Справа № 448/1208/18
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
22.08.2018 року м.Мостиська
єдиний унікальний номер 448/1208/18
провадження № 2-а/448/183/18
Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючий суддя Білоус Ю.Б.
секретар судового засідання Романченко І.А.
представник позивача ОСОБА_1,
відповідач ОСОБА_2 Абдоулє
та перекладач ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 Абдоулє (Darboe Abdoulie) про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення іноземця за межі території України,
Т.в.о. начальника Мостиського прикордонного загону ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що відповідач був затриманий 24.02.2018 року прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділу прикордонної служби «Сянки», на напрямку 255 прикордонного знаку на відстані 500м від лінії державного кордону, територія Турківського району Львівської області, спільно з громадянином ОСОБА_6, за спробу незаконного, поза пунктом пропуску, перетину державного кордону з України в РП.
Вказує, що 27.02.2018 року Турківським районним судом Львівської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Зазначає, що 01.03.2018 року Мостиським районним судом Львівської області було ухвалено рішення про примусове видворення відповідача та затримання такого з метою забезпечення примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Стверджує, що в подальшому на виконання вищевказаного рішення суду відповідача було поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, що за адресою: с.Журавичі Ківерцівського району Волинської області.
Покликається на те, що під час перебування у Волинському ПТПІ відповідача було ідентифіковано. Разом з тим такий категорично відмовляється повертатись до країни походження, із заявою про надання статусу біженця або додаткового захисту в Україні не звертався, захворювань, що унеможливлюють переліт авіаційним транспортом не має, що в свою чергу свідчить про відсутність співпраці з боку іноземця.
З огляду на вищенаведене, просить суд ухвалити рішення, яким продовжити строк затримання відповідача, з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, на строк, передбачений ст.289 КАС України.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити з мотивів наведених у ньому.
Відповідач в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечив проти вищевказаного позову, зіславшись на відзив, котрий міститься в матеріалах справи.
Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2 Абдоулє, відповідач по справі, потрапив на територію України законним шляхом через пункт пропуску для автомобільного сполучення «Славутич».
Встановлено, що перебуваючи на території України відповідач був затриманий 24.02.2018 року прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Сянки», на напрямку 255 прикордонного знаку на відстані 500м від лінії державного кордону, територія Турківського району Львівської області, спільно з громадянином ОСОБА_6, за спробу незаконного, поза пунктом пропуску, перетину державного кордону з України в РП.
27.02.2018 року Турківським районним судом Львівської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
01.03.2018 року Мостиським районним судом Львівської було ухвалено рішення про примусове видворення відповідача та затримання такого з метою забезпечення його примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
В подальшому, а саме 12.03.2018 року відповідач був поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України у Волинській області, з місцем розташування с.Журавичі, Ківерцівського району Волинської області.
Перебуваючи у Волинському ПТТІ відповідач із заявою про надання йому статусу біженця або додаткового захисту в Україні, не звертався.
Строк затримання відповідача та перебування такого в Волинському ПТШ закінчується 24.08.2018 року.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.
Згідно ч.ч. 11, 13 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: - відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; - неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Обовязковими умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи є одночасна наявність двох обставин, таких, як: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Як встановлено в судовому засіданні, позивач звертався із запитом до Волинського ПТПІ (запит №81/4901 від 31.07.2018) щодо бажання відповідача повернутись до країни походження.
У Листі за №04-02/697 від 02.08.2018 року директора Волинського ПТПІ ОСОБА_7 зазначено, що відповідач громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2 Абдоулє, 22.09.1987р.н., не бажає повернутись у країну свого походження.
Представником позивачем в підтвердження вищенаведеного не надано достовірних доказів (листа чи повідомлення відповідача про небажання провертатись в країну походження) про те, що відповідач відмовляється співпрацювати з позивачем з приводу повернення до країни походження, що також підтвердив в судовому засіданні і сам відповідач, котрий заперечив факт його відмови від співпраці з приводу його повернення у країну походження.
Окрім цього, позивачем на даний час достовірно ідентифіковано особу відповідача, а саме в матеріалах справи міститься копія його паспорта серії РС №004512, виданого на установчі дані Darboe Abdoulie, 22.09.1987р.н., чого також не заперечив представник позивача в судовому засіданні.
З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки позивачем не наведено достовірних доказів про 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
Відповідно до п.113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії», будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).
У відповідності до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
У ч.1 ст.77 КАС України зазначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.90 КАС).
На підставі вищенаведеного, повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, суд приходить до висновку, що адміністративний позов Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про продовження строку затримання громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 Абдоулє (Darboe Abdoulie) з метою забезпечення примусового видворення іноземця за межі території України, - не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 9, 72, 73, 77, 90, 241-246, 250, 289 КАС України, суд -
В задоволенні адміністративного позову Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 Абдоулє (Darboe Abdoulie) про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення іноземця за межі території України, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус