Справа № 1640/2519/18
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року м. ПолтаваСправа № 1640/2519/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Шулик Н.І.,

прокурора Тертичного С.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Заступника прокурора Полтавської області до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

19.07.2018 року Заступник прокурора Полтавської області звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови про накладення штрафу Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 від 25.06.2018 у виконавчому провадженні №52959972.

В обґрунтування заявленої вимоги позивач зазначив, що 23.11.2016 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №52959972 з виконання виконавчого листа №816/1180/16, виданого 09.11.2016 Полтавським окружним адміністративним судом, про зобовязання прокуратури Полтавської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням вже здійснених виплат за цей період. 25.06.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 на підставі статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про накладення штрафу за повторне невиконання рішення суду. Вказану постанову позивач вважає незаконною та винесеною з порушенням його прав, оскільки при її прийнятті відповідач не зясував причини невиконання судового рішення, як того вимагає норма статті 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.07.2018 позовну заяву залишено без руху через її невідповідність вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №1640/2519/18.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача надав до суду клопотання про розгляд справи без особистої участі представника. Проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, судом встановлені такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2016, у справі №816/1180/16 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково та зобовязано прокуратуру Полтавської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням вже здійснених виплат за цей період.

Постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2016 набрала законної сили 10.10.2016 та 09.11.2016 видано виконавчий лист №816/1180/16 (а.с.48-49).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою прокуратури Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2016 та зупинено виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2016 та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2016 у справі №816/1180/16 в частині зобов'язання виплатити заборгованість по заробітній платі за період з 15 липня по 14 грудня 2015 року, крім зобов'язання здійснити виплату за один місяць, до закінчення касаційного провадження в адміністративній справі (а.с.28).

23.11.2016 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №52959972 з виконання виконавчого листа №816/1180/16, виданого 09.11.2016 Полтавським окружним адміністративним судом, про зобовязання прокуратури Полтавської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням вже здійснених виплат за цей період (а.с.50-51).

30.03.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 на підставі статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 5100,00 (а.с.105-108).

25.06.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 на підставі статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 10200,00 (а.с.11-14 ).

Постанову про накладення штрафу від 25.06.2018 надіслано для виконання до прокуратури Полтавської області листом від 25.06.2018 №52959972, який отримано прокуратурою - 09.07.2018 за вх.№6965 (а.с.10).

Не погодившись з прийняттям цієї постанови, позивач оскаржив її до суду.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові про накладення штрафу від 25.06.2018 ВП №52959972, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Таким чином, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При цьому, частиною 1, 2 статті 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу положень цієї норми слідує, що відповідальність за видом штрафу запроваджена законодавцем за вчинення порушення у вигляді невиконання рішення суду без поважних причин.

Суд зауважує, що поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2016, у справі №816/1180/16 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково та зобовязано прокуратуру Полтавської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням вже здійснених виплат за цей період.

Суд наголошує, що відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Також згідно з частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України /у редакції Закону, чинної до 15 грудня 2017 року/ постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України /у редакції Закону, чинної з 15 грудня 2017 року/ судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Системно аналізуючи положення наведених норм права, суд дійшов висновку, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання безвідносно до будь-яких субєктивних обставин.

Судовим рішенням на позивача було покладено обов'язок здійснити дві дії, а саме: 1- нарахувати грошові кошти та 2 - виплатити кошти.

При цьому судом не встановлено наявності доказів, які б вказували на існування будь-яких обєктивних перешкод у здійсненні позивачем нарахування грошових коштів по заробітній платі. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2016 року, на яку посилається позивач в обґрунтування поважності причини невиконання судового рішення, виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року зупинено у частині зобов'язання виплатити, а не нарахувати заборгованість по заробітній платі.

Таким чином, починаючи з 10.10.2016 (дата набрання судовим рішенням законної сили) і до 25.06.2018 (дата винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу) позивач не здійснив достатніх дій, спрямованих на виконання рішення суду у частині нарахування грошових коштів по заробітній платі. Доказів існування об'єктивних перешкод, які б виключали його вину у невиконанні рішення суду у цій частині, позивач у ході розгляду справи не подав.

Позивач надав до суду лист від 07.08.2018 №05/2-15вих18 щодо звернення до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду стосовно прискорення розгляду касаційної скарги у справі №816/1180/16.

Отже, прокуратура звернулась до суду з питанням про прискорення розгляду справи №816/1180/16 вже після винесення спірної постанови, разом з тим, тривалий час не здійснювала жодних дій щодо виконання рішення суду.

Таким чином, доказів наявності поважних причин невиконання судового рішення, які у силу статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" визначені законодавцем як єдина підстава для незастосування до боржника штрафу за невиконання судового рішення, позивач суду не подав.

Крім того, варто зазначити, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 на підставі статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", постановою від 30.03.2018 у виконавчому провадженні №52959972, вже накладався штраф у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду в частині зобов'язання нарахувати на Користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням вже здійснених виплат за цей період та виплатити за один місяць (а.с.105-108).

Вказану постанову було оскаржено до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 відмовлено у задоволенні адміністративного позову Заступника прокурора Полтавської області до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови. Постанова набрала законної сили 14.08.2018.

Платіжним дорученням від 07.05.2018 №3910 підтверджено сплату позивачем штрафу у розмірі 5100,00 грн накладеного постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 від 30.03.2018 у виконавчому провадженні №52959972 (а.с.111).

Отже, перевіряючи оскаржувану постанову на її відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу від 25.06.2018 прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені статтями 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", та накладає на боржника визначену законом міру відповідальності за вчинену ним бездіяльність щодо невиконання рішення суду у частині нарахування заробітної плати, яка за своєю суттю є порушенням, а тому положенням частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України не суперечить.

За таких обставин, дослідивши наявні у справі документи, суд встановив відсутність будь-яких доказів, які б вказували на поважність причин невиконання судового рішення у частині нарахування заробітної плати.

Отже у задоволенні позову слід відмовити через його необґрунтованість.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 9, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Заступника прокурора Полтавської області (місцезнаходження: вул. 1100-річчя Полтави, буд. 7, м. Полтава, Полтавська область, 36020, ідентифікаційний код 02910060) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 00015622) про скасування постанови відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Головуючий суддя ОСОБА_3