Справа № 820/12096/15
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року

м. Київ

справа №820/12096/15

касаційне провадження №К/9901/28302/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016 (головуючий суддя - Подобайло З.Г., судді: Тацій Л.В., Рєзнікова С.С.) у справі № 820/12096/15 за позовом Харківського обласного комунального підприємства «Дирекція розвитку інфраструктури території» до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Харківське обласне комунальне підприємство «Дирекція розвитку інфраструктури території» звернулось до суду з адміністративним позовом до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.04.2015 № .

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 01.03.2016 в задоволенні адміністративного позову відмовив з підстави правомірності застосування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій на підставі статті 127 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) згідно з оскаржуваним актом індивідуальної дії.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 05.04.2016 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 скасував у частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.04.2015 № в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в розмірі 606089,65 грн. В цій частині прийняв нову постанову, якою позов задовольнив. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Вирішуючи спір, суд виходив із того, що застосування штрафу більшого розміру, зокрема на рівні 50 відсотків та 75 відсотків, можливе лише в разі встановлення контролюючим органом повторності порушення протягом 1095 днів, яке має бути зафіксоване в акті перевірки та, відповідно, в податковому повідомленні-рішенні.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Ізюмська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Харківській області оскаржила його в касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016 в частині задоволення позовних вимог та залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2016.

В обґрунтування своїх вимог Ізюмська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Харківській області посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції).

Зокрема, зазначає, що граматичне та змістовне тлумачення пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить на користь висновку про те, що кваліфікуючою ознакою для застосування збільшеного розміру відповідальності є саме ненарахування, неутримання та/або несплата податку при виплаті доходу, вчинене повторно (втретє) протягом 1095 днів.

При цьому, на переконання органу доходів і зборів, законодавець не пов'язує існування факту повторності таких дій з їх виявленням та (або) визначенням платнику суми грошового зобов'язання.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Ізюмською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку філії Харківського обласного комунального підприємства «Дирекція розвитку інфраструктури території» «Барвінківське підприємство комунального господарства» з питання дотримання законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування, утримання та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2012 по 31.12.2014, результати якої оформлено актом від 25.03.2015 № 301/1702/34333364.

За її наслідками відповідач дійшов висновку про порушення філією позивача вимог абзацу другого пункту 57.1 статті 57, підпунктів 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпунктів «а», «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на неперерахування сум податку на доходи фізичних осіб на момент настання граничних строків їх сплати, а також формування даних податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і утриманого з них податку (за формою № 1-ДФ) з недостовірними відомостями.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.04.2015 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 608043,16 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не заперечуючи факт виявлених порушень, позивач не погоджується виключно з одночасним застосуванням штрафних санкції у розмірі 25 відсотків, 50 відсотків та 75 відсотків згідно з положеннями пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, за правилами цієї норми Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Вирішуючи питання про правомірність застосування контролюючим органом штрафних (фінансових) санкцій згідно з оскаржуваним актом індивідуальної дії, слід відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України враховувати правовий висновок Верховного Суду України, висловлений, зокрема, в постанові від 10.11.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, відповідно до якого положення статті 127 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 цього Кодексу, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулись до чи на момент виплати доходу.

Отже, застосування штрафу на рівні 50 відсотків та 75 відсотків суми податку на підставі пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) можливе внаслідок неодноразового закінченого порушення, пов'язаного з ненарахуванням, неутриманням та/або несплатою (неперерахуванням) податку податковим агентом за певний податковий період, незалежно від того, чи виявлено ці порушення під час здійснення одного контрольного заходу.

Кваліфікуючою ознакою для застосування збільшеного розміру відповідальності є саме вчинення таких дій повторно (втретє) протягом 1095 днів та не залежить від того, чи зафіксовані ці епізоди в одному акті перевірки або в різних, а також від того, чи приймалось щодо платника раніше податкове повідомлення-рішення за ці порушення.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про правомірність застосування в розглядуваному випадку відповідачем штрафних (фінансових) санкцій на підставі пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) згідно з оскаржуваним актом індивідуальної дії ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції скасував постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2016, яка відповідає закону.

Згідно зі статтею 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016 у справі № 820/12096/15 скасувати.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 у справі № 820/12096/15 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк