Справа № 754/15912/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2018 року

м. Київ

справа №754/15912/16-а

адміністративне провадження №К/9901/21946/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Анцупова Т.О., Кравчук В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.05.2017р. (суддя - Мойсюк М.І.) у справі №754/15912/16-а за її позовом до Лівобережного об?єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов?язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

-визнати дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до довідки Генеральної прокуратури України № 18-1602зп від 14.11.2016р. неправомірними;

-зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного Фонду України в м. Києві здійснити з 01.01.2016р. перерахунок пенсії у розмірі 90% від розміру заробітної плати, зазначеної у довідці Генеральної прокуратури України №18-1602зп від 14.11.2016р. без обмеження її максимального розміру з виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати, згідно перерахунку, сумою пенсії.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2017р. позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», на підставі довідки Генеральної прокуратури України №18-1602зп від 14.11.2016р.

Зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного Фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», згідно довідки Генеральної прокуратури України №18-1602зп від 14.11.2016р., з розрахунку 90% із середнього заробітку, без обмеження граничного розміру пенсії, починаючи з 01.12.2016р.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017р. постанову Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2017р. скасовано та ухвалено нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.05.2017р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017р. на підставі пункту 1 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017р.).

У липні 2017р. позивач, в порядку Глави 3 Розділу ІV КАС України, в редакції чинній до 15.12.2017р., звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.05.2017р. на підставі пунктів 1 та 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку із неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У заяві позивач просила скасувати рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права позивач посилається на постанову Вищого адміністративного суду України від від 06.12.2016р. справа №753/9370/16-а (К/800/21927/16) та ухвали цього суду від 06.07.2016р. справа №159/667/16-а (№К/800/15163/16), від 11.10.2016р. справа №636/681/16-а (К/800/11091/16), від 31.03.2017р. справа №367/7970/16-а (К/800/9937/17), від 18.04.2017р. справа №607/4239/16-а (К/800/4195/17), а також постанови Верховного Суду України від 10.12.2013р. (справа №21-348а13) та від 06.10.2015р. (справа №21-2432а15).

Ухвалою Верховного Суду України від 09.08.2017р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об?єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій непраомірними та зобов'язання вчинити дії.

У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України, в редакції після 15.12.2017р., матеріали заяви передано до Верховного Суду.

Так, в ході розгляду справи судами встановлено, що позивач з 04.01.2005 року перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного Фонду України в м. Києві, отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 90 % від розміру заробітної плати.

23.11.2016р. позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про здійснення перерахунку раніше призначеної їй пенсії, виходячи з суми заробітної плати, вказаної в довідці Генеральної прокуратури України № 18-1602зп від 14.11.2016р.

Листом від 25.11.2016р. №19147/14/Ш-1498 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для перерахунку її пенсії, з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213, відповідно до якого у разі неприйняття до 01.06.2015р. Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія (щомісячне) довічне грошове утримання призначаються, в тому числі, відповідно до Закону України "Про прокуратуру". У зв'язку із цим з 01.06.2015р. пенсії в порядку та на умовах, визначених вище визначеним законом не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача у перерахунку пенсії, звернулась до суду з вказаним позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що норми законодавства, на підставі яких позивач просить перерахувати їй пенсію, на момент її звернення до Пенсійного фонду за перерахунком втратили чинність, а тому відповідачем правомірно відмовлено позивачу у задоволенні заяви про перерахунок пенсії. При цьому, апеляційний суд зауважив, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії працівника прокуратури, яку вона отримувала до цього, а тому відмова у перерахунку пенсії не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Вищий адміністративний суд України відмовляючи у відкритті касаційного провадження на підставі п. 5 ч. 5 ст. 214 КАС України погодився з висновком суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України ОСОБА_1 посилається на те, що судом касаційної інстанції неоднаково застосовано у подібних правовідносинах статтю 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, що була чинною на час призначення пенсії) що, на думку заявника, підтверджується постановою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016р. справа №753/9370/16-а (К/800/21927/16), ухвалами цього суду від 06.07.2016р. справа №159/667/16-а (№К/800/15163/16), від 11.10.2016р. справа №636/681/16-а (К/800/11091/16), від 31.03.2017р. справа №367/7970/16-а (К/800/9937/17), від 18.04.2017р. справа №607/4239/16-а (К/800/4195/17), а також постановами Верховного Суду України від 10.12.2013р. (справа №21-348а13) та від 06.10.2015р. (справа №21-2432а15).

Перевіривши наведені у заяві доводи, суд дійшов висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

У рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії за вислугу років положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, які визначали умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури у зв'язку з підвищенням заробітної плати, втратили чинність з дня набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII, а саме з 15.07.2015р. Натомість, згідно з частиною 20 статті 86 Закону №1697-VII (чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури віднесено до відання Кабінету Міністрів України. Оскільки Кабінетом Міністрів України ні умови, ні порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено, і відповідний нормативно-правовий акт не прийнято, то у спірних правовідносинах відповідач здійснював свої дії в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

В свою чергу, в рішеннях Вищого адміністративного суду України, наданих як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд прийшов до висновку, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури повинна застосовуватись норма, що визначає розмір у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. При цьому зміст та обсяг набутих працівниками прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а не прийняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, який би визначав умови та порядок перерахунку призначених пенсі працівникам прокуратури, не може бути підставою для відмови у такому перерахунку.

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, суд виходить із такого.

Відповідно до частини 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) було передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, на час звернення позивача із заявою про перерахунок її пенсії правове регулювання відносин, що виникають у сфері пенсійного забезпечення прокурорів змінилося.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 р. №76-VІІІ, який набув чинності з 01.01.2015 р., до частини 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" внесено зміни. Після внесення змін, частина 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" викладена в наступній редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. №213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема, Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ.

Крім того, 15.07.2015р. набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII (далі - Закон №1697-VІІ), відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон №1789-ХІІ, крім, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015р.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" підвищено розміри заробітку працюючих працівників прокуратури.

Проте, положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013 не містить.

На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

При цьому, положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII, якими частину 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII та частину 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26.12.2011р. № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Проаналізувавши наведені норми законодавства в сукупності з обставинами даної справи й наявними у ній доказами, колегія суддів дійшла висновку про те, що право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на час звернення ОСОБА_1 за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Кабінетом Міністрів України будь-яких умов для перерахунку не визначено, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку, а тому Лівобережне об?єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відмовляючи в перерахунку пенсії позивача, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За відсутності постанови Кабінету Міністрів України щодо умов та порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури (як це було передбачено частиною 18 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", а потім - частиною 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII), у пенсійного органу немає законодавчо-визначених підстав та правового механізму для їх перерахунку.

Посилання ОСОБА_1 про невідповідність оскаржуваного судового рішення висновку, викладеному в постановах Верховного Суду України від 10.12.2013. №21-348а13 та від 06.10.2015р. №21-2432а15 які на її думку, підтверджують невідповідність висновків суду касаційної інстанції висновкам, викладеним у вказаних постановах, є помилковим, оскільки у вказаних справах вирішувалося питання вибору норми права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, в частині визначення саме розміру пенсії у відсотках, встановленого на момент призначення пенсії, а не питань перерахунку пенсії із застосуванням норм права, які станом на момент звернення позивача за перерахунком пенсії втратили чинність.

Отже, рішення суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, тому відповідно до частини першої статті 244 КАС України у задоволенні заяви ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.), статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.), -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук