Справа № 826/4031/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2018 року № 826/4031/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
третя особаПублічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві), третя особа - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 15 червня 2015 року, яке направлено ОСОБА_1 за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, за основним платежем на суму