Справа № 804/3664/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2018 року Справа № 804/3664/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання: Воробйовій П.В.
представників позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2018р. у справі № 804/3664/18 провадження було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку підготовчого провадження на 11.06.2018р.
11.06.2018р. розгляд справи відкладено на 25.07.2018р.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі за викладених у ньому підстав.
Відповідач адміністративний позов не визнав, подав на нього відзив від 08.06.2018 р., в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування поданого відзиву зазналося, що контролюючим органом своєчасно повідомлено позивача про проведення перевірки та надіслано копію акту перевірки та спірні рішення. Крім того, отримавши наказ про призначення перевірки, позивач мав право на оскарження його з підстав порушення контролюючим органом п.85.9 ст.85 ПК України щодо не перенесення термінів перевірки. Втім, наказ від 07.09.2017р. №4885-п є чинним та не оскаржувався позивачем, що свідчить про правомірність призначення перевірки та строків її проведення. При цьому ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.06.2016р. у справі №592/5250/16-к (провадження №1-кп/592/349/16) підтверджено факт нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Хімагромаш».
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовної заяви та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на відзив.
З урахуванням зазначеного вище, та зважаючи на той факт, що позивачем в обґрунтування поданого клопотання про витребування доказів не було зазначено обставин передбачених п.2 ч.2 ст.80 КАС України, суд вважає за необхідне у задоволенні даного клопотання відмовити у звязку з його необґрунтованістю, з викладенням тексту зазначеної ухвали безпосередньо в тексті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/3664/18, дотримуючись при цьому принципу процесуальної економії в адміністративному судочинстві та з урахуванням вимог ч.5 ст.243 КАС України.
В судовому засіданні судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважні представники як позивача так і відповідача не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 - 211, 217, 224 - 228 КАС України безпосередньо 25.07.2018 року.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Буденергоресурс» перебуває на податковому обліку в ДПІ у Соборному районі м. Дніпро ГУ ДФС у Дніпропетровській області та є платником податку на додану вартість та податку на прибуток приватних підприємств.
Відповідно до наданих документів судом встановлено та підтверджено представником відповідача, що ТОВ «ВП «Буденергоресурс» здійснює господарську діяльність протягом 10 років, основними видами якої є: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, оптова торгівля деталями та приладдям для автомобільних засобів та оптова торгівля будівельними матеріалами.
На підставі повідомлення від 07.09.2017р. №2196 та наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 07.09.2017р. №4885-п, працівниками контролюючого органу було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Буденергоресурс» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Хімагромаш» за період листопад грудень 2013 р., лютий травень 2014р., травень липень 2015р.
- п.44.1 ст.44,п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200, п.201.10 ст.201 ПК України, через що позивачем занижено податок на додану вартість, що сплачується до державного бюджету на загальну суму 412277,00грн.;
- п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.1, 138.2, 138.8 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.149.1 ст.149 ПК України, у звязку з чим позивачем занижено податок на прибуток в сього у сумі 382346,00грн.
Вищевказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, проте, за результатами такого оскарження - залишені без змін, у звязку з чим позивач звернувся з означеним позовом до суду.
Вирішуючи позовні вимоги, суд зважає на таке.
Право контролюючого органу на проведення камеральних, документальних (планових або позапланових; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок визначено пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України.
Згідно з пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Пунктом 79.1 ст.79 Податкового кодексу України встановлено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Відповідно до вимог пункту 79.2 ст.79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Окрім того, незважаючи на проголошену підпунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України необов'язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України.
Даний факт також підтверджується поштовим конвертом, в якому надсилалися ці документи, з відповідними відміткам працівника служби поштового звязку та роздруківкою з офіційного сайту «Укрпошта», які долучено до матеріалів справи (а.с.74-75,76-77).
При цьому суд зважає на те, що положення пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України визначають, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Відповідно до абзацу другого пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Не ознайомлення позивача до початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з наказом про її проведення, відомостями про дату її початку та місце проведення перевірки, є грубим порушенням вимог п.79.2 ст.79 ПК України.
Невиконання відповідачем вимог п.79.2 ст.79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 р. у справі №813/1497/17 (адміністративне провадження №К/9901/3819/17), в якій зазначається, що для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України. Так, господарські операції позивача з зазначеними вище контрагентами здійснювались в межах господарської діяльності, є реальними та підтверджуються необхідними документами. При цьому, зазначено, шо податкова інформація по ланцюгу постачання не спростовує реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.
Крім того, правова позиція Верховного Суду викладена, в постанові Верховного Суду від 03.04.2018 р. у справі №804/1963/17 (адміністративне провадження №К/9901/3418/17) полягає в наступному.
Посилання податкового органу на те, що контрагенти особисто не є виробниками товару (продукції), не доведення дотримання ними Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, за умови, що податковий кредит за результатами придбання послуг перевезення податковим органом взагалі не перевірявся, недотримання особливостей постачання та приймання товару, є неприйнятним, оскільки до умов формування податкового кредиту безпосереднього відношення не мають. Акт перевірки, як основний доказ податкових правопорушень не утримує в собі повного дослідження господарських операцій в частині отримання Товариством, оприбуткування ним товару (продукції), списання її у виробництво, використання у господарській діяльності. Натомість акт перевірки наповнений правовими нормами, які на думку Суду потребують застосування, а не наведення їх тексту. Відтак, актом перевірки не встановлені податкові правопорушення, внаслідок неповноти їх дослідження.
Не ознайомлення позивача до початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з наказом про її проведення, відомостями про дату її початку та місце проведення перевірки, є грубим порушенням вимог п.79.2 ст.79 ПК України.
Невиконання відповідачем вимог п.79.2 ст.79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 07.02.2018р. у справі №К/9901/2040/17 (821/1562/16).
Крім того, враховуючи встановлений при розгляді і вирішенні даної справи факт не дослідження відповідачем будь-яких первинних документів позивача з огляду на відсутність таких документів внаслідок проведення їх виїмки, нівелюється саме поняття документальної невиїзної перевірки у розумінні ст.75 ПК України, як перевірки, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу. Документальною невиїзною позаплановою електронною перевіркою за заявою платника податків (далі - електронна перевірка) вважається перевірка, що проводиться на підставі заяви, поданої платником податків з незначним ступенем ризику, визначеним відповідно до пункту 77.2 статті 77 цього Кодексу, до контролюючого органу, в якому він перебуває на податковому обліку. Заява подається за 10 календарних днів до очікуваного початку проведення електронної перевірки, але не раніше офіційного повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, про запровадження проведення такої перевірки для відповідних платників податків: які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності; субєктів господарювання мікро-, малого; середнього підприємництва; інших платників податків. Форма заяви, порядок її подання, прийняття рішення про проведення електронної перевірки встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.».
Щодо правових підстав призначення відповідачем документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, суд зазначає наступне.
Також сумнівну доказову цінність має надана відповідачем для долучення до матеріалів справи і ухвала Ковпаківського районного суду м.Суми від 13.06.2016 р., наявністю якої відповідач взагалі обгрунтовує правомірність своєї позиції щодо винесення оскаржуваних податкових повідомлень рішень.
Відповідно до тексту зазначеного судового рішення, яке набрало законної сили 22.06.2016 р., а саме його резолютивної частини, постановлено: закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_5, який підозрюється у вчинені кримінального провадження, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.205 КК України та звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.
Відповідно до диспозиції ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішеннями суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Враховуючи викладене, виключається приюдиційне значення наведеної вище ухвали Ковпаківського районного суду м.Суми від 13.06.2016 р. в сенсі ч.4, 6 ст.78 КАС України при розгляді і вирішенні даної справи за позовною заявою ТОВ «Виробниче підприємство «Буденергоресурс», оскільки будь-яких обставин щодо позивача наведена ухвала не містить, а правові наслідки у вигляді закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності стосуються лише зазначеного у вказаній ухвалі громадянина ОСОБА_5.
При цьому, судом зясовано, матеріалами справи підтверджено, що будь-яких дій з боку контролюючого органу за місцем реєстрації ТОВ «ХІМАГРОМАШ» з приводу здійснення господарської діяльності останнім, контролюючим органом здійснено не було, незважаючи навіть на ухвали Ковпаківського районного суду м.Суми від 13.06.2016 р. у справі №592/5250/16-к (провадження №1-кп/592/349/16) та зазначення у вказаній ухвалі ОСОБА_5 як засновника та директора ТОВ «Хімагромаш».
Також, безпосередньо в судовому засіданні представником відповідача було зазначено про відсутність спростування будь-якими належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України здійснення господарської діяльності позивачем.
Натомість, були висловлені певні припущення щодо неможливості здійснення такої діяльності лише одним з його контрагентів ТОВ «Хімагромаш», з урахуванням наведеної вище ухвали суду від 13.06.2016 р.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477 IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009р.(Булвес АД проти Болгарії) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є власністю у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобовязань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обовязків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки застосування відповідних положень Закону Про ПДВ стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обовязків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обовязку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Керуючись ст. ст.242-244, 246, 250, 254, 255 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 03 серпня 2018 року.

Суддя ОСОБА_6