Справа № 2а-8758/11/1470
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2018 року

Київ

справа №2а-8758/11/1470

адміністративне провадження №К/9901/722/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуПриватного підприємства «Агротех»
на постановуМиколаївського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2012 року (суддя:О.А. Зіньковський)
та ухвалуОдеського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року (колегія суддів: С.І. Жук, Ю.В. Яковлев, Д.В. Запорожан)
у справі№2а-8758/11/1470
за позовомПриватного підприємства «Агротех»
доБаштанської міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби
проскасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Агротех» (далі - Підприємство) звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом до Баштанської міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби (далі - МДПІ) про скасування податкового повідомлення - рішення № від 21 червня 2011 року.

Позов обґрунтовано тим, що Підприємство є суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, одним із основних видів діяльності якого за КВЕД є надання послуг у рослинництві. Твердження МДПІ, що послуги, які надані третій особі (іншому суб'єкту господарювання), не можуть бути віднесені до сільськогосподарської діяльності, на яку розповсюджуються вимоги ст. 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість», суперечать положенням та змісту Цивільного кодексу України.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з чим погодилась колегія суддів апеляційного суду, виходив з того, що у періоді, який був предметом перевірки позивач надав послуги стороннім підприємствам та фізичним особам, які не є сільськогосподарськими підприємствами та в порушення пп.8-1. 15.2, п.8-1.15 ст.8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» №168/97-ВР позивачем не відображені вказані операції у загальній декларації (по сплаті до бюджету).

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Скарга мотивована тим, що при прийнятті спірного рішення податковий орган керувався листом Міністерства аграрної політики України від 23 квітня 2009 року №37-21-1-15/6802, однак вказаний лист не може братися до уваги, оскільки він не зареєстрований у Міністерстві юстиції України, тому не є нормативно-правовим актом в розумінні Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року №731.

Від відповідача на адресу Суду надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу, за змістом яких МДПІ заперечує проти доводів касаційної скарги, просило залишити її без задоволення, а рішення судів попередньої інстанції - без змін. В обґрунтування зазначено, що в ході перевірки встановлено надання послуг особам, які не є сільськогосподарськими підприємствами та не відносяться до сфери сільськогосподарського господарства - ТОВ «Астелит» (вишка мобільного зв'язку), Казанківське лісництво, а також надання послуг стороннім підприємствам та фізичним особам, жодним чином не пов'язані з сільськогосподарською діяльністю: послуги по газифікації, послуги по наданню будівельної техніки - екскаватора, авто послуги, транспортні послуги (перевезення вантажів), послуги з помолу зернових культур населенню, послуги по внесенню мінеральних добрив та засобів захисту рослин стороннім особам.

Судами встановлено, що посадовими особами МДПІ проведена планова документальна виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання Підприємством вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2010 року, за наслідками якої складено акт від 09 червня 2011 року №117/23-01/32287919.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» №168/97-ВР (в редакції на час виникнення правовідносин, далі - Закон №168/97-ВР), в результаті чого позивачем за червень - листопад 2009 року та за квітень - серпень 2010 року занижено податок на додану вартість на суму 220 561 грн., у зв'язку з невідображенням суми податку на додану вартість у загальній декларації з надання сільськогосподарських послуг стороннім підприємствам та фізичним особам в сумі 216 734 грн. та реалізації обідів в їдальні, що перебуває на балансі підприємства в сумі 3827 грн.

За наслідками перевірки, відповідачем 21 червня 2011 року прийнято податкове повідомлення-рішення № про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 275 701 грн., з них основного платежу 220 561грн. та 55 140грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач оскаржив зазначене рішення відповідача в адміністративному порядку. Відповідним рішенням ДПА України скарги Підприємства залишені без задоволення, а рішення відповідача без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону №168/97 об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

Статтею ст.8-1 Закону №168/97-ВР встановлений спеціальний режим оподаткування податку на додану вартість діяльності у сфері сільського і лісового господарства та рибальства поширюється на сільськогосподарське підприємство, яке провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства.

При цьому, сільськогосподарським (в розумінні положень Закону №168/97) вважається підприємство, основною діяльністю якого є поставка вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг) становить не менше 75% вартості всіх товарів (послуг), поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно (п.8-1.6 ст.8-1 Закону).

Статтею 8-1 Закону №168/97-ВР наведено вичерпний перелік видів діяльності у сфері сільського господарства: виробництво продукції рослинництва, рослинних культур, а також вирощення фруктів та овочів, квітів та декоративних рослин, грибів, насіння, прянощів, саджанців та водоростей; їх обробка, переробка та/або консервація; продукції тваринництва, а саме: свійських сільськогосподарських тварин, птахівництва, кролівництва, бджільництва, а також розведення шовкопрядів, змій та інших плазунів або слимаків та інших наземних ссавців, безхребетних та комах; їх обробка, переробка та/або консервація.

При цьому, відповідно п.8-1.15 ст.8-1 Закону №168/97-ВР послуги, які надаються суб'єктом спеціального режиму оподаткування іншим сільськогосподарським підприємствам, визначено як виробничі фактори - надання послуг іншим сільськогосподарським підприємствам з використання сільськогосподарської техніки, крім надання її у фінансову оренду (лізинг).

Аналізуючи вищенаведені положення Закону №168/97-ВР, Верховний Суд дійшов висновку, що надання інших послуг суб'єктом спеціального режиму оподаткування іншим підприємствам, організаціям, фізичним особам відповідно до пп.8-1.15.2 п.8-1.15 ст.8-1 Закону №168/97-ВР не є діяльністю у сфері сільського господарства. Таким чином послуги, надані іншому суб'єкту господарювання, не можуть бути віднесені до діяльності у сфері сільського господарства, на які поширюються норми ст.8-1 Закону №168/97-ВР, і відповідно у податковому обліку обсяги поставок таких послуг відображаються у податковій декларації з податку на додану вартість, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом на загальних підставах.

Так, згідно з п.5.1 Порядку заповнення і подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року №166 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 липня 1999 року за №250/2054 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), для платників, які зареєстровані як суб'єкти спеціального режиму оподаткування, у податковій декларації (скороченій) відображаються лише операції, пов'язані із сільськогосподарським виробництвом, інші операції - у податковій декларації, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом, відповідно до редакції абзацу третього пп.8-1.15.1 п.8-1.15 ст.81 Закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Підприємством як суб'єктом спеціального режиму оподаткування в періоді, що перевірявся контролюючим органом, надавалися послуги: по газифікації, послуги по наданню будівельної техніки - екскаватора, транспортні послуги, кошти отримані від оренди земельної ділянки, послуги з помолу зернових культур населенню, послуги по внесенню мінеральних добрив та засоби захисту рослин стороннім особам юридичним та фізичним особам, які не є сільгоспвиробниками та не відносяться до сфери сільськогосподарського виробництва, тому Верховний Суд погоджується із висновками судів про те, що позивачем безпідставно не відображено у загальних податкових деклараціях операцій, які не пов'язані із сільськогосподарським виробництвом.

Наведені в касаційній скарги доводи щодо помилковості висновків судів попередніх інстанцій у цій справі фактично зводяться до правової переоцінки обставин у справі та дослідження доказів, які були предметом оцінки судами у ході розгляду справи. Таким чином, враховуючи встановлені обставини з дослідженням в судовому процесі доказів на їх підтвердження, суди дійшли правильного висновку про правомірність спірного податкового повідомлення-рішення.

Суд касаційної інстанції визнає, що суд першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства «Агротех» залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2013 року - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

………………….

………………….

………………….

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду