Справа № 303/3102/18
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2018-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/5633/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Богаченка С.І., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засівданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про затримання іноземця до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні,-

суддя в 1-й інстанції Довжанин В.М.,

час ухвалення рішення 24.05.2018 року, 15:01 год.,

місце ухвалення рішення м.Мукачево,

дата складання повного тексту рішення 28.05.2018 року,

в с т а н о в и в :

24.05.2018р. позивач ОСОБА_3 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив затримати громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 24.05.2018р. заявлений позов задоволено; затримано громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні; рішення суду допущено до негайного виконання.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_6 ОСОБА_2, який покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення у справі, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та винести постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем не надано достатніх доказів на обґрунтування його затримання, при цьому позивач не зясував стан вирішення заяви апелянта про надання статусу біженця. Знайдена під час затримання довідка про звернення за захистом не свідчить про розгляд заяви про надання статусу біженця та лише вказує на легальність знаходження іноземця на території України. Окрім цього, позивачем порушено порядок його поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, оскільки про таке затримання не був повідомлений прокурор.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був затриманий о 08 год. 00 хв. 21.05.2017р. прикордонним нарядом на ділянці відділу прикордонної служби Горонглаб ОСОБА_3 прикордонного загону, на напрямку 296 прикордонного знаку, на відстані 3 км від державного кордону на території Батрадівської сільської ради Берегівського району Закарпатської обл. при спробі незаконного, поза пунктами пропуску, у складі групи осіб, перетину державного кордону з України в Угорщину.

При цьому, під час затримання у відповідача знаходилася довідка про звернення за захистом в Україні № 003359, видана 05.12.2017р. У ДМС України в Вінницькій обл., строк дії якої завершується 05.07.2018р.

Факт затримання відповідача та наявності в нього вказаного документа стверджується протоколом про адміністративне затримання та протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів, складеними посадовими особами позивача 21.05.2018р.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст.289 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частиною другою ст.289 КАС України передбачено, що заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Із змісту наведеної норми слідує, що законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою - про затримання іноземця або особи без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

При цьому, можливість звернення із таким позовом та саме затримання можливе лише до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у тому числі стосовно перебуваючих з ним на території України неповнолітніх дітей (членів сім'ї заявника або таких, які знаходяться під його опікою чи піклуванням), внесених до анкети заявника, на визнання яких біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є письмова згода заявника, висловлена в анкеті чи заяві, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як до трьох місяців.

Згідно ч.13 цієї статті у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, прийняв рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа цього центрального органу виконавчої влади протягом семи робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі, стосовно якої прийнято зазначене рішення, письмове повідомлення з викладенням причин відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення. Довідка про звернення за захистом в Україні продовжується, якщо особа оскаржує таке рішення.

Відповідно до ч.ч. 4 і 10 ст.12 вказаного Закону у разі якщо особа або її законний представник оскаржує рішення в судовому порядку, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, продовжує строк дії довідки про звернення за захистом в Україні.

У разі прийняття судом рішення про задоволення скарги особи про відмову у визнанні особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом семи робочих днів з дня отримання такого рішення приймає відповідне рішення.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що відповідно до Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту процедура розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, включає в себе можливість судового оскарження рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В разі задоволення відповідного позову законом передбачено обовязок центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, прийняти відповідне рішення.

При цьому, в разі судового оскарження такого рішення строк дії довідки про звернення за захистом в Україні продовжується.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено листом ДМС України від 13.08.2018 року, що ДМС України ще не прийнято рішення щодо визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в такому визнанні. Останній документований довідкою про звернення за захистом від 05.12.2017р. № 0003359, терміном дії до 05.07.2018р.

Із урахуванням наведеного, судом першої інстанції вірно задоволений заявлений позов, із яким позивач звернувся до суду до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; при цьому факт вчинення відповідачем порушення законодавства України з прикордонних питань, що й став причиною звернення до суду із розглядуваним позовом, відповідачем не заперечується.

Стосовно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні твердження апелянта про те, що про затримання і поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на Україні, позивачем не повідомлено керівника ОСОБА_3 місцевої прокуратури.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обгрунтованість заявленого позову, а тому заявлений позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Разом з тим, під час винесення рішення судом не враховані приписи ч.11 ст.289 КАС України, відповідно до яких строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Оскільки в резолютивній частині рішення суду не визначено конкретний строк затримання відповідача, хоча вказано обставину, з якою пов'язаний строк затримання, тому останню слід змінити шляхом доповнення частини другої резолютивної частини рішення наступним реченням: Строк затримання громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, 01.01.1981р.н., в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить до шести місяців; в решті рішення суду належить залишити без змін.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак неправильно застосував норми матеріального права (не застосував закон, який підлягав застосуванню), через що оскаржуване рішення слід змінити.

В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

Керуючись ст.ст.289,308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 24.05.2018р. в адміністративній справі № 303/3102/18 змінити, доповнивши частину другу резолютивної частини рішення наступним реченням: Строк затримання громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, 01.01.1981р.н., в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить до шести місяців.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9
Повне судове рішення складено 17 серпня 2018 року.