного захисту прав позивача та недопущення будь-яких порушень його законних прав та інтересів з боку суб'єкта владних повноважень в майбутньому, суд дійшов висновку про необхідність забезпечення реалізації законних прав позивача шляхом зобов'язання місцевого органу виконавчої влади (органу місцевого самоврядування) за місцем проживання позивача прийняти та розглянути надані ОСОБА_4 документи, а також оформити та направити відповідне подання для розгляду уповноваженим органом - Київською обласною державною адміністрацією, для вирішення питання про присвоєння їй статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Щодо вимоги позивача зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію розглянути подання Виконавчого комітету Бучанської міської ради щодо видачі їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, суд зазначає про таке.

Відповідно до приписів частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, предметом спору по адміністративній справі можуть бути лише існуючі правовідносини, а не ті, які можуть виникнути в майбутньому.

У свою чергу, позивачем не надано суду жодних доказів та не наведено будь-яких доводів, які б свідчили про те, що відповідачем-3 за наслідком розгляду подання місцевого органу виконавчої влади (органу місцевого самоврядування) буде відмовлено у видачі їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Суд зауважує, що встановлення обов'язків на майбутнє без наявності спірних правовідносин, є передчасним і безпідставним.

Крім того, суд зазначає, що згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Також положеннями Постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 № П-278/10 встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Таким чином, зобов'язати відповідача-3 вчинити певні дії, зокрема за умови не встановлення протиправності відповідних дій або протиправної бездіяльності суб'єкта владних повноважень, перевищує компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

З аналізу зазначеного вище, суд дійшов до висновку, що позовна вимога до відповідача-3 є передчасною та крім того, формою втручання в дискреційні повноваження вказаного суб'єкта владних повноважень, а тому задоволенню не підлягає.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем-2, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду жодних доказів, які б спростовували твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності своєї позиції відносно відсутності у осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, категорії 4 права на отримання статусу постраждалих від Чорнобильської катастрофи категорії 1 за умови наявності причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою після 01.01.2015.

У свою чергу, на підставі наявних у справі доказів та встановлених в ході судового розгляду справи обставин, позивачем доведено суду його законне право на отримання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та посвідчення відповідної категорії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, оскільки судом не встановлено правових підстав для зобов'язання Київської обласної державної адміністрації розглянути подання Виконавчого комітету Бучанської міської ради щодо видачі їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 77, 90, 242 - 247, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у розгляді заяви, доданих до неї документів та оформленні подання щодо видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, оформлену листом від 14.02.2018 № 773;

3. Зобов'язати Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради та Виконавчий комітет Бучанської міської ради внести на розгляд Київської обласної державної адміністрації подання щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.