Справа № 807/6/18
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/3319/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Запотічного І.І., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання - Луців І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року (Головуючий суддя: Ващилін Р.О., м.Ужгород, 29.03.2018 року складено повний текст рішення) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до ГУ ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС України у Закарпатській області від 21.12.2017 року №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перевіркою контролюючого органу встановлено включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених митним органам за імпортовані вантажні автомобілі. Разом з тим, за висновками податкового органу, оскільки фізична особа-підприємець не є власником придбаних основних фондів включення ПДВ, сплаченого в ціні придбаних основних фондів, до складу податкового кредиту є безпідставним. Однак, позивач вважає, що у зв'язку з тим, що основним видом його господарської діяльності є надання послуг з вантажних перевезень, сплата відповідних сум ПДВ при ввезенні на митну територію України транспортних засобів підтверджується платіжними дорученнями, транспортні засоби пройшли державну реєстрацію, прийняті податковим органом податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року, позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області від 21.12.2017 р. №, №, №.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ГУ ДФС у Закарпатській області подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.4 ст. 229, ч.2 ст. 313 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що працівниками ГУ ДФС у Закарпатській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФО-П ОСОБА_1 з питань законності декларування заявленого від'ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. по декларації за вересень 2017 року.

За результатами зазначеної перевірки податковим органом складено акт №1256/07-16-13-11/НОМЕР_1 від 01.12.2017 р., встановлено порушення платником податку п. 200.1, пп."б" п. 200.4 ст. 200 ПК України в частині завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 52396,00 грн. (рядок 20.2.1 декларації) та завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду в сумі 72397,00 грн. (рядок 21 декларації). Крім того, встановлено порушення п. 201.1 ст. 201 ПК України в частині порушення термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за травень 2017 року та вересень 2017 року. Ці висновки ґрунтуються на позиції посадових осіб відповідача, що оскільки суб'єктом права власності згідно з чинним законодавством України на придбані легкові та вантажні автомобілі є фізична особа (громадянин), а не фізична особа-підприємець, яка здійснила оплату за їх придбання, то фактично здійснюється передача зазначеного майна від фізичної особи-підприємця у приватну власність фізичної особи. Разом з тим, ФО-П має право включити до складу податкового кредиту суму ПДВ з вартості їх придбання при наявності належним чином складеної та зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної. При цьому ФО-П зобов'язана нарахувати податкові зобов'язання з ПДВ, виходячи з бази оподаткування ПДВ, визначеної відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України, та скласти податкову накладну на дату набуття права приватної власності на такі автомобілі фізичною особою (громадянином) і зареєструвати її в ЄРПН в терміни, встановлені Податковим кодексом для такої реєстрації.

Не погоджуючись із зазначеними висновками посадових осіб контролюючого органу, ОСОБА_1 подала свої заперечення б/н від 12.12.2017 р., які листом ГУ ДФС у Закарпатській області №3270/К/07-16-13-11-21 від 21.12.2017 р. залишені без задоволення, а акт перевірки від 01.12.2017 р. - без змін.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.12.2017 р. №, яким платнику зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2017 року на суму 72397,00 грн.; від 21.12.2017 р. №, яким платнику зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 52396,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 13099,00 грн.; від 21.12.2017 р. №, яким до платника застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 62396,50 грн. за відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого абз. 2 п. 120.2 ст. 120-1 ПК України, податкових накладних на суму ПДВ 124 793,00 грн.

Суд першої інстанції приймаючи рішення у даній справі виходив з того, що висновки податкового органу про те, що позивач, як фізична особа - підприємець, не має права на формування податкового кредиту за рахунок сум податку, сплаченого в ціні придбаних транспортних засобів, що використовуються в його господарській діяльності, є безпідставними, не ґрунтуються на нормах діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України, а тому, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Аналізуючи правомірність вказаних висновків шляхом всебічного та об'єктивного дослідження матеріалів справи, колегія суддів повністю погоджується з такими враховуючи наступне.

Як встановлено, ОСОБА_1 зареєстрована Мукачівською РДА як фізична особа-підприємець, підтвердженням чого є наявне в матеріалах справи свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №078453 від 10.03.2005 року, та здійснює господарську діяльність з автомобільного вантажного транспорту; іншу допоміжну діяльність у сфері транспорту; надання послуг перевезення речей (переїзду), про що свідчить копія витягу з реєстру платників єдиного податку (а.с. 12, 13). Крім того, позивачка зареєстрована платником податку на додану вартість.

В травні 2017 року ФО-П ОСОБА_1 придбано в Avis Autovermietung Pankiewicz and Becker GmbH (Німеччина) вантажний автомобіль марки Mercedes Benz Sprinter 313 CDI, вартістю 7000,00 євро, що підтверджується наявним в матеріалах справи рахунком №18317 від 12.05.2017 р. (а.с. 34). 20 травня 2017 року ФО-П ОСОБА_1 на підставі оформленої вантажної митної декларації №305200/2017/007690 від 20.05.2017 р. (а.с. 35) на митну територію України ввезено товар - вантажний автомобіль марки Mercedes Benz Sprinter, тип 906BB35, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2, задекларована вартість - 7000,00 євро (240860,75 грн., сума ПДВ, сплачена митним органам - 53241,15 грн.). Платіжним дорученням №1011 від 19.05.2017 р. здійснена попередня оплата за митне оформлення товарів в розмірі 78000,00 грн. (а.с. 36). 30 травня 2017 року проведено державну реєстрацію вказаного вище транспортного засобу на ім'я ОСОБА_1 та автомобілю присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_3, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_4, наявна в матеріалах справи (а. с. 37). Сплачену при митному оформленні вантажного автомобіля суму податку на додану вартість в розмірі 53241,00 грн. ФО-П ОСОБА_1 включила до складу податкового кредиту в поданій податкові декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року (а.с. 30-31).

Окрім того, в вересні 2017 року ФО-П ОСОБА_1 придбано в Kovac Transport s.r.o. (Словаччина) вантажний автомобіль IVECO 75E, вартістю 10000,00 євро, що підтверджується наявним в матеріалах справи рахунком-фактурою №20170371 (а.с. 38). 25 вересня 2017 року ФО-П ОСОБА_1 на підставі оформленої Вантажної митної декларації №305200/2017/021096 від 25.09.2017 р. (а.с. 39) на митну територію України ввезено товар - вантажний автомобіль марки IVECO, модель 75E, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_5, задекларована вартість - 10000,00 євро (329820,27 грн., сума ПДВ, сплачена митним органам - 71551,65 грн.). Платіжним дорученням №1112 від 22.09.2017 р. здійснена попередня оплата за митне оформлення товарів в розмірі 99000,00 грн. (а.с. 40). 27вересня 2017 року проведено державну реєстрацію вказаного транспортного засобу на ім'я ОСОБА_1 з присвоєнням автомобілю реєстраційного номеру НОМЕР_6, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_7, наявна в матеріалах справи (а.с. 41). Сплачену при митному оформленні вантажного автомобіля суму податку на додану вартість в розмірі 71552,00 грн. ФО-П ОСОБА_1 включила до складу податкового кредиту в поданій податкові декларації з податку на додану вартість за вересень 2017 року (а.с. 32-33).

Факт придбання вантажних автомобілів марки Mercedes Benz Sprinter 313 CDI та IVECO 75E відповідачем по справі не заперечується, як і не оспорюється розмір податку на додану вартість, сплачену позивачем при митному оформленні товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є юридичні та фізичні особи.

