Справа № 1240/2139/18
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2018-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 серпня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/2139/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (далі - відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу пенсії за період з 01.03.2016 по 30.04.2018;

- зобов'язати відповідача виплатити доплату пенсії позивачу за період з 01.11.2017 по 30.04.2018 в сумі 22870,38 грн. та борг з виплати пенсії з 01.03.2016 по 31.10.2017 в сумі 54983,48 грн. (а.с.3-5).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у вересні 2017 року подала заяву до відповідача про переведення пенсійної справи з Біловодського ОУПФУ для поновлення виплат пенсії та виплати заборгованості пенсії.

Позивачу було відмовлено у поновленні виплат на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО від 21.09.2017.

У листопаді 2017 року позивач знову звернулася за поновленням пенсії та виплати заборгованості.

З 20.04.2018 року пенсійну справу позивача було прийнято на облік до УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області.

З 01.03.2016 року по 30.04.2018 року вона не отримувала пенсію. Виплати почала отримувати тільки з травня 2018 року.

На її запит про надання інформації щодо виплат заборгованості з пенсії за період з 01.03.2016 року по 30.04.2018, відповідачем було повідомлено, що згідно Постанови КМУ №335 від 25.05.2018 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Відповідач також повідомив про те, що доплата з 01.03.2016 по 30.04.2018 буде здійснена в окремому порядку.

Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною щодо невиплати заборгованості пенсії за минулі періоди, а тому за захистом своїх прав звернувся до суду.

Відповідач позовні вимоги не визнав, про що надав відзив (а.с.99-103) в обґрунтування якого зазначив наступне.

Позивач мешкала за адресою АДРЕСА_1 що підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.01.2015 № 950016694 та знаходилась на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області, отримувала пенсійні виплати до 04.02.2016 року, що підтверджується даними інформаційного центру персоніфікованого обліку Центральної бази даних одержувачів пенсій.

З заявою про запит пенсійної справи та прийняття її на облік позивач звернулась до управління 05.09.2017.

За довідкою від 04.09.2017 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вона мешкала за адресою: АДРЕСА_2

На підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної адміністрації № 85 від 21.09.2017 про призначення (відновлення) або відмову у призначенні виплати пенсії, у зв'язку з не підтвердженням місця проживання позивачу було відмовлено у призначенні (відновленні) соціальних виплат у вигляді пенсії.

З заявою про поновлення виплати пенсії позивач звернулась до управління 28.11.2017 та надала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28.11.2017 № , якою встановлено фактичне місце проживання/перебування вул. У.Громової, б. 27, смт. Станиця-Луганська, Луганської області.

На підставі витягу з протоколу № 114 від 07.12.2017 засідання комісії з питання (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам пенсійні виплати позивачу поновлено.

З посиланням на ч. 2 ст. 4 Закону України №1706 підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Період перебування позивача з 04.02.2016 по 10.11.2017 не підтверджено, як внутрішньо переміщеної особа на обліку позивач не перебувала. До управління в цій період не зверталась.

Крім того, зазначив, що нормами «Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», визначено, що орган здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Заборгованість по виплаті пенсії позивача за період з 01.03.2016 по 31.10.2017 в сумі 54983,48 грн. управлінням обліковується.

Заборгованість по виплаті пенсії позивача за період з 01.11.2017 по 30.06.2018 в сумі 22870,38 грн. управлінням нарахована та буде виплачена належним чином.

На підставі викладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 20.06.2018 по справі відкрито провадження, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного без виклику сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.1-2).

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79,90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 (а.с.6-9).

Відповідно до інформації зазначеної у посвідченні НОМЕР_3 від 01.03.2012 позивачу призначено пенсію за віком (а.с.10).

З 20.01.2015 позивач перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Біловодської райдержадміністрації як внутрішньо переміщена особа, відповідно до інформації зазначеної у довідці ВПО від 20.01.2015 №920016694 (а.с.105),

04.09.2017 позивач стала на облік в Управління праці та соціального захисту населення Станично-Луганської райдержадміністрації та отримала довідку ВПО за №, в якій зазначено фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 (а.с.112).

05.09.2017 позивач з заявою звернулась до відповідача, в якій просила зробити запит пенсійної справи та прийняти її на облік до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області, у зв'язку з переїздом на постійне/тимчасове проживання до Станично-Луганського району (а.с.111).

21.09.2017 комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам відповідно до п.п.2 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування відмовила у призначені (відновленні) соціальних виплат у вигляді пенсії (щомісячного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, яким не підтверджено фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи за вказаною по заяві адресою, зокрема ОСОБА_1 (а.с.113-119).

Розпорядженням начальника відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій УПФУ в Станично-Луганському районі від 10.11.2017 прийнято на облік пенсійну справу ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 та на підставі рішення комісії з питань (відновлення) соціальних виплат №85 від 21.09.2017 (а.с.144) про відмову в призначенні виплат пенсії у зв'язку з не підтвердженням місця проживання, розрахунок боргу провести з 30.09.2017 та заблокувати особовий рахунок, причина «приховані або надані недостовірні дані» з 01.10.2017 (а.с.143).

28.11.2017 позивач стала на облік як внутрішньо переміщена особа в Управлінні праці та соціального захисту населення Станично-Луганської райдержадміністрації та зазначила фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_4, що підтверджується інформацією, зазначеною у довідці ВПО від 28.11.2017 № (а.с.11).

Відповідно до витягу з протоколу №114 від 07.12.2017 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, відповідно до п.18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат ВПО за місцем їх фактичного проживання/перебування поновлено ОСОБА_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_4, соціальні виплати у вигляді пенсії (а.с.155).

На виконання ухвали суду від 20.07.2018 Управління праці та соціального захисту населення Станично-Луганської райдержадміністрації надало інформацію від 07.07.2018 за №2379, що рішення про скасування дії довідки ВПО від 28.11.2017 № на сьогоднішній день не приймалось (а.с.22).

Відповідно до протоколу від 23.04.2018 позивачу нараховано, однак не виплачено пенсійні виплати з березня 2016 року по квітень 2016 року включно щомісячно в розмірі 2425,14 грн., з травня 2016 року по листопад 2016 року включно щомісячно в розмірі 2430,18 грн., з грудня 2016 року по квітень 2017 року включно щомісячно в розмірі 2440,71 грн., з травня 2017 року по вересень 2017 року включно в розмірі 2446,56 грн., з жовтня 2017 року по травень 2018 року включно у розмірі 3811,73 грн. (а.с.162-163).

19.06.2018 на звернення позивача від 05.06.2018 відповідач надав відповідь, в якій зазначив, що ОСОБА_1 було нараховано та виплачено пенсію за травень та червень поточного року в місячному розмірі. Також повідомив, що доплата за період з 01.11.2017 по 30.04.2018 у сумі 22870,38 грн. та борг за минулий період з 01.03.2016 по 31.10.2017 в сумі 54983,48 грн. буде виплачено в окремому порядку (а.с.12).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати заборгованості з виплати пенсії за минулі періоди, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

До даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Враховуючи те, що припинення виплати пенсії позивачу сталося внаслідок бойових дій на території Луганської області, тобто не з вини пенсіонера, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 має право на виплату їй пенсії за минулий час без обмежень будь-яким строком.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому заборгованість, що утворилась не з вини пенсіонера повинна бути йому сплачена.

Враховуючи, що право на виплату пенсії позивач набув з 01.03.2016, проте, станом на час розгляду та вирішення даної справи відповідачем не надано доказів здійснення виплати заборгованості з пенсії, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив в даному випадку протиправну бездіяльність, чим порушив права позивача.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Пічкур проти України" зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в п. 333 цього рішення: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації, держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу заборгованості з пенсії у загальному розмірі 77853,86 грн., в тому числі за період з 01.11.2017 по 30.06.2018 в сумі 22870,38 грн., за період з 01.03.2016 по 31.10.2017 в сумі 54983,48 грн.

Разом з цим, враховуючи вищевикладене та висновки суду про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії позивачу, суд, з метою відновлення порушених права ОСОБА_1, вважає за необхідне зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області виплатити заборгованість по невиплаченій пенсії у загальному розмірі 77853,86 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що виплата заборгованості позивачу буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України з моменту його прийняття, при цьому керується підзаконним нормативно-правовим актом - постановою Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365».

Суд вважає таку підставу неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону №1058-IV щодо виплати пенсії пенсіонерам, які мають вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для невиплати пенсії позивачу за період з 01.11.2017 по 30.06.2018 в сумі 22870,38 грн. та у період з 01.03.2016 по 31.10.2017 в 54983,48 грн., таким чином вказані розміри пенсії позивачу повинні бути виплачені без відтермінування на невизначений час.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивача ухвалою суду від 20.07.2018 звільнено від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, пунктом 15.5 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 01.03.2016 по 30.04.2018.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (93600, Луганська область, Станично-Луганський район, смт.Станиця Луганська, вул.1 Травня, буд. 20, ) виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3, адреса ВПО: АДРЕСА_4) доплату пенсії за період з 01.11.2017 по 30.04.2018 в сумі 22870 (двадцять дві тисячі вісімсот сімдесят) гривень 38 копійок. та борг з виплати пенсії з 01.03.2016 по 31.10.2017 в сумі 54983 (п'ятдесят чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят три) гривні 48 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова