Справа № 818/1507/17
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року

Київ

справа №818/1507/17

адміністративне провадження №К/9901/45902/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області

на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 (головуючий суддя - Савицька Н.В.)

та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2018 (головуючий суддя - Бондар В.О., судді - Калитка О.М., Калиновський В.А.)

у справі № 818/1507/17

за позовом Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року Державне підприємство «Охтирський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України (далі - Підприємство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Сумській області (далі - ГУ ДФС у Сумській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.07.2017 № та від 19.07.2017 № .

В обґрунтування позовних вимог Підприємство зазначило, що контролюючий орган, притягуючи позивача до відповідальності згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України (далі - ПК України), повинен був рахувати строк несвоєчасної сплати податку на прибуток з моменту виникнення такого обов'язку на підставі поданих декларацій і до моменту фактичної сплати грошового зобов'язання, а не здійснювати нарахування штрафних санкцій на підставі рішень про розстрочення (відстрочення) податкового боргу та судових рішень про розстрочення (відстрочення) податкового боргу.

Сумський окружний адміністративний суд постановою від 23.11.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2018, адміністративний позов Підприємства задовольнив частково:

- визнав протиправним і скасував податкове повідомлення-рішення від 19.07.2017 №;

- визнав протиправним і скасував податкове повідомлення-рішення від 19.07.2017 № в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 42 778,23 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмов.

Судові рішення мотивовані тим, що подача уточнюючих податкових декларацій з податку на прибуток, якими зменшено суми самостійно визначених грошових зобов'язань, не є сплатою боргу з податку на прибуток, а тягне за собою лише зміну раніше задекларованих податкових зобов'язань, у даному випадку шляхом їх зменшення, і ніяким чином не може бути прирівняне до погашення податкового боргу для цілей нарахування штрафу відповідно до положень статті 126 ПК України.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ГУ ДФС у Сумській області звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

При цьому в обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив, що уточнююча податкова декларація є документом, що свідчить про суми утриманого або сплаченого податку, а також підтверджує сплату узгодженого раніше податкового зобов'язання. Так, якщо грошове зобов'язання з податку на прибуток, самостійно визначене в податковій декларації з податку на прибуток, не сплачене протягом строків, визначених ПК України, та платником податків подана уточнююча декларація з податку на прибуток щодо зменшення податкових зобов'язань минулих податкових періодів (здійснюється погашення податкового боргу), такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу, передбаченого пунктом 126.1 статті 126 ПК України, з урахуванням загального строку затримки сплати суми податкового боргу.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому вказав на необґрунтованість доводів ГУ ДФС у Сумській області та просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 15.06.2017 ГУ ДФС у Сумській області провело камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, за результатами якої склало акт за № 587/18-28-12-03/00956031 від 15.06.2017.

Відповідно до висновків акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем граничних термінів сплати податкового зобов'язання з податку на прибуток згідно з податковими деклараціями з податку на прибуток підприємства за 2013-2015 роки та рішень про розстрочення (відстрочення) податкового боргу відповідно до вимог пункту 57.1 статті 57 ПК України.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Сумській області 19.07.2017 прийняло податкові повідомлення-рішення: № , яким визначено суму штрафних санкцій у розмірі 650,90 грн., та № , яким визначено суму штрафних санкцій у розмірі 79 252,07 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач, подавши уточнюючі декларації, не погашав податковий борг, а фактично усунув помилки при визначенні суми податкового зобов'язання, у зв'язку з чим контролюючий орган безпідставно притягнув його до відповідальності за статтею 126 ПК України.

Колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Правовою підставою для застосування до Підприємства штрафу контролюючим органом визначено статтю 126 ПК України, пунктом 126.1 якої передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірах в залежності від кількості календарних днів затримки.

Аналіз зазначеної норми дозволяє дійти висновку про те, що об'єктом застосування штрафу є несвоєчасно сплачена сума узгодженого грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем на виконання вимог статті 50 ПК України подано уточнюючу декларацію, якою зменшено суму податкового зобов'язання, зокрема на ту суму, яка за позицією ГУ ДФС у Сумській області несвоєчасно сплачена Підприємством до бюджету.

Отже, контролюючим органом застосовано штраф за несвоєчасну сплату позивачем податкового зобов'язання на суму, яка зменшена Підприємством шляхом подання уточнюючої декларації. Відтак, об'єкт застосування штрафу в межах спірних правовідносин відсутній.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.07.2018 у справі №824/2675/14-а (К/9901/4618/18).

За положеннями статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що в діях Підприємства відсутній склад податкового правопорушення, передбачений статтею 126 ПК України, а тому відповідачем протиправно застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 42 778,23 грн. згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.07.2017 № та згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.07.2017 №.

Натоміть доводи касаційної скарги колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки зменшення абсолютного значення суми самостійно визначених грошових зобов'язань шляхом подання уточнюючої податкової декларації не свідчить про погашення податкового боргу для цілей нарахування штрафу відповідно до положень статті 126 ПК України.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення, постанову Сумського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова