Справа № 2540/2622/18
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2018 року м. Чернігів Справа № 2540/2622/18

Чернігівський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представника позивача Демчука Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Чернігівський» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій державного виконавця та зобов'язання утримуватись від вчинення певних дій,

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Чернігівський» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України Сіренка Сергія Володимировича та зобов'язання утримуватись від вчинення певних дій.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги представник позивача зазначив, що старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко Сергій Володимирович (далі-державний виконавець) вчиняючи виконавчі дії щодо витребування у позивача інформації стосовно іншого боржника та викликаючи позивача для надання пояснення щодо відмови у надані витребуваної інформації, діяв протиправно, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов'язку особи, яка не є стороною виконавчого провадження та не є особою, яка залучалася до проведення виконавчих дій, надавати таку інформацію.

Ухвалою суду від 30.07.2018 відкрито провадження та розгляд справи призначено на 15.08.2018.

15.08.2018 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у відповідності до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України проведено автоматичний розподіл, за результатами якого визначено головуючого суддю у справі Соломко І.І.

16.08.2018 ухвалою суду справу № 2540/2622/18 прийнято до провадження судді Соломко І.І. та призначено до розгляду.

17.08.2018 ухвалою суду заяву Компанії NIBULON S.A. про вступ у справу в якості третьої особи на стороні відповідача від 06.08.2018 (вх. № 11444) повернуто заявнику без розгляду.

Представником відповідача подано клопотання про заміну неналежного відповідача державного виконавця на належного відповідача Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

Представник позивача проти заявленого клопотання не заперечував.

20.08.2018 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, замінено неналежного відповідача старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича на належного Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Представником відповідача подано клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки позивачем пропущений, встановлений статтею 287 КАС України, 10 денний строк звернення до суду.

Представник повивача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні вказаного клопотання, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження, або особою, яка залучена до проведення виконавчих дій, тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 287 КАС України.

20.08.2018 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, з огляду на те, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 287 КАС України, а строк, встановлений частиною другою статті 122 КАС України, позивачем не пропущений.

07.08.2018 на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки державний виконавець діяв у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», а відтак, на його думку, державний виконавець з метою захисту інтересів стягувача має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Крім того, відповідно до статті 18 вказаного Закону державний виконавець має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні та у разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріалами справи, суд встановив таке.

У провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 55583162 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 759/16206/14-ц, боржником в якому є « Компанія Райз».

06.06.2018 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко Сергієм Володимировичем на адресу позивача направлена вимога № 55583162/20.1-4/23, якою вимагалось протягом трьох днів з моменту отримання цієї вимоги надати відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України наступну інформацію:

- перелік договорів оренди, укладених між ПАТ «Компанія «Райз» і ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» із зазначенням строку їх дії та строку оренди майна;

- перелік майна ПАТ «Компанія «Райз», яке перебуває в оренді у ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» (в розрізі договорів);

- місцезнаходження майна ПАТ «Компанія «Райз», яке перебуває в оренді у ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» (в розрізі договорів);

- який розмір становить орендна плата, яку ПАТ «Компанія «Райз» справляє за договорами оренди майна з ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» (в розрізі договорів та в цілому);

- в якому розмірі ПАТ «Компанія «Райз» нарахована орендна плата за договорами оренди майна, укладеними ПАТ «Компанія «Райз» з ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» (в розрізі договорів та в цілому);

- в якому розмірі ПАТ «Компанія «Райз» отримано орендну плату від ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» (в розрізі договорів та в цілому);

- на які рахунки ПАТ «Компанія «Райз» відбулось зарахування орендної плати, отриманої ПАТ «Компанія «Райз» від ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» (в розрізі договорів та в цілому);

- який розмір становить дебіторська заборгованість перед ПАТ «Компанія «Райз» від ТОВ «Торговий дім «Чернігівський» (в розрізі договорів та в цілому).

Також зазначено, що відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність встановлену статтею 76 Закону України «Про виконавче провадження».

За умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, винні особи несуть кримінальну відповідальність згідно зі статтею 382 Кримінального кодексу України.

У відповіді, на вказану вимогу, позивач листом від 14.06.2018 № 85 повідомив, що з урахуванням того, що ТОВ «Торговий Дім «Чернігівський» не є боржником по вказаному виконавчому провадженню, тому у нього відсутній обов'язок щодо надання такої інформації.

06.07.2018 державний виконавець направив позивачу виклик за № 55583162/20.1-4/23, в якому вимагав особисто з'явитися до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 17 липня 2018 року о 10:00 год. за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 73, каб. 425 та надати державному виконавцю пояснення щодо невиконання законних вимог державного виконавця, зокрема, вимоги державного виконавця від 06.06.2018 №55583162/20.1 -4/23.

Позивач вважаючи вказані дії державного виконавця протиправними звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі-Закон) учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 512 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 15 вказаного Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Однак докази, що позивач є стороною виконавчого провадження або особою, яка залучається до проведення виконавчих дій, відповідачем суду не надано.

Пунктом 21 частини третьої статті 18 Закону передбачено право державного виконавця отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Крім того, відповідно до частини п'ятої статті 18 Закону під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно спільного Наказу Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 13.12.2016 № 3639/5/1085 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 19 грудня 2016 за № 1652/29782) «Про затвердження порядку надання інформації Державною фіскальною службою України на запити органів державної виконавчої служби та приватних виконавців» передбачено надання інформації про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців, а також рахунки, відкриті боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, яку отримує Державна фіскальна служба України від банків та інших фінансових установ, та джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб.».

Крім того, відповідно до статті 54 Закону встановлено порядок виявлення дебіторської заборгованості боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця. Виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до органів доходів і зборів, а органи доходів і зборів зобов'язані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.

Таким чином, дійсно, вищенаведеними нормами передбачено право відповідача отримувати необхідну йому інформацію щодо майна, рахунків, доходи та коштів боржника (у тому числі конференційної) у вищезазначених органів та установ.

В той же час Законом не передбачено обов'язок позивача, який не є стороною виконавчого провадження, або особою, яка залучається до виконавчих дій, надавати таку інформацію.

Аналіз наведеного законодавства в сукупності дає підстави для висновку, що позивач не є ані стороною виконавчого проваджені, ані особою, яка залучається для проведення виконавчих дій, відповідно не зобов'язаний виконувати вимоги державного виконавця стосовно надання інформації щодо іншого боржника.

Таким чином, дії державного виконавця щодо вимог про надання позивачем інформації стосовно рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника не передбачено Законом, тому є протиправними.

Посилання відповідача як на законність своїх дій на пункт 14 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні, суд відхиляє, оскільки в розумінні наведеної норми підставою виклику фізичних осіб, посадових осіб є виконавчий документ.

Так, Закон України «Про виконавче провадження» не містить юридичного визначення поняття «виконавчий документ», а лише наводиться перелік таких документів у статті З Закону.

В той же час у статті 4 Закону містяться вимоги до виконавчого документу, серед яких: «У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.»

Тобто, виконавчий документ - це документ, який стосується стягувача та боржника, як сторін справи, що містить владне розпорядження про вчинення певної дії, що видається в передбаченому законом порядку уповноваженим органом (особою) і підлягає примусовому виконанню.

Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що передбачене пунктом 14 частини третьої статті 18 Закону право державного виконавця викликати фізичних осіб, посадових осіб стосується лише сторін (особливо боржника, до якого передбачена можливість застосування приводу) та учасників виконавчого провадження, відкритого певним виконавчим документом.

Позивач в свою чергу не є учасником чи стороною виконавчого провадження та не залучався до участі в ньому шляхом винесення державним виконавцем відповідної постанови, як це передбачено пунктом 6 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) - далі Інструкція.

Таким чином, наведені обставини свідчать про протиправність дій державного виконавця щодо юридичної особи, яка не є учасником виконавчого провадження, а відтак, покладення на особу, яка не є ані боржником, ані іншим учасником виконавчого провадження, обов'язку з'явитися до державного виконавця суперечить наведеним нормам.

Крім того, частиною п'ятою статті 24 Закону встановлено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Тобто, вказана стаття Закону розмежовує компетенцію державних виконавців територіально.

У пункті 3 Інструкції вказано, що органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Відповідно до цього пункту Інструкції повноваження цих органів знаходяться в межах відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Згідно з пунктом 11 розділу III Інструкції перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій за дорученням державного виконавця.

Доручення підписується державним виконавцем та погоджується начальником органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що компетенція відповідача не поширюється на ту територію, де зареєстроване місцезнаходження позивача.

Таким чином, перевіривши застосування державним виконавцем нормативно-правових актів та в межах доводів відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича щодо вимоги про надання інформації від 06.06.2018 №55583162/20.1-4/23 та виклику посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Чернігівський», викладеного в листі від 06.07.2018 № 55583162/20.1-4/23 для надання пояснень, є протиправними.

Разом з тим, позовна вимога про заборону службовим особам відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти будь-які протиправні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чернігівський» та його посадових осіб в межах виконавчого провадження № 55583162 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до положень частини першої статті 2 КАС України метою та завданням адміністративного судочинства, зокрема є захист та поновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду. Тобто, лише порушене право підлягає захисту, а не ті права та інтереси, які, можливо, у майбутньому будуть порушені.

Суд акцентує увагу на тому, що рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Так, згідно з частиною четвертою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чернігівський» (вул. Старобілоуська, 71, м. Чернігів, 14021) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001) про визнання дій протиправними та зобов'язання утримуватись від вчинення певних дій, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України, Сіренка Сергія Володимировича щодо вимоги про надання інформації від 06.06.2018 №55583162/20.1-4/23 та виклику посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чернігівський», викладеного в листі від 06.07.2018 № 55583162/20.1-4/23, для надання пояснень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України () судові витрати в розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чернігівський» () відповідно до платіжного доручення від 16.07.2018 № 8006.

У відповідності до частини 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (стаття 297 Кодексу адміністративного судочинства України).

Повний текст рішення виготовлено 20 серпня 2018 року.

Суддя І.І. Соломко