Справа № 215/4952/17
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2018 року справа № 215/4952/17(2-а/215/182/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В.,

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу поліцейського роти №2 батальйону №1 УПП у м.Кривому Розі ДПП Ротаренко Віктора Володимировича на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2018 року у справі №215/4952/17 (головуючий 1-ї інстанції Квятковський Я.А.,) за позовом ОСОБА_2 до поліцейського роти №2 батальйону №1 УПП у м.Кривому Розі ДПП Ротаренко Віктора Володимировича, (третя особа - Управління патрульної поліції у м.Кривому Розі ДПП) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 08.11.2017 року звернувся до Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до поліцейського роти №2 батальйону №1 УПП у м.Кривому Розі ДПП Ротаренко В.В., в якому просив скасувати постанову серії БР №195450 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, винесену відповідачем 02.11.2017 року. В обґрунтування позову зазначено, що поліцейський виніс постанову на місці зупинки, чим було порушено положення ст.258 КУпАП, оскільки постанову було винесено без розгляду справи по суті.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано постанову поліцейського роти №2 батальйону №1 УПП у м.Кривому Розі ДПП від 02 листопада 2017 року серії БР №195450 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 статті 122 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, якою просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також в апеляційній скарзі скаржник просив розглянути справу без його участі.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 02.11.2017 року серії БР №195450, 02.11.2017 року о 15-20 год. в м.Кривому Розі ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_1, проїхав по пр.Гагаріна, 59, при увімкненому заборонованому (червоному) сигналі світлофора, чим порушив п.п.8.7.3 (е) ПДРУкраїни та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення (а.с.7).

Вказаною постановою на ОСОБА_2 накладено адміністративний штраф в розмірі 425,00 грн..

Не погодившись з таким рішенням інспектора патрульної поліції, ОСОБА_2 оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що згідно відеозапису позивач здійснював рух автомобілем через перехрестя при одночасному червоному і жовтому сигналах світлофора всупереч п.8.7.3. «є» ПДР України, а не при червоному сигналі світлофора. Таким чином посилання відповідача про наявність в діях ОСОБА_2 події і складу вище вказаного адміністративного правопорушення згідно постанови серії БР №195450 від 02.11.2017 року є необґрунтованим. Крім того, на місці складання постанови інспектором поліції всупереч ст.268, 279 КУпАП не повністю роз'яснено позивачу його права та обов'язки, зокрема щодо права оскарження постанови, тобто порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є необхідною умовою справедливого вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі по тексту - Правила), Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як зазначалось вище, згідно оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення 02.11.2017 року о 15-20 год. в м.Кривому Розі ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_1, проїхав по пр.Гагаріна, 59, при увімкненому заборонованому (червоному) сигналі світлофора, чим порушив п.п.8.7.3 (е) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення (а.с.7).

Відповідно до п.п. «е» п.8.7.3 Правил червоний сигнал, в тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Частиною другою статті 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення Правил, в тому числі за проїзд на заборонний сигнал світлофора.

З наявного в матеріалах справи відеозапису з відеореєстратора поліцейського автомобіля вбачається, що автомобіль ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_1, почав рух на перехресті при увімкненому заборонованому (червоному) сигналі світлофора, а закінчив проїзд перехрестя на поєднаний червоний та жовтий сигнал світлофора.

Таким чином, зазначеним вище відеоматеріалом підтверджується факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення та спростовує висновки, викладені в рішенні суду.

Доказів на підтвердження іншого позивачем судам першої та апеляційної інстанції не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Позивач в позовній заяві взагалі не зазначає, на який сигнал світлофору він почав рух автомобіля, яким керував у вказаний в постанові день, час та місті, та не спростовує обставин, зазначених в постанові про адміністративне правопорушення.

З тексту адміністративного позову вбачається, що ОСОБА_2 оскаржує постанову про адміністративне правопорушення з підстав порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: розгляд справи відбувся за місці зупинки його транспортного засобу, а не за місцем органу, уповноваженого законом розглядати справу про адмінправопорушення; відповідач розглянув справу без урахування його пояснень, пояснень свідків, тобто інспектор не надав йому можливості скористатись правами; при фіксуванні правопорушення відповідачем не був складений протокол та не оголошено особу, яка розглядає справу та т.і..

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Оцінюючи правомірність дій відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною першою статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127 1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5рп/15 роз'яснено положення частини першої статті 276 КУпАП стосовно змісту словосполучення «за місцем його вчинення». Зазначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Таким чином зазначеним рішенням роз'яснено, що словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху, частини перша, друга і третя статті 122. Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122, що передбачають стягнення у вигляді штрафу або штрафних балів, - уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектор Ротатенко В.В. є уповноваженим працівником Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Дніпропетровській області і має спеціальне звання «лейтенант поліції», а тому має повноваження розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП, які вчиняються на території м.Кривий Ріг.

Далі, згідно абзацу 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Абзацем 5 статті 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, абзацем 5 статті 258 КУпАП передбачено виняток, коли протокол не складається навіть у випадку оспорення особою допущеного порушення і адміністративного стягнення, а саме у випадку притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, а тому відповідачем правомірно не складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача.

З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери інспектора вбачається, що відповідачем під час зупинки розгляду справи про адмінправопорушення було оголошено прізвище, ім'я та по-батькові особи, що розглядає справу - відповідача, неодноразово зазначено причину зупинки та пункт ПДР України, який порушено позивачем, роз'яснено права, в тому числі право позивача надати письмові пояснення та клопотання, оголошено про розгляд справи на місті зупинки, прийняту за результатом розгляду справи про адмінправопорушення постанови, право оскарження такої постанови.

При цьому, з відеозапису вбачається, що будь-яких пояснень та клопотань позивачем при розгляді справи на місті зупинки заявлено не було. Більш того, позивач відмовився на вимогу інспектора надати документ для встановлення його анкетних даних.

Судом апеляційної інстанції не виявлено будь-яких порушень відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 280 КУпАП, форма та зміст постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема нормам КУпАП.

Приймаючи до уваги зазначені вище обставини у їх сукупності, відсутні підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за частиною другою статті 122 КУпАП, оскільки останній порушив вимоги п.п.«е» 8.7.3. Правил дорожнього руху України, що підтверджується матеріалами справи, а тому на позивача відповідачем правомірно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., тобто в межах санкції зазначеної норми КУпАП.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно позивача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017 року) питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом трьох днів з дня надходження позовної заяви до адміністративного суду або закінчення строку, встановленого для усунення недоліків позовної заяви, у разі залишення позовної заяви без руху, та не пізніш наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною третьою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Згідно статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017 року) адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом п'яти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках з урахуванням особливостей розгляду справи суд ухвалою може продовжити розгляд справи, але не більш як на п'ять днів.

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративний позов надійшов до суду першої інстанції 08.11.2017 року.

Ухвала про відкриття провадження у справи прийнята судом першої інстанції 27.11.2017 року, а рішення у даній справі прийнято 26.03.2018 року.

Таким чином, судом першої інстанції і відкриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, і прийняття рішення у такій справі відбулось з суттєвим порушенням строків, встановлених наведеними вище вимогами Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено особливості розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини третьої статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу поліцейського роти №2 батальйону №1 УПП у м.Кривому Розі ДПП Ротаренко Віктора Володимировича на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2018 року у справі №215/4952/17 задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2018 року у справі №215/4952/17 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до поліцейського роти №2 батальйону №1 УПП у м.Кривому Розі ДПП Ротаренко Віктора Володимировича, (третя особа - Управління патрульної поліції у м.Кривому Розі ДПП) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко