Справа № 587/2475/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2018 року

м. Київ

справа №587/2475/16-а

адміністративне провадження №К/9901/22484/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Анцупова Т.О., Кравчук В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 06.03.2017р. (суддя - Степаненко О.А.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2017р. (судді - Жигилій С.П., Дюкарєва С.В., Перцова Т.С.) у справі за його позовом до Управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації про зобов?язання вчинити певні дії,

встановив:

У листопаді 2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив зобов'язати Управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п?яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону Уукраїни «Про загальнообов?язкове державне пенсійне стархування» на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених коштів, в сумі 4730 грн.

В обґрунтування позовних посилався на те, що він є учасником бойових дій та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни, зокрема, має право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Однак, дана допомога йому виплачена у значно меншому розмірі, ніж передбачено законом.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 06.03.2017р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2017р., позов залишено без розгляду.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що про порушення своїх прав дізнався лише у листопаді 2016р. після звернення до Сумського місцевого центру з надання вторинної правової допомоги та отримання відповіді від Управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації на заяву, складену його представником.

Заперечення на касаційну скаргу в матеріалах справи відсутні. Відповідачем до суду надіслано заяву про розгляд справи без участі його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно статті 100 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік виплачена позивачу 22.04.2016р., а 25.04.2016р. зарахована на його картковий рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується наявними в матеріалах справи листом Управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації від 05.12.2016р. №01-17/4204 та листом ПАТ КБ «Приватбанк» від 22.02.2017р. №20.1.0.0.0/7-20170215/1104, що не заперечується позивачем. Разом з тим, з позовом до суду позивач звернувся 30.11.2016р., тобто з пропуском встановленого законом шестимісячного строку звернення до суду.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що про порушення свого права позивач був обізнаний з моменту отримання виплат разової грошової допомоги, а саме 25.04.2016р., проте з позовом до суду звернувся лише 30.11.2016 року, не навівши обгрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, та не надавши доказів щодо неможливості подачі позову в межах строку, передбаченого статтею 99 КАС України.

При ухваленні рішення апеляційним судом здійснено посилання на рішення Європейського суду з прав людини у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії", в яких суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів не та є безпідставними, оскільки передбачений статтею 99 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) строк позивачем пропущено, поважних підстав пропуску такого строку не наведено, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на те, що про порушення своїх прав він дізнався лише у листопаді 2016р. після звернення до Сумського місцевого центру з надання вторинної правової допомоги та отримання відповіді від Управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації на заяву, складену його представником, а тому саме з цього моменту потрібно обчислювати строк звернення до суду є безпідставним, оскільки разова грошова допомога отримана позивачем 25.04.2016р., а незнання, відповідно до пояснень позивача, що кошти, які були зараховані на його картковий рахунок у розмірі 920 грн. є саме щорічною разовою грошовою допомогою до 5 травня як учаснику бойових дій, не свідчать про наявність достатніх підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та його поновлення.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні рішень суди порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 06.03.2017р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2017р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук