Справа № 805/3507/18-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 р. Справа№805/3507/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкарьової І.В.,

при секретарі судового засідання Заїченко Я.В. ,

за участю

представника позивача не зявився,

представника відповідача ОСОБА_1 за довір.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест - Маріупольський ремонтно-механічний завод» про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 звітному році, -

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2018 року Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест - Маріупольський ремонтно-механічний завод» (далі відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році, у розмірі 1 950 425,30 грн. та пеню у розмірі 30 426,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем порушені вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» і постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 31 січня 2007 року № 70, що полягає у не працевлаштуванні інвалідів. Зі звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 2133 осіб. Відповідно до статті 19 Закону, у відповідача у 2017 році повинно були працевлаштовані 85 осіб з інвалідністю. Фактично по звітам працювало лише 68. Згідно з розрахунком, сума адміністративно господарських санкцій за невиконання відповідачем нормативу робочих місць у 2017 році становить 1 950 425,30 грн., і станом на 11 травня 2018 року сума нарахованої пені складає 30 426,63 грн. На підставі чого, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року позовна заява залишена без руху (арк. справи 14).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду у підготовче судове засідання на 03 липня 2018 року (арк. справи 1).

03 липня 2018 року через відділ діловодства та архівної роботи суду відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги відповідача вважає необґрунтованими, посилаючись на наступне. Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», обовязок підприємства не супроводжується підбором інвалідів на створені робочі місця підприємства. Зазначив, що відповідач належним чином інформував Центр зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому осіб з інвалідністю, чим виконував визначений йому законом обовязок. На підтвердження, з метою працевлаштування інвалідів у 2017 році, підприємство 26 квітня 2017 року та 28 листопада 2017 року приймала участь у регіональних ярмарках вакансій. Також позивач зазначив, що впродовж 2017 року на підприємстві мали два випадки не працевлаштування осіб з інвалідністю, які були направлені центром зайнятості на посаду «кур'єр», у зв'язку з протипоказаннями на підставі медичних документів. На підставі чого просить відмовити у позові у повному обсязі (арк. справи 32-37).

03 липня 2018 року судове засідання по справі відкладено до 17 липня 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті на 02 серпня 2018 року.

02 серпня 2018 року по справі оголошена перерва до 14 серпня 2018 року.

Представник позивача у судове засідання не зявися, через відділ діловодства та архівної роботи суду надав заяву про розгляд справи за відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що товариство не порушувало норми чинного законодавства, тому застосування до нього адміністративного-господарських санкцій є безпідставним. Просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, Донецьке обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів (, адреса: 87528, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Сєрова, будинок 1А, зареєстровано в якості юридичної особи 06 червня 2011 року (арк. справи 18).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест - Маріупольський ремонтно-механічний завод» (, адреса: 87535, Донецька область, місто Маріуполь, проспект КАРПОВА, будинок 80), зареєстроване в якості юридичної особи з 12 червня 2013 року.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що відповідачем подано до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік (форми № 10-ПІ), згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві облікового складу становить 2133 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 68 осіб, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» 85 осіб (арк. справи 40).

Отже, відповідачем не виконаний 2 норматив по створенню 17 робочих місць для працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Зі здійсненого розрахунку суми адміністративно - господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році вбачається, що середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 114 730,90 грн., у зв'язку з чим, сума адміністративно - господарських санкцій складає 1 950 425, 30 грн. (арк. справи 7).

За порушення терміну сплати адміністративно - господарських санкцій, позивачем здійснений розрахунок суми пені на заборгованість по сплаті адміністративно - господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 року у розмірі 30 426,63 грн. (арк. справи 8).

У добровільному порядку сума штрафу та пені на день розгляду справи відповідачем не сплачені.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 875-ХІІ).

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 19 Закону № 875-XII встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до частини 3 статті 19 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст. 18 цього Закону.

За приписами частин 5, 11 статті 19 Закону № 875-XII виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною 1 цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, або порядок їх встановлення, відмінні від зазначених у цьому Законі, застосовуються положення цього Закону.

Відповідно до абзацу 1 статті 20 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Процедуру подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів та інформації про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів центру зайнятості визначає Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Порядок № 70).

Згідно з абзацем 3 пункту 2 Порядку № 70 інформація про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання» (далі Наказ № 316), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 року за № 988/23520, затверджені форма звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Згідно з пунктом 2.1 Порядку подання форми звітності № 3-ПН (у редакції, що діяла до 7 лютого 2017 року) форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Пунктом 5 розділу І цього Порядку (у редакції, що діє з 7 лютого 2017 року) визначено, що форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

При цьому у пункті 4 розділу І вказаного Порядку закріплено, що актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного звязку.

Як встановлено судом, кількість інвалідів, які мали працювати на відповідних робочих місцях на підприємстві відповідача, складає 2133 осіб, у той же час, середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність, склала 68 осіб.

Так, за твердженнями позивача, відповідачем не виконано норматив з працевлаштування інвалідів за 85 вакансіями.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2017 року відповідач, щомісячно подавав звіти за формою № 3-ПН щодо «Інформації про попит на робочу силу (вакансії) для працевлаштування осіб з інвалідністю» щодо інформації про вакансії за професією «швачка», що підтверджується копіями звітів з доказами направлення їх до міського центру зайнятості та копіями штатного розпису (арк. справи 41-66).

Відповідачем, надано до матеріалів справи наказ № 507 від 22 грудня 2016 року «Про бронювання робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році», відповідно до якого у 2017 році були створені робочі місця для осіб з інвалідністю за професією «курєр» у кількості 35 робочих місць, які введені до штатного розпису підрозділів підприємства (арк. справи 67-68, 69-70).

З листа Маріупольського міського центру зайнятості від 25 травня 2018 року за вихідним № 03/1917/06-16/18 вбачається, що відповідачем протягом 2017 року надавалась інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН для працевлаштування інвалідів з посадою «курєр» у наступній кількості: у січні 2017 року 28 вакансій, у лютому 2017 року 27 вакансій,у березні 2017 року -27 вакансій, у квітні 2017 року 28 вакансій,у травні 2017 року - 28 вакансій, у червні 2017 року 27 вакансій, у липні 2017 року 26 вакансій, у серпні 2017 року - 26 вакансій, у вересні 2-017 року-26 вакансій, у жовтні 2017 року 26 вакансій, у листопаді 2017 року 26 вакансій, у грудні 2017 року 25 вакансій. Також зазначеним листом центр зайнятості підтвердив участь товариства у ярмарці вакансій для працевлаштування інвалідів 26 квітня 2017 року та 28 листопада 2017 року у загальнообласному ярмарку вакансій (арк. справи 71).

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що вакансії, створені відповідачем для працевлаштування інвалідів та про наявність яких повідомлено державну службу зайнятості, заміщені не були з незалежних від відповідача обставин.

Суд зауважує, що відповідно до правової позиції, викладеної у Рекомендаціях Президії Вищого адміністративного суду України "Про деякі питання практики застосування адміністративними судами законодавства про забезпечення права інвалідів на працевлаштування" від 14.04.2008 № 07.2-10/2, якщо роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то адміністративним судам потрібно визнавати незаконним застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць.

Зазначена позиція підтримана Верховним Судом України в низці своїх рішень, зокрема, у постанові від 02 квітня 2013 року у справі № 21-95а13 Верховний Суд України зазначив, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

За правилами частини 2 статті 20 Закону № 875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені.

Статтею 53 Закону № 5067-VI визначається відповідальність за порушення законодавства про зайнятість населення.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення, при цьому, за порушення правил здійснення господарської діяльності учасник господарських відносин відповідає, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Тобто, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

У зв'язку з тим, що в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, про які повідомлено державну службу зайнятості, він не може бути притягнений до адміністративно-господарської відповідальності.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.06.2011 у справі № 21-60а11.

З урахуванням системного аналізу положень законодавства України, на підставі наданих доказів у їх сукупності, згідно частиною 1 частиною 2 статті 77 КАС України, статті 2 КАС України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не підлягають задоволенню.

У відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 2, 4, 7-14, 19, 143, 241-246, 262, 290 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест - Маріупольський ремонтно-механічний завод» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році, у розмірі 1 950 425,30 грн. та пені у розмірі 30 426,63 грн., відмовити повністю.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошено у судовому засіданні 14 серпня 2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлений 16 серпня 2018 року.

Суддя Шинкарьова І.В.