Справа № П/811/638/18
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2018-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року м. Кропивницький Справа № П/811/638/18

провадження № 2-ап/1140/6/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Кармазиної Т.М.

за участю секретаря - Сириці І.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Благовіщенської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати Благовіщенську районну державну адміністрацію Кіровоградської області нарахувати, сплатити страхові внески за застраховану особу ОСОБА_1 за період з 24.03.2006 по 16.04.2010 та подати звітність у вигляді "Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач, не виконуючи покладений на нього обов'язок щодо нарахування та сплати страхових внесків за нього за період з 24.03.2006 по 16.04.2010 та подання звітності у вигляді "Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1.", порушує його право на пенсійне забезпечення. В обґрунтування наявності у відповідача зазначених обов'язків, посилався на п.1 ч.14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, згідно якої страхувальниками є роботодавці, які у відповідності до ч.1 ст.15 даного закону є платниками страхових внесків та зобов'язані на підставі п.6 ч.2 ст.17 зазначеного закону нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Також, посилався на ст.18 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до змісту якої страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Страхові внески не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів, не підлягають вилученню з Пенсійного фонду або з Накопичувального фонду і не можуть використовуватися на цілі, не передбачені цим Законом. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати. Позивачем також надана відповідь на відзив відповідача (а.с.58-59).

В судовому засіданні позивач (в режимі відеоконференції) підтримав позовні вимоги в повному обсязі із зазначених підстав.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не прибув, подавши до суду письмовий відзив на позовну заяву (а.с.49-51). Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на відсутність у Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області підстав для нарахування та сплати страхових внесків за застраховану особу ОСОБА_1 за період з 24.03.2006 по 16.04.2010 та для подання звітності у вигляді "Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1.". Оскільки, на виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 по справі №811/1247/16 кошти в сумі 83321,93 грн. було стягнуто з відповідача на рахунок Головного управління юстиції у Кіровоградській області, на думку відповідача, між Благовіщенською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та позивачем, при виконанні даної постанови суду, не виникло жодних правовідносин. Крім того, у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях (а.с.117-118, 135-137) відповідач, посилаючись на порушення строку позовної давності, зазначав, що позивачу стало відомо про порушення його прав з листа Ульяновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області від 22.04.2016 №100/02-34, з моменту отримання якого позивач мав можливість звернутись за захистом своїх прав.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 адміністративний позов було залишено без розгляду, у зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.85).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено, ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 по справі №П/811/638/18 - скасовано та справу направлено до Кіровоградського окружного адміністративного суду для продовження розгляду (а.с.106-107).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 адміністративну справу №П/811/638/18 прийнято до провадження призначено до розгляду (а.с.111).

Заслухавши позивача, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

13 грудня 2016 року Кіровоградським окружним адміністративним судом прийнято постанову по справі №П/811/1247/16 за позовом ОСОБА_1 до Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії (а.с.9-15).

При прийнятті даної постанови судом було встановлено, що постановою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2006 по справі №2а-22/06 позовні вимоги ОСОБА_1 до Ульяновської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання незаконним і скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Ульяновської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 19.10.2005 №539-р "Про звільнення ОСОБА_1."; зобов'язано голову Ульяновської районної державної адміністрації Кіровоградської області Д.Ф. Діденка поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу у справах молоді та спорту Ульяновської районної державної адміністрації Кіровоградської області з 20.10.2005. Вказаною постановою, також присуджено до стягнення з Ульяновської районної державної адміністрації Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.10.2005 по 06.07.2006, включно, тобто 8 місяців 17 днів в сумі 3215,55 грн., витрати на відрядження в сумі 2232 грн., витрати на поїздки в судові засідання в сумі 470, 99 грн., моральну шкоду в сумі 7000,00 грн., всього в загальній сумі 12918,00 54 грн. (а.с.31-39).

Разом з тим, судом встановлено що постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.08.2010 по справі №2а-2756/10/1170 стягнуто з Ульяновської районної державної адміністрації Кіровоградської області на користь ОСОБА_1, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який пов'язаний із затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 07.07.2006 по 13.04.2010 (3 роки в сумі 9 місяців 7 днів) в сумі 83321,93 грн.. Вказана постанова залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2011 (а.с.22-23).

Також, постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 по справі №П/811/1247/16 встановлено, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області від 31.05.2012 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-2756/10/1170 від 20.07.2011. Тобто, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №2а-2756/10/1170 фактично виконано та стягнуто з Ульяновської районної державної адміністрації Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який пов'язаний із затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі, за період з 07.07.2006 по 13.04.2010 в сумі 83 321,93 грн..

Враховуючи наведені положення ч.4 ст.78 КАС України, суд вважає, що зазначені обставини, які встановлені Кіровоградським окружним адміністративним судом, при прийнятті постанови від 13.12.2016 по справі №П/811/1247/16, не підлягають доказуванню у даній справі.

Факт виконання виконавчого листа №2а-2756/10/1170 від 20.07.2011 сторонами по даній справі не заперечувався.

До того ж, суд зазначає, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Ульяновська районна державна адміністрація змінено найменування 20.07.2016 на Благовіщенську районну державну адміністрацію (а.с.131-132).

Судом встановлено, що позивач звернувся до Ульяновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області щодо зарахування до його страхового стажу періодів роботи з 24.03.2006 по 16.04.2010.

Ульяновське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, листом від 22.04.2016 №100/02-34, повідомило позивача, що страховий стаж обчислюється у місяцях, і той місяць (або місяці) за який не сплачено внески в Пенсійний фонд, не включаються у страховий стаж. Таким чином, на даний час зарахувати до страхового стажу період роботи з 24.03.2006 по 16.04.2010 немає підстав (а.с.24).

14.12.2017 позивач звернувся до Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області із запитом щодо сплати страхових внесків.

Листом від 21.12.2017 №Б-83/36/1 Благовіщенською районною державною адміністрацією Кіровоградської області повідомлено позивача, що адміністрацією було подано всю необхідну звітність до Пенсійного фонду України по заробітній платі та сплаті страхових внесків за час його роботи в установі, компенсацію за час вимушеного прогулу за період з 07.07.2006 по 13.04.2010 стягнуто виконавчою службою в 2010-2011 роках (а.с.26).

Крім того, Благовіщенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області листом від 24.01.2018 року повідомило позивача, що станом на 24.01.2018 від страхувальника Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області не надходили кошти зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на ім'я ОСОБА_1 за період з 24.03.2016 по 16.04.2010 та не було подано «Індивідуальні відомості» для зарахування страхового стажу за вказаний період (а.с.25).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на порушення позивачем строку позовної давності, оскільки, на думку відповідача, позивачу стало відомо про порушення його прав з листа Ульяновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області від 22.04.2016 №100/02-34, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, при прийнятті постанови від 12.06.2018 по даній справі, яка набрала законної сили з дати її прийняття, дійшов висновку, що строк, від якого ОСОБА_1 дізнався про несплату за нього страхових внесків Благовіщенською районною державною адміністрацією необхідно рахувати не від дати отримання листа від 22.04.2016 №100/02-34 Ульяновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, яким лише повідомлялось про не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 24.03.2006 по 15.04.2010, а з 21.12.2017 - дати, коли позивач безпосередньо отримав відповідь на своє звернення від відповідача (а.с.106-107).

Таким чином, вищенаведені обставини щодо строку, від якого ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права, за захистом якого останній звернувся до суду з даним позовом - 21.12.2017, які встановлені Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, при прийнятті постанови від 12.06.2018 по даній справі, були предметом розгляду та не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов'язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи те, що з даним позовом до Кіровоградського окружного адміністративного суду позивач звернувся 23.02.2018 (а.с.4), суд не вбачає, в даному випадку, порушення строку позовної давності.

Суд погоджується з позицією позивача щодо наявності у Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області обов'язку щодо нарахування та сплати страхових внесків за застраховану особу ОСОБА_1 за період з 24.03.2006 по 16.04.2010, з наступних підстав.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (в редакції, чинній станом на час існування спірних правовідносин (24.03.2006 по 16.04.2010) (далі за текстом - Закон №1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Виключно цим Законом визначаються, в тому числі, платники страхових внесків, їх права та обов'язки.

Так, згідно ст.11 Закону №1058-IV загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, в тому числі, громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характер.

Відповідно до ст.14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є, в тому числі, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону №1058-IV встановлено обов'язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Згідно ч.ч.3-6 ст.18 Закону №1058-IV страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.

Страхові внески не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів, не підлягають вилученню з Пенсійного фонду або з Накопичувального фонду і не можуть використовуватися на цілі, не передбачені цим Законом.

Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Враховуючи зміст вищенаведених норм, суд дійшов висновку про наявність у роботодавця, яким є відповідач по справі, обов'язку щодо нарахування, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати, страхових внесків за застраховану особу (робітника), яким є позивач.

Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід розглядати як заробітну плату, а тому страхові внески за застраховану особу роботодавцю необхідно нараховувати в тому ж порядку, який застосовується до заробітної плати (і за той же період, за який нараховується така виплата).

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 по справі №П/811/1247/16 встановлено, що позивачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.10.2005 по 06.07.2006 та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який пов'язаний із затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі, за період з 07.07.2006 по 13.04.2010 в сумі 83 321,93 грн..

Доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на вжиття ним заходів щодо нарахування та сплати страхових внесків за застраховану особу ОСОБА_1 за період з 24.03.2006 по 16.04.2010, суду не надано.

При цьому, відповідач не заперечує вказаний факт, та звертає увагу суду, що ні в рішенні, ні у виконавчому листі по справі №2а-2756/10/1170, не зобов'язано відповідача нараховувати та сплачувати страхові внески за позивача за період вимушеного прогулу останнього.

Такі твердження відповідача судом оцінюються критично, оскільки зазначений його обов'язок, як роботодавця, встановлено приписами Закону №1058-IV, і не повинен містити зобов'язальний характер у відповідному рішенні суду.

Відповідно до Закону №1058-IV період перебування у трудових відносинах з роботодавцем зараховується до страхового стажу за умови нарахування, сплати страхових внесків та подання звітності у вигляді "Індивідуальних відомостей про застраховану особу ".

Враховуючи викладене, суд погоджується з позицією позивача щодо неможливості реалізації ним права на зарахування до його страхового стажу періоду перебування у трудових відносинах з відповідачем з 24.03.2006 по 16.04.2010, у зв'язку з не нарахуванням та не сплатою останнім страхових внесків за нього за даний період, та вважає що Благовіщенською районною державною адміністрацією порушено права позивача, які підлягають відновленню.

Також, суд зазначає, що на час розгляду справи діє Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464 -VI (далі - Закон №2464), який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу що здійснює його збір та ведення обліку.

Статтею 4 Закону №2464 визначений перелік платників єдиного внеску, зокрема такими платниками є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами

Так, дані платники нараховують єдиний внесок на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (ст.7 Закону №2464).

Обчислення єдиного внеску здійснюється роботодавцями на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч.2 ст.9 Закону №2464).

Порядок нарахування єдиного внеску на середню заробітну плату за вимушений прогул, яка стягнена за рішенням суду визначений ч.2 ст.7 Закону №2464. Для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.

Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п'ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач, заперечуючи проти позову, не довів правомірність не нарахувавння та не сплати страхових внесків за позивача, як застраховану особу, а також неподання звітності у вигляді "Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1." за період з 24.03.2006 по 16.04.2010.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі Класс та інші проти Німеччини, із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що зобов'язання відповідача нарахувати та сплатити страхові внески за застраховану особу ОСОБА_1 за період з 24.03.2006 по 16.04.2010 та подати звітність у вигляді "Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1", відповідатиме не лише завданню адміністративного судочинства, а і положенням практики Європейського суду з прав людини, та буде ефективним і реальним способом захисту порушеного права при фактичних обставинах даної справи, оскільки відсутні встановлені законом підстави для невчинення відповідачем таких дій.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту є єдиним можливим та ефективним засобом правового захисту, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, здійснені позивачем документально підтверджені витрати на оплату судового збору у сумі 704,80 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.77-79, 90, 132, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Благовіщенської районної державної адміністрації (26400, м. Благовіщенське, Кіровоградська область, вул. Героїв України, 72, ) про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Зобов'язати Благовіщенську районну державну адміністрацію нарахувати та сплатити страхові внески за застраховану особу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 24.03.2006 по 16.04.2010 року та подати звітність у вигляді "Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1".

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) здійснені ним судові витрати на оплату судового збору в сумі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Благовіщенської районної державної адміністрації ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення у повному обсязі складено - 21.08.2018.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина