Справа № 805/1457/18-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року справа №805/1457/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д.(суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Терзі Д.А.,

представника відповідача Помалюк І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року у справі № 805/1457/18-а (головуючий І інстанції Давиденко Т.В. ) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області: від 24.11.2017 року № про зобов'язання сплатити штраф у розмірі 1850 грн 58 коп. за затримку сплати грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб; від 24.11.2017 року № про зобов'язання сплатити штраф у розмірі 29689 грн 28 коп. за затримку сплати грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб.

В обґрунтування зазначив, що здійснює господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, тому відповідно до ЗУ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції до її закінчення позивача звільнено від сплати орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, відповідальність, штрафні та фінансові санкції за невиконання обов'язків платника такого податку у вказаний період до нього не застосовуються.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 24.11.2017 року № про зобов'язання ТОВ "СРЗ" сплатити штраф у розмірі 1850 грн. 58 коп. за затримку сплати грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 24.11.2017 року № про зобов'язання ТОВ "СРЗ" сплатити штраф у розмірі 29689 грн. 28 коп. за затримку сплати грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся за апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, не надання вірної оцінки обставинам справи, просить скасувати рішення, прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі

Обґрунтування апеляційної скарги.

Відповідно до абзацу першого та другого підпункту 38.7 пункту 38 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового Кодексу не враховується та не сплачується у період з 14.04.2014 по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції, плата за землю (земельний податок та орендна плати за земельні ділянки державної та комунальної власності) : за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території; земельні ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення), що розташовані на території населених пунктів на лінії зіткнення.

Судом першої інстанції, під час вирішення питання щодо законності прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень не враховано, що Мангушський район (с. Мелекіне місцезнаходження орендованої земельної ділянки), де позивач здійснює діяльність, а також м. Маріуполь (місце реєстрації позивача) не є тимчасово окупованої територією та територією на лінії зіткнення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача до суду не з'явився, просив розглянути справу без його участі та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи.

ТОВ "СРЗ" зареєстроване в якості юридичної особи, включене до Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (), місцезнаходження: 87510, Донецька область, м. Маріуполь, просп. Адмірала Луніна, буд. 2 (а.с. 30-33).

Позивач подавав до контролюючого органу звітні податкові декларації з плати за землю (земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік, в якій самостійно визначив суми зобов'язань, що належать до сплати.

Зазначені суми самостійно визначених платежів з орендної плати за землю щомісячно відображались податковим органом в інтегрованій картці ТОВ «СРЗ» за видом платежу «орендна плата з юридичних осіб» (а.с.49-56).

У подальшому, позивач подав уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 та 2016 роки відповідно, якими з урахуванням звільнення від її сплати в силу статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»зменшено податкові зобов'язання за період з січня по грудень 2015 року в сумі 22115,93 грн, з січня по травень 2016 року в сумі 24100,70 грн (арк. спр. 22-27).

02.11.2017 року відповідачем здійснена камеральна перевірка своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб ТОВ "СРЗ" на підставі якої складений акт № 197/05-99-48-02.

Під час перевірки податковим органом встановлені порушення ТОВ "СРЗ" терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб, визначеного п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України (а.с. 13-15).

Як свідчить акт перевірки своєчасність сплати узгоджених сум податкового (грошового) зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб ТОВ "СРЗ" проводилася за період з 01.03.2016 року по 29.11.2016 року.

При цьому недоїмка виникла в зв'язку з несвоєчасною сплатою позивачем грошового зобовязання з орендної плати з юридичних осіб до червня 2016 року.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки ГУ ДФС у Донецькій області прийняті податкові повідомлення - рішення:

- від 24.11.2017 року № про зобов'язання сплатити штраф у розмірі 1850 грн. 58 коп. за затримку сплати грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб (а.с. 9-10);

- від 24.11.2017 року № про зобов'язання сплатити штраф у розмірі 29689 грн. 28 коп. за затримку сплати грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб (а.с. 11-12).

Спірним у цій справі є питання правомірності застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату суми грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб.

Оцінка суду.

Згідно з п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України (далі ПК України), крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

На підставі пп.14.1.136 п.14.1 ст. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов'язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно п.286.2. ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, як визначено в пункті 287.3 статті 287 Податкового кодексу України.

Позивач відповідно до зазначених вимог подав уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) в установленому законом порядку.

Проте, для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення було прийнято Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі Закон №1669)

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Згідно з нормами ст. 1 Закону №1669 період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Отже, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.

Статтею 6 Закону № 1669 (в редакції, чинній до 07.06.2016) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Згідно з частиною 3 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону №1669 закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Тобто, Закон № 1669 є спеціальним законом у спірних правовідносинах, а тому його застосування не ставиться у залежність від норм ПК України.

Крім того, Закон № 1669 прийнято у часі пізніше ніж Податковий кодекс України.

Відповідно до п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669 Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України № 405/2014 від 14.04.2014, у період з 14.04.2014 до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» (від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», від 05 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 року» № 1053), Мангушській район с. Мелекіне (місце розташування орендованої земельної ділянки) та м. Маріуполь (де позивач здійснює господарську діяльність) віднесені до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Тобто, орендовані позивачем земельні ділянки розташовані в Мангушському районі с. Мелекіне, тобто, на території, на якій, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р здійснювалася антитерористична операція.

Таким чином, позивач в силу статті 6 Закону № 1669 на час визначення податковим органом правопорушення (протягом 2015 року по 07.06.2016 року) - був звільнений від сплати за користування земельними ділянками комунальної та державної власності.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених п.п. 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідачем нараховано позивачу штрафні (фінансові) санкції спірним податковим повідомленням-рішенням з посиланням на п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України.

Оскільки відсутні підстави для визначення податковим органом позивачу податкового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, тому є безпідставним застосування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 10 та 20 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

Суд вважає неприйнятними доводи апелянта, що Мангушський район с. Мелекіне та м. Маріуполь не є тимчасово окупованими територіями, не знаходяться на лінії зіткнення, тому позивач не може бути звільнений від відповідальності відповідно до п.п.38.7 п.38 Підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Дійсно, на виконання ч.4 ст.4 Закону 1669 в редакції, чинній з 08.06.2016 року Кабінетом Міністрів України затверджено розпорядженням №1085-р від 07.11.2014 року (в редакції розпорядження №428 від 05.05.2015 року) Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Проте, штрафні (фінансові) санкції нараховані позивачу в зв'язку з несплатою грошового зобовязання з орендної плати з юридичних осіб, які виникли до 08.06.2016 року, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р.

На підставі викладеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про протиправність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень та скасував їх.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено п.6 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року у справі № 805/1457/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року у справі № 805/1457/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 21 серпня 2018 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2018 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова