Справа № 128/1123/17
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2018-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/1123/17

Головуючий у 1-й інстанції: Томчук А.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

16 серпня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: Бездітного І.І.

представника третьої особи: Захарчука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Релігійної організації "Релігійна громада парафії Покрови Пресвятої Богородиці с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року (повний текст якого складено 02 травня 2018 року у м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом Єпархіального управління Вінницької єпархії Української Автокефальної Православної Церкви до Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Релігійна організація "Релігійна громада парафії Покрови Пресвятої Богородиці с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату" про визнання протиправними та скасування рішень Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області,

В С Т А Н О В И В :

у квітні 2017 року позивач - Єпархіальне управління Вінницької єпархії Української Автокефальної Православної Церкви звернулося до суду з позовом до Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Релігійна організація "Релігійна громада парафії Покрови Пресвятої Богородиці с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату", в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просило: визнати протиправним та скасувати рішення 15 сесії 7 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 16.02.2017 б/н "Про скасування рішення 1 сесії 4 скликання від 11.04.2002 "Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки під будівництво храму Покрови Пресвятої Богородиці Української Автокефальної православної церкви" та рішення 6 сесії 4 скликання від 06.05.2003 "Про затвердження проекту відведення земельної ділянки для релігійних потреб по вул. Ватутіна Українській Автокефальній Православній Церкві Пресвятої Богородиці"; визнати протиправним та скасувати рішення 15 сесії 7 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 16.02.2017 б/н "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для релігійних потреб Релігійній громаді парафії Покрови Пресвятої Богородиці с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату по вул. Ватутіна".

В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що оскаржуваними рішеннями грубо порушено права позивача, оскільки відповідно до приписів скасованих відповідачем рішень, вже виникли та існували (на момент голосування) правовідносини, які пов'язані з реалізацією суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів і даними рішеннями відповідач безпідставно припинив право позивача на користування раніше наданою земельною ділянкою, чим грубо порушив вимоги ст. 140, 141 Земельного кодексу України.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення 15 сесії 07 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 16 лютого 2017 року б/н "Про скасування рішення 01 сесії 04 скликання від 11.04.2002 "Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки під будівництво храму Покрови Пресвятої Богородиці Української Автокефальної Православної Церкви" та рішення 06 сесії 04 скликання від 06.05.2003 "Про затвердження проекту відведення земельної ділянки для релігійних потреб по вул. Ватутіна Українській Автокефальній Православній Церкві Пресвятої Богородиці". Визнано протиправним та скасовано рішення 15 сесії 07 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 16 лютого 2017 року б/н "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для релігійних потреб Релігійній громаді парафії Покрови Пресвятої Богородиці с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької Єпархії Української православної Церкви Київського Патріархату по вул. Ватутіна". Стягнуто на користь Єпархіального управління Вінницької єпархії Української Автокефальної Православної Церкви сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 3200 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на її переконання, до невірного вирішення справи. Так, апелянтом зазначено, що судом першої інстанції скасовано рішення відповідача без встановлення тієї обставини, що фактично існує спір про право користування земельною ділянкою між третьою особою (апелянтом) та позивачем, що відноситься до іншого виду судочинства.

22 червня 2018 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник третьої особи підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати, а провадження у справі - закрити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Серії А00 №148165 06.09.1999 державним реєстратором Чопенко В.Н. зареєстровано як юридичну особу Релігійну громаду Вінницько-Хутірської Парафії села Вінницькі Хутори Вінницької Єпархії Української Автокефальної Православної Церкви.

Рішенням 1 сесії 4 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 11.04.2002 "Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки під будівництво УАПЦ" надано дозвіл на складення проекту відведення земельної ділянки розміром 0,12 га під будівництво храму Покрови Пресвятої Богородиці по вул. Ватутіна з земель запасу сільської ради.

Рішенням 6 сесії 4 скликання від 06.05.2003 Вінницько-Хутірської сільської ради затверджено проект відведення земельної ділянки в оренду на 49 років та 9 місяців для релігійних потреб (будівництво храму) Українській Автокефальній Православній Церкві Пресвятої Богородиці за рахунок земель запасу Віннницько-Хутірської сільської ради в межах с. Вінницькі Хутори.

14.05.2003 Вінницьким районним відділом земельних ресурсів надано висновок №04-190/1 "Про погодження відведення земельної ділянки Українській Автокефальній православній церкві Покрова Пресвятої Богородиці для релігійних потреб".

Згідно протоколу встановлення меж земельної ділянки від 09.06.2003 проведено встановлення меж земельної ділянки, що відводиться Українській Автокефальній Церкві під будівництво храму Покрови Пресвятої Богородиці. Зазначено до користування земельною ділянкою УАПЦ приступити після видачі документу, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Листом від 27.01.2017 №02 позивач звернувся до голови Вінницько-Хутірської сільської ради з проханням підписати договір оренди терміном на 49 років 9 місяців на земельну ділянку площею 0, 1260 га по вул. Ватутіна.

13.02.2017 третя особа звернулась з заявою до сесії Вінницько-Хутірської сільської ради про відміну рішення 6 сесії 4 скликання від 06.05.2003, а вказану земельну ділянку виділити третій особі у зв'язку з волевиявленням прихожан даного храму.

16.02.2017 на 15 сесії 7 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області прийнято рішення б/н "Про скасування рішення 1 сесії 4 скликання від 11.04.2002 "Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки під будівництво храму Покрови Пресвятої Богородиці Української Автокефальної православної церкви» та рішення 6 сесії 4 скликання від 06.05.2003 "Про затвердження проекту відведення земельної ділянки для релігійних потреб по вул. Ватутіна Українській Автокефальній Православній Церкві Пресвятої Богородиці", згідно якого скасовано рішення 1 сесії 4 скликання від 11.04.2002 "Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки під будівництво храму Покрови Пресвятої Богородиці Української Автокефальної православної церкви" та рішення 6 сесії 4 скликання від 06.05.2003 "Про затвердження проекту відведення земельної ділянки для релігійних потреб по вул. Ватутіна Українській Автокефальній Православній Церкві Пресвятої Богородиці", віднесено земельну ділянку площею 0, 1260 га по вул. Ватутіна до земель запасу Вінницько-Хутірської сільської ради.

Рішенням 15 сесії 7 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 16.02.2017р. «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для релігійних потреб Релігійній громаді парафії Покрови Пресвятої Богородиці с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату по вул. Ватутіна» надано дозвіл Релігійній громаді парафії Покрови Пресвятої Богородиці с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату по вул. Ватутіна на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1260 га для релігійних потреб.

Не погоджуючись з спірним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення прийняті всупереч нормам Закону України "Про місцеве самоврядування" з порушенням рівності перед законом, визначених ст. 24 Конституції України та не відповідають критеріям, встановленим ст. 2 КАС України, а саме без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, відтак, підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору та вбачає наявність підстав для закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Положеннями ч. п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Тобто, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 06.10.2017, індексний номер: 99563416, на земельну ділянку, площею 0,126 га, відносно якої існує спір, кадастровий номер;:02:004:1083, місце знаходження: с. Вінницькі Хутори, вул. Ватутіна, згідно номеру запису про інше речове право: 22702064, право постійного користування земельною ділянкою зареєстровано за третьою особою (т. 1 а.с. 119).

Тобто, на момент винесення рішення судом першої інстанції вже існувало зареєстроване у встановленому законом порядку право постійного користування спірною земельною ділянкою за Релігійною організацією "Релігійна громада парафії Покрови Пресвятої Богородиці с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату", на яку одночасно і претендує позивач.

Разом з цим, ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб'єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За приписами ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) та суб'єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

З встановлених судом першої інстанції обставин слідує, що спір у даній справі виник між юридичною особою та органом місцевого самоврядування з приводу неправомірності, на думку позивача, прийняття рішень щодо скасування раніше наданого дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для релігійних потреб позивачу та затвердження проекту відведення спірної земельної ділянки і надання такого дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для релігійних потреб третій особі. При цьому, такі рішення відповідача, як випливає із наведених у позові мотивів, порушують права Єпархіального управління Вінницької єпархії Української Автокефальної Православної Церкви на користування земельною ділянкою в с. Вінницькі Хутори по вул. Ватутіна та можливість подальшого оформлення права користування вказаною земельною ділянкою.

Проте, в тому числі і на підставі оскаржуваних рішень третя особа 09.06.2017 вже зареєструвала право постійного користування земельною ділянкою площею 0,126 га в с. Вінницькі Хутори по вул. Ватутіна.

Тобто, оскаржувані ненормативні акти індивідуальної дії відповідача - суб'єкта владних повноважень є реалізованими у зв'язку з реєстрацією третьою особою права постійного користування спірною земельною ділянкою, а тому подальше їх оспорювання може безпосередньо вплинути на майнові права цієї особи, а відтак виникає спір про право цивільне, який вирішується за правилами цивільного чи господарського (залежно від суб'єктного складу процесу), але не адміністративного судочинства.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Преамбула Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?о;…&?и; фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки перегляд законності прийняття відповідачем оскаржуваних рішень ґрунтується на обставинах, стосовно яких існує спір про право користування земельною ділянкою площею 0,126 га в с. Вінницькі Хутори по вул. Ватутіна між позивачем та третьою особою, до вирішення якого не можуть бути розв'язані питання, пов'язані з передачею землі у постійне користування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, враховуючи суть спірних правовідносин та їх суб'єктний склад дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 4 квітня 2018 року по справі № 361/2965/15-а та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 квітня 2018 року по справі № 813/7654/14.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст. 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 частини першої ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку щодо неналежності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по даній справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Релігійної організації "Релігійна громада парафії Покрови Пресвятої Богородиці с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату" задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року скасувати, а провадження у справі за позовом Єпархіального управління Вінницької єпархії Української Автокефальної Православної Церкви до Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Релігійна організація "Релігійна громада парафії Покрови Пресвятої Богородиці с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату" про визнання протиправними та скасування рішень Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області закрити.

Роз'яснити позивачу право звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 серпня 2018 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.