Згідно пп. 14.1.139 п. 14.1 ст. 14 ПК України №2755-VI від 02.12.2010 р. термін особа для цілей розділу V вищевказаного кодексу, зокрема, вживається в такому значенні: фізична особа - підприємець, яка або є платником податків і зборів, встановлених цим Кодексом, крім єдиного податку; або є платником єдиного податку за ставкою, що передбачає сплату податку на додану вартість; або є платником єдиного податку за ставкою, що передбачає включення податку на додану вартість до складу єдиного податку, і добровільно переходить у встановленому цим Кодексом порядку на сплату єдиного податку за ставкою, що передбачає сплату податку на додану вартість; юридична особа, фізична особа, фізична особа - підприємець, яка ввозить товари на митну територію України.

Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (далі - Порядок), транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Відтак, не береться до уваги позиція контролюючого органу, що позивач як фізична особа - підприємець не може набувати права власності на майно (в т.ч. і транспортні засоби), оскільки ОСОБА_1 як фізична особа і як підприємець в спірних правовідносинах є одним і тим самим суб'єктом цивільних та податкових правовідносин. Постанова Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, на яку посилається відповідач, не регулює податкові відносини по сплаті ПДВ, а закони про оподаткування не містять відповідних обмежень права платника податку на податковий кредит і не ставлять його в залежність від приписів даного підзаконного нормативного акту.

Позивач у даному випадку є фізичною особою, яка здійснює діяльність, віднесену законодавством до підприємницької, є платником ПДВ у розумінні статей 14 та 180 ПК України, зареєстрований у встановленому порядку платником ПДВ, тому на нього повною мірою поширюються правові норми, які визначають порядок обчислення і сплати податку на додану вартість. Однак, реєстрація фізичної особи як суб'єкта підприємницької діяльності не створює нового суб'єкта, а, у відповідності до ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України, лише надає існуючій фізичній особі можливість реалізації свого права на підприємницьку діяльність. Норми податкового законодавства України не обмежують право платника податку на податковий кредит залежно від суб'єктного складу сторін у правовідносинах за договорами на придбання товарів (робіт, послуг), в т.ч. і транспортних засобів та визначають однакові права та обов'язки як для юридичних, так і для фізичних осіб, платників податку (в тому числі і фізичних осіб-підприємців).

Таким чином, безпідставними є твердження апелянта, що в спірних правовідносинах фактично здійснювалась передача вантажних автомобілів від фізичної особи-підприємця у приватну власність фізичній особі, а тому, враховуючи приписи ПК України, ФО-П ОСОБА_1 повинна була нарахувати податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

Згідно з пп. " ґ" п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.12 статті 201 ПК України передбачено, що у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Відповідач не заперечує факт сплати ФО-П податку на додану вартість до бюджету, також не спростовує використання придбаних транспортних засобів в своїй господарській діяльності.

Аргументуючи обґрунтованість висновків, зроблених в акті перевірки від 01.12.2017 р., відповідач посилається на не здійснення ФО-П ОСОБА_1 реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних від 30.05.2017 р. та 27.09.2017 р. на загальну суму ПДВ 124793,00 грн., що, враховуючи приписи ПК України, унеможливлює включення сум податку до податкового кредиту. Однак, таке твердження апелянта є безпідставним з огляду на вищезазначені норми податкового законодавства, зокрема, на те, що п. 198.6 ст. 198 та п.201.12 ст. 201 ПК України прирівнюють митні декларації, оформлені відповідно до вимог законодавства, які підтверджують сплату податку, до документів, що посвідчують право на віднесення сум податку до податкового кредиту, та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної.

Отже, висновки контролюючого органу про те, що позивач, як фізична особа - підприємець, не має права на формування податкового кредиту за рахунок сум податку, сплаченого в ціні придбаних транспортних засобів, що використовуються в його господарській діяльності, є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів прийшла до беззаперечного переконання про те, що позовні вимоги ФО-П ОСОБА_1 є підставними та підлягають задоволенню.

Перевіривши дійсні обставини справи та додатково проаналізувавши зібрані документальні докази по матеріалах справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.316 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст. 316, ч.1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області - залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі №807/6/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Гулид
судді І. І. Запотічний
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 20.08.2018 року