Справа № 813/1937/18
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/1937/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2018 року

зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Козак О.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова, селищного голови смт.Рудне Залізничного району м.Львова Форманчука ОСОБА_4 про визнання протиправним і скасування розпорядження, зобовязання вчинити дії, стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

07.05.2018 до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 місце проживання: 79493, смт. Рудне, вул. Нагірних, 4-а, до Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова, , місцезнаходження: 79493, смт. Рудне, Львівська область, вул. Короленка, 1, селищного голови смт.Рудне Залізничного району м.Львова Форманчука ОСОБА_4 НОМЕР_2, місцезнаходження 79493, смт. Рудне, Львівська область, вул. Дитяча, 18, в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати розпорядження селищного голови смт.Рудне Залізничного району м.Львова №20 від 10.04.2018, яким позивача відсторонено від роботи;

- зобовязати селищного голову смт.Рудне Залізничного району м.Львова допустити позивача до виконання службових обовязків;

- стягнути з Рудненської селищної ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.04.2018 по день поновлення на роботі;

- стягнути з ОСОБА_5 17грн. моральної шкоди;

Ухвалою суду від 14.05.2018 позовна заява залишена без руху.

Ухвалою від 08.06.2018 суддя відкрив провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прийняте розпорядження, яким позивача відсторонено від роботи не відповідає вимогам закону, оскільки чинним законодавством передбачені вичерпні підстави за наявності яких працівника може бути відсторонено від роботи. Жодних дій, які давали підстави для відсторонення працівника від роботи позивач не вчиняв. У звязку з цим, вважає, що існують підстави для виплати середнього заробітку за час відсторонення від роботи.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до ст.46 Кодексу законів про працю України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення працівника від роботи зазвичай застосовується тоді, коли працівник виконує функціональні обовязки з порушенням (недотриманням) певних правил, установлених законодавством для цього працівника, і продовження роботи за таких обставин створює загрозу настання шкідливих наслідків чи то для роботодавця, чи суспільним інтересам, наприклад, інтересам всебічного обєктивного неупередженого службового розслідування чи досудового слідства. Оскільки за результатами проведеного службового розслідування встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства, відповідач направив в органи поліції заяву про вчинення кримінального правопорушення, і після отримання відповідного повідомлення правомірно відсторонив позивача від роботи.

Позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в національному законодавстві такої підстави для відсторонення, яка була зазначена в розпорядженні, а саме "повідомлення" поліції не передбачено, що доводить протиправність оскарженого розпорядження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Позивач працює на посаді інспектора Рудненської селищної ради з військового обліку з 30.04.1991.

23.10.2017 Рудненською селищною радою видано довідку гр.ОСОБА_6 про те, що вона дійсно зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, будинок, 51. Будинок належить ОСОБА_6, побудований в 1970 році, якому Рудненською селищною радою присвоєно поштову адресу №51 по вулиці Мазепи в смт.Рудне. Вказана довідка підготовлена та підписана інспектором Рудненської селищної ради ОСОБА_3, а також підписана секретарем ради ОСОБА_8

За усним дорученням селищного голови, секретарем ради здійснено перевірку документів, які підписувались секретарем ради під час відсутності селищного голови в період з 01.09.2017 по 01.12.2017. За результатами перевірки встановлено факт відсутності документів, які повинні бути підставою для видачі довідки від 23.10.2017 за №789/вих., яка надана гр.ОСОБА_6. При перевірці правомірності підстав видачі вказаної довідки виявлені наступні недоліки: відсутня заява гр.ОСОБА_6 щодо видачі довідки, в довідці відсутні підтверджуючі документи, згідно з якими можна було б встановити рік побудови обєкта нерухомого майна (1970р.), та, що будинок належить ОСОБА_6.

При проведенні перевірки позивач від надання пояснень відмовився, що підтверджується актом від 20.02.2018.

У даних облікової картки Рудненської селищної ради, яка ведеться та зберігається в інспектора Рудненської селищної ради ОСОБА_3 зазначено, що власником житлового будинку за вказаною адресою є гр.ОСОБА_9, який станом на дату видачі довідки помер.

В подальшому вказана довідка подавалась для державної реєстрації права власності на житловий будинок за ОСОБА_6.

Таким чином, відповідач встановив, що при державній реєстрації права власності на обєкт нерухомості використана довідка, яка видана без належних на те підстав.

У звязку з цим, 27.02.2018 Рудненською селищною радою скеровано лист у Залізничний ВП ГУНП у Львівській області про проведення досудового розслідування щодо внесення неправдивих відомостей у довідку №789/вих. від 23.10.2017, виданою Рудненською селищною радою.

02.03.2018 до Рудненської селищної ради надійшло повідомлення Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, що матеріали щодо внесення неправдивих відомостей у довідку №789/вих. від 23.10.2017, видану Рудненською селищною радою розглянуто, та відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000802 від 28.02.2018.

Після отримання вказаного повідомлення від органу Національної поліції відповідач прийняв розпорядження №20 від 10.04.2018 «Про відсторонення від роботи інспектора Рудненської селищної ради ОСОБА_3М.».

Не погоджуючись із вказаним розпорядженням, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Суд при вирішенні спору виходить з наступного.

Відповідно до ст.46 Кодексу Законів про працю України (далі- КЗпП України) відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Аналіз чинного законодавства дає суду підстави для висновку про те, що отримання повідомлення від органів Національної поліції про внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не відноситься до інших випадків, передбачених законодавством, що дають підстави для відсторонення працівника від роботи.

Відповідач, обґрунтовуючи правомірність оскарженого розпорядження стверджує, що відсторонення працівника від роботи зазвичай застосовується тоді, коли працівник виконує функціональні обовязки з порушенням (недотриманням) певних правил, установлених законодавством для цього працівника, і продовження роботи за таких обставин створює загрозу настання шкідливих наслідків чи то для роботодавця, чи суспільним інтересам, наприклад, інтересам всебічного обєктивного неупередженого службового розслідування чи досудового слідства. Так, розпорядженням голови Рудненської селищної ради №21 від 11.04.2018 прийнято на роботу на посаду інспектора Рудненської селищної ради за строковим трудовим договором на період відсторонення від роботи інспектора Рудненської селищної ради ОСОБА_3 до завершення досудового розслідування, іншого працівника ОСОБА_10. 07.06.2018 ОСОБА_10, здійснюючи реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_11, виявила відсутність картки обліку за адресою: смт Рудне, вул. І.Мазепи, 51, що підтверджує факт загрози настання інтересам всебічного обєктивного неупередженого досудового розслідування.

Суд щодо таких аргументів відповідача зазначає, що такі обставини жодним чином не впливають на підстави видачі оскарженого розпорядження та не узгоджуються з визначеними законом підставами для відсторонення працівника від роботи.

Таким чином, суд встановив, що оскаржене розпорядження прийняте не на підставі, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З огляду на це, суд вважає, що позивача протиправно відсторонено від роботи, у звязку з цим розпорядження селищного голови №20 від 10.04.2018 «Про відсторонення від роботи інспектора Рудненської селищної ради ОСОБА_3М.» є протиправним, а тому його необхідно скасувати.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України Про оплату праці порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 N 100 Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати. Вказаною постановою визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з ч. 2 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Суд встановив, що у звязку з протиправним відстороненням від роботи позивач не отримував заробітної плати. Вказана обставина визнається сторонами.

За час відсторонення від роботи у позивача утворився вимушений прогул тривалістю 86 робочих дні (з 11.04.2018 по 13.08.2018).

Згідно з довідкою про доходи від 13.08.2018 №16 та з врахуванням пояснень представників сторін середньоденна заробітна плата позивача становить 162, 20 грн., середньомісячна заробітна плата відповідно 1297, 57 грн. з врахуванням податків і зборів.

З огляду на вказане, середня заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню, становить 13949, 20 грн. (162,2грн. х86 робочих днів) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Суд вважає, що рішення в частині виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання, так як відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

З огляду на наведене, з відповідача слід стягнути суму середнього заробітку позивача за один місяць в розмірі 1297,57грн. з урахуванням обовязкових платежів та податків.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, заподіяної протиправним відстороненням від роботи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

Згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач обґрунтовує заподіяну йому моральну шкоду нервовим стресом та необхідністю лікування у невропатолога та психолога для відновлення психологічного стану, що підтверджується випискою з медичної карти хворого №3929218.

Суд враховує, що позивач не навів причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та моральними стражданнями, та якими доказами це підтверджується.

З огляду на наведене, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди необхідно відмовити повністю.

Щодо вимоги позивача звернути рішення в частині допущення до виконання посадових обовязків до негайного виконання, суд зазначає, що така можливість не передбачена ст. 371 КАС України, а тому задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача зобовязати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, то згідно з ст. 382 КАС України, це є правом суду. В свою чергу, позивач не надав доказів того, що судове рішення може бути не виконане відповідачами. З цих підстав, суд відмовляє в задоволенні такої вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ст.134 КАС України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд враховує, що позивач належним чином підтвердив розмір витрат на правничу допомогу на суму 1500грн., шляхом подання копій таких документів: договору про надання правової допомоги №104 від 12.04.2018; додатку 31 до вказаного договору; акту виконаних робіт від 07.05.2018; квитанцію №ПН519205 від 07.05.2018.

Тому, витрати на правничу допомогу на суму 1500грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань.

Суд відмовляє в стягненні організаційного збору в сумі 350 грн., оскільки такий не належить до витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати розпорядження селищного голови смт.Рудне Залізничного району м.Львова №20 від 10.04.2018 Про відсторонення від роботи інспектора Рудненської селищної ради ОСОБА_3М..

Стягнути з Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова , місцезнаходження: 79493, смт. Рудне, Львівська область, вул. Короленка, 1 на користь ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1, місцезнаходження: 79493, Львівська область, смт. Рудне, вул. Нагірних, 4-а середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11.04.2018 по 13.08.2018 в сумі 13949 (тринадцять тисяч девятсот сорок девять) грн. 20 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 1297(одна тисяча двісті девяносто сім) грн. 57 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допустити до негайного виконання.

В задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 17 грн. відмовити.

Стягнути з Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова, селищного голови смт.Рудне Залізничного району м.Львова Форманчука ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 місцезнаходження: 79493, смт. Рудне, вул. Нагірних,4-а, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 (одна тисяча пятсот) грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене та підписане 17.08.2018.

Суддя А.Г. Гулик