Справа № 804/2240/18
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року Справа № 804/2240/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про зобовязання вчинити певні дії, -
27 березня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною відмову ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладену у листі № Д-7589/0-6322/6-17 від 11.09.2017 року та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 16.06.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, прийнявши відповідне рішення.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 16.06.2017 року звернувся до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 5,10 га на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, проте позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства рішенням № Д-7589/0-6322/6-17 від 11.09.2017 року, чим порушено норми Земельного Кодексу України. Оскільки такі дії, на думку позивача, спрямовані на перешкоджання його права на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою та є протиправними, звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 02 травня 2018 о 10-00 год. (а.с. 2).
Позивач - ОСОБА_2 у судове засідання 02.05.2018 року не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Надав до суду заяву про здійснення розгляду справи без участі.
Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, у судове засідання 02.05.018 року не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Правом на надання відзиву на адміністративний позов не скористався. 02.05.2018 року засобами електронного звязку направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю представника відповідача в інших процесах в Дніпропетровському апеляційному адміністративному суді.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).
Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 2015 КАС України).
Враховуючи вищезазначене та відсутність поважних причин неявки в судове засідання представника відповідача, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 16.06.2017 р. звернувся до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення фермерського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. До заяви додано копію паспорту, копію ідентифікаційного коду заявника, копію листа щодо розміру земельної ділянки на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 16.06.2017 року; виписку з трудової книжки; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.
ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № Д-7589/0-6322/6-17 від 11.09.2017 року відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_2 на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення фермерського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. Підставою для відмови зазначено, що місце розташування обєкта не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Також, зазначено про невиконання вимог Системи організації процесу виконання Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 413.
Вважаючи відмову у наданні дозволу на розробки документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення фермерського господарства, позивач звернувся до суду.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Згідно з частиною першою статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768 III (далі ЗК України) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено статтею 118 Земельного кодексу України.
Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Згідно з пунктом а частини першої статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.
Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Враховуючи системний аналіз вищезазначених норм, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що за результатами розгляду заяв (клопотань) позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач має прийняти одне з таких рішень:
- видати наказ про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;
- прийняти рішення про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови, які передбачені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.
Суд зазначає, що жодним нормативно-правовим актом щодо регулювання земельних відносин не встановлено форми відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.
Як зясовано судом, позивач звернувся до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 5,10 га, для ведення фермерського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.
Згідно листа ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16.06.2017 року за № 55/138-17, середній розмір земельної ділянки (одного повного) паю по колишньому КДСП «Нива» на території Жданівської сільської ради становить 5,06 ум.кад.га; середній розмір земельної ділянки (одного повного) паю по колишньому КДСП «Колос» на території Жданівської сільської ради становить 6,30 ум.кад.га; середній розмір земельної ділянки (одного повного) паю по колишньому КДСП «Степовий» на території Жданівської сільської ради становить 6,83 ум.кад.га; середній розмір земельної ділянки (одного повного) паю по колишньому КДСП СК «Магдалинівський» на території Жданівської сільської ради становить 7,33 ум.кад.га.
Отже, заявлений позивачем розмір земельної ділянки 5,1 га, що не перевищує середній розмір сільськогосподарських підприємств, розташованих на території Жданівської сільської ради, - відповідає нормі, передбаченій Земельним кодексом України; подані документи за змістом та кількістю відповідають переліку, наведеному у статті 118 Земельного кодексу України.
Судом також встановлено та відповідачем не спростовано у листі № Д-7585/0-6320/6-17 від 11.09.2017 року, що до заяви позивачем було додано всі необхідні документи.
На підставі викладеного, суд вважає, що мотиви ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відмови в наданні позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, судом не можуть бути визнані правомірними, оскільки не відповідають приписам статті 118 Земельного кодексу України.
Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України № 413 від 07.06.2017 року «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», якою затверджено Стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, що додається, є безпідставними і не містять належного фактичного і юридичного обґрунтування для утримання відповідачем від надання дозволу позивачу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезгаданої земельної ділянки або для відмови у задоволенні заяви (клопотання) про надання відповідного дозволу.
Наведена Стратегія удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними не містить жодного обмеження щодо надання громадянам, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, права на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства.
Слід вказати, що надання громадянам земельних ділянок наразі здійснюється у загальному порядку, передбаченому статтею 118 Земельного кодексу України. Жодний нормативний акт не вводить будь-яких обмежень у даному питанні відносно іншої категорії земель, а саме: земель, переданих у користування на відкритих аукціонах, у тому числі обмежувати права осіб на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою на відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність.
Також, суд зауважує, що приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, а рішення приймати обґрунтовано. У спірному випадку у відповідача були відсутні правові підстави для ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або наданні мотивованої відмови у його наданні.
Відповідно до статей 4, 5 Земельного кодексу України, завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель; земельне законодавство базується на принципі забезпечення гарантій прав на землю.
Суд звертає увагу, що органи державної влади не можуть безпідставно приймати рішення, що пов'язані з обмеженням реалізації певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, відстрочувати термін реалізації права на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами державної влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з конституційним принципом, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3 Конституції України).
На підставі викладеного, рішення ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, викладене у листі № Д-7589/0-6322/6-17 від 11.09.2017 року, є протиправним.
Крім того, абзацом 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 вказано, що суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.
В даному випадку, питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою віднесено до компетенції відповідача - ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та приймається ним на основі адміністративного розсуду.
У зв'язку із чим, суд вважає, що належним способом захисту прав та інтересів позивача буде зобовязання Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 5,10 га, для ведення фермерського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Жданівськоїсільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
У відповідності до вимог статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, оскільки ОСОБА_3 управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області не доведено правомірності та обґрунтованості винесеного рішення, з урахуванням вимог, визначених частиною 2 статті 19 Конституції України, частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов підлягає задоволенню.
Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 242-243, 245-246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною відмову ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладену у листі № Д-7589/0-6322/6-17 від 11.09.2017 року.
Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетрвоській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 16.06.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність земельної ділянки, прийнявши відповідне рішення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1