Справа № 312/143/18
Суддя: Рогоза А. Ю.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 312/143/18
№ 2а/312/2/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року с. Велика Білозерка

Великобілозерський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Рогоза А.Ю.

при секретарі Сиротюк Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с. Велика Білозерка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 4 Великобілозерського відділення поліції Енергодарського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області сержанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою дополіцейського СРПП № 4 Великобілозерського відділення поліції Енергодарського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області сержанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення зазначивши, що 06.05.2018 року поліцейським СРПП № 4 Великобілозерського відділення поліції Енергодарського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 відносно позивача складено постанову у справі про адміністративно правопорушення серії БР № 064992, а саме, що позивач при керуванні транспортним засобом, рухаючись по вул. Трудовій в с. Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області, о 21 годині 39 хвилин, тягнув причеп з неосвітленим номерним знаком в темну пору доби, чим порушив п. 9.2. в Правил дорожнього руху України. Цією постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень.

Позивач вважає зазначену постанову незаконною та безпідставною, прийнятою без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без застосування принципу пропорційності, так як жодним доказом не підтверджено скоєння правопорушення.

Крім того, позивач зазначив, що постанова була винесена прямо на дорозі, всупереч рішенню Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015р. за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КпАП України: за яким положення ст. 276 КпАП в частині "розгляду справи за місцем правопорушення" потрібно трактувати наступним чином: "за місцем" - значить в рамках відповідної адміністративно-територіальної одиниці, але не прямо на дорозі. Вважає, що порушення процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення є підставою для визнання дій інспектора неправомірними і скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі і пояснив, що вважає постанову незаконною, оскільки не має коштів для сплати штрафу.

Відповідач у судовому засіданні зазначив, що доводи позивача є безпідставними та нічим не доведеними. На підтвердження своїх заперечень та факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення надав суду відеозапис.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і проаналізувавши доводи позивача, відповідача та відповідні положення Правил дорожнього руху України, дослідивши відеозапис, наданий відповідачем, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, так як, водій ОСОБА_1 дійсно порушив Правила дорожнього руху: керував транспортним засобом з неосвітленим у темну пору доби номерним знаком.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 14 Закону України Про дорожній рух та п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Знання Правил дорожнього руху є обов'язковим для кожного учасника дорожнього руху. Будь-яке відхилення від положень Правил можуть призвести до дорожньо-транспортних подій нанесення збитків майну, нанесення шкоди здоров'ю. Усяка розбіжність із положеннями Правил, відхилення від їхніх вимог може порушити встановлений порядок дорожнього руху і створити загрозу для його безпеки.

За ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 9.2 «в» Постанови КМ України № 1036 від 10 жовтня 2001 року ( зі змінами) "Про правила дорожнього руху" визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом з неосвітленим у темну пору доби номерним знаком.

Підпунктом «а» п. 2.3 Постанови КМ України № 1036 від 10 жовтня 2001 року ( зі змінами) "Про правила дорожнього руху" передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний, зокрема, перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Крім того, п.п. «в» п.19.1 Постанови КМ України № 1036 від 10 жовтня 2001 року ( зі змінами) "Про правила дорожнього руху" передбачено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі.

Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою , зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

З наданого та оглянутого у судовому засіданні відеозапису встановлено, що о 21 годині 28 хвилин 06.05.2018 року ОСОБА_1 при керуванні транспортним засобом марки Opel vectra, д/н ТКІ 24889, рухаючись по вул. Трудовій в с. Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області, о 21 годині 39 хвилин, тягнув причеп з неосвітленим номерним знаком в темну пору доби, чим порушив п. 9.2. в Правил дорожнього руху України, ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП наданий відповідачем відеозапис є належним та допустимим доказом при розгляді питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, поліцейський СРПП № 4 Великобілозерського відділення поліції Енергодарського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області сержанта поліції ОСОБА_2 при винесені оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, нормами КУпАП, в постанові чітко описано правопорушення, яке було скоєно, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

Разом з тим, відповідачем представлено як доказ правомірності рішення інспектора диск з відеофіксацією, яким повністю спростовано доводи позивача про неправомірність дій інспектора при складанні постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача, зокрема доведено, що ОСОБА_1 допустив порушення ПДР, за що інспектор ПП, притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП.

Жодних переконливих доказів своєї невинуватості позивач не надав, всі його позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку інспектора, що в судовому засіданні не було встановлено.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення слід зазначити наступне.

Згідно з вказаним рішенням Конституційний суд прийшов до висновку, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Нормою частини 1 статті 276 КУпАП передбачено загальне правило розгляду справи про адміністративне правопорушення, згідно якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ч. 1 ст. 283 КУпАП встановлено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Однак, законодавцем передбачені випадки, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Такий випадок передбачений ч. 4 ст. 258 КУпАП, згідно з якою у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частина 4 ст. 258 КУпАП є імперативною спеціальною нормою, яка надає право уповноваженим особам Національної поліції України у випадках, встановлених законом, виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення.

Саме на це і звертає увагу Конституційний суд України у вказаному рішенні та зазначає, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Тобто, законом передбачені спеціальні випадки, коли постанова може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення, та загальне правило, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься за місцем його вчинення за результатами розгляду справи про таке правопорушення, які не слід ототожнювати оскільки вони різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Підсумовуючи наведене слід дійти висновку, що посилання позивача на те, що відповідач не мав права виносити оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення є безпідставними та неаргументованими, оскільки позивач помилково тлумачить рішення Конституційного суду України на свою користь.

По суті, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За вищевказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, доказів, які мали спростувати факт вчинення адміністративного правопорушення та обставини, що виключають адміністративну відповідальність позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.6-9, 244-246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 4 Великобілозерського відділення поліції Енергодарського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області сержанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення -відмовити

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 14 серпня 2018 р.

Повне судове рішення складене 21 серпня 2018 р.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : А.Ю. Рогоза