Справа № 807/99/18
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2018-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2018 рокум. Ужгород№ 807/99/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Стенавська А.М.

за участю:

позивача: ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2;

відповідача: Тур'я-Пасіцька сільська рада Перечинського району Закарпатської області, представник - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у залишенні заяви позивача про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у приватну власність без розгляду, зобов'язання розглянути клопотання та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0785 га в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, передавши її у власність позивачеві та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов та просили задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, мотивуючи наступним. Рішенням відповідача від 25.01.2015 р. № 390 позивачеві надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.0801 га. Погоджена документація із землеустрою стала підставою для державної реєстрації земельної ділянки, яка була здійснена 18.05.2015 року Відділом Держземагенства у Перечинському районі. Позивач звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою, долучивши також копію витягу з Державного земельного господарства, проте рішенням відповідача від 21.08.2015 року № 448 вирішено: внести зміни до документації на виготовлення проекту землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, залишивши проїзд з боку дворогосподарства шириною 5 м. 18.01.2018 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою від 18.01.2018 року згідно якої черговий раз просив розглянути його клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність позивачеві або в разі відмови ґрунтовно викласти причини такої. Згідно листа від 24.01.2018 року відповідач повідомив позивачеві, що питання підняті ним у заяві вже розглядалися і в подальшому заяви з цього приводу розглядатися не будуть. Таким чином, позивач та представник позивача просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання.

18.06.2018 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вказавши на те, що 21.08.2015 року на пленарному засіданні відповідача заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0785 га для ведення особистого селянського господарства розглянуто і прийнято рішення за №448. Так, при розгляді заяви позивача до уваги бралося колективне звернення ромів, жителів АДРЕСА_2. Протягом 2016-2017 років позивач писав скарги в прокуратуру, поліцію, обласну раду та періодично звертався із заявами до відповідача. Отримавши чергову заяву позивача від 19.01.2018 року щодо питання затвердження проекту землеустрою, відповідач надіслав відповідь в якій зазначив, що у зв'язку з тим, що підняте в заяві питання вже розглянуте відповідно до чинного законодавства і в подальшому, заяви, звернення з цього питання, розглядатись не будуть (ст. 8 Закону України "Про звернення громадян"). Враховуючи вище, викладене представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що з метою отримання у приватну власність земельної ділянки, площею 0,0801 га позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою. Рішенням тридцять третьої сесії шостого скликання якої № 390 від 25 січня 2015 року позивачу було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, що посвідчує право власності на вказану земельну ділянку (а. с. 119).

Після виготовлення проекту землеустрою позивач звернувся до відповідача із заявою від 24.06.2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки площею 0,0785 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Тур'я Пасіка (а.с. 53).

Рішенням відповідача за № 448 від 21 серпня 2015 року, з урахуванням колективної заяви мешканців АДРЕСА_2 (52 жителі), беручи до уваги рішення № 390 від 25 січня 2015 року - вирішено внести зміни до документації на виготовлення проекту землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2, залишивши проїзд з боку домогосподарства с. Тур'я Пасіка шириною 5 м (а. с. 53).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач оскаржував рішення відповідача за №448 від 21 серпня 2015 року до Перечинського районного суду Закарпатської області.

Так, рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 11.03.2016 року справа №304/1323/15-ц у задоволенні позовних вимог позивача щодо визнання незаконним та скасування рішення відповідача за №448 від 21 серпня 2015 року було відмовлено (а.с. 58-59). Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26.05.2016 року справа №304/1323/15-ц рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 11.03.2016 року було залишено без змін (а.с. 60-61).

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 11.03.2016 року справа №304/1323/15-ц, згідно якого було відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача щодо визнання незаконним та скасування рішення відповідача за №448 від 21 серпня 2015 року - набуло законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 26.05.2016 року справа №304/1323/15-ц.

Згідно абз. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

18.01.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, згідно якої повторно просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0785 га кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: Перечинський район, АДРЕСА_2 та передати дану земельну ділянку йому у приватну власність або, в разі відмови в його затвердженні, ґрунтовно вмотивувати причини відмови (а.с. 62).

Листом від 24.01.2018 року відповідач на заяву позивача від 18.01.2018 року зазначив, що питання підняті позивачем вже розглянуті відповідно до чинного законодавства і в подальшому, звернення з з цього питання розглядатись не будуть (ст. 8 Закону України "Про звернення громадян") згідно розпорядження сільського голови №1 від 23.01.2018 року (а.с. 63).

Розпорядженням голови відповідача від 23.01.2018 року було вирішено припинити розгляд звернень (заяв, листів), які надходять від позивача щодо питання затвердження проекту землеустрою земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0785 га кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с. 63).

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, питання, які були предметом розгляду згідно рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 11.03.2016 року справа №304/1323/15-ц та ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 26.05.2016 року справа №304/1323/15-ц: щодо визнання незаконним та скасування рішення відповідача за №448 від 21 серпня 2015 року, яким вирішено внести зміни до документації на виготовлення проекту землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2, залишивши проїзд з боку домогосподарства с. Тур'я Пасіка шириною 5 м - не підлягають повторному перегляду судом в межах даної адміністративної справи.

Таким чином, суд констатує, що рішення відповідача за №448 від 21 серпня 2015 року, яким вирішено внести зміни до документації на виготовлення проекту землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2, залишивши проїзд з боку домогосподарства с. Тур'я Пасіка шириною 5 м є чинним та підлягає виконанню.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" вказав, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. З рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії" вбачається, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Держава несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Так, в п. 2 рішення за №448 від 21 серпня 2015 року, яке є чинним та підлягає виконанню, відповідачем вирішено, що погоджені матеріали проекту землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства позивача представити на чергову сесію сільської ради для розгляду та прийняття відповідного рішення (а.с. 134).

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 5 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

У відповідності до п. 3 ч. 4 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова підписує рішення ради та її виконавчого комітету.

Згідно ч. 1 ст. 33 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проте, як встановлено в судовому засіданні, відповідач всупереч вимогам чинного законодавства України та п. 2 рішення відповідача за №448 від 21 серпня 2015 року - не представив на чергову сесію сільської ради погоджені матеріали проекту землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства позивача для розгляду та прийняття відповідного рішення.

Доказів виконання п. 2 рішення за №448 від 21 серпня 2015 року щодо розгляду на черговій сесії сільської ради погоджених матеріалів проекту землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства позивача та прийняття відповідного рішення - відповідачем, як суб'єктом владних повноважень до суду не було надано.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не було вчинено жодних дій щодо виконання п. 2 рішення за №448 від 21 серпня 2015 року, а саме: не розглянуто на черговій сесії сільської ради погоджених матеріалів проекту землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства позивача та не прийнято відповідного рішення з даного питання.

Натомість, після чергового звернення позивача до відповідача із заявою від 18.01.2018 року щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства або надання мотивованої причини відмови в такому затвердженні - відповідач листом повідомив позивача, що в подальшому заяви позивача з даного приводу розглядатися не будуть та як на підставу відмови в розгляді заяви відповідач посилається на рішення судів, якими було залишено в силі рішення за №448 від 21 серпня 2015 року

Однак, суд констатує, що відповідачем фактично не було виконано рішення за №448 від 21 серпня 2015 року, зокрема не розглянуто не прийнято на черговій сесії рішення щодо погоджених матеріалів проекту землеустрою, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства позивача та (або) не надано вмотивованої відмови позивачеві.

Враховуючи вище викладене, суд приходить висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив на позов, і не довів правомірності відмови в розгляді заяви позивача щодо затвердження проекту землеустрою земельної ділянки згідно вимог п. 2 рішення за №448 від 21 серпня 2015 року.

Щодо позовних вимог позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0785 га в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, передавши її у власність позивачеві, суд констатує наступне.

Так, Верховний Суд в науковому висновку щодо меж дискреційних повноважень суб'єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією зазначив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким; дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб'єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним; при реалізації дискреційного повноваження суб'єкт владних повноважень зобов'язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних атах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог; критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об'єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Таким чином, суд приходить висновку, що питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0785 га в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, передавши її у власність позивача - відноситься до дискреційних повноважень відповідача, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового

збору.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

В матеріалах справи наявна Квитанція про сплату судового збору в сумі 704,80 грн. (а.с. 67) та Розрахункова квитанція №733918 за надання правничої допомоги ОСОБА_2 в сумі 4300,00 грн. (а.с. 135).

У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, слід тягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 2502,40 грн.

На підставі наведеного та керуючись статтями 139, 241, 243, 244, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області (вул. Турянська, буд. 33, с. Тур'я-Пасіка, Перечинський район, Закарпатська область, 89223, ), яка полягає у залишенні заяви ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 89223, РНОКПП НОМЕР_1) про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у приватну власність без розгляду.

3. Зобов'язати Тур'я-Пасіцьку сільську раду Перечинського району Закарпатської області (вул. Турянська, буд. 33, с. Тур'я-Пасіка, Перечинський район, Закарпатська область, 89223, ) розглянути заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 89223, РНОКПП НОМЕР_1) про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у приватну власність.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області (вул. Турянська, буд. 33, с. Тур'я-Пасіка, Перечинський район, Закарпатська область, 89223, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 89223, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в сумі 2502,40 (дві тисячі п'ятсот дві гривні сорок копійок) грн.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року).

Суддя О.М. Шешеня

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено 21.08.2018 року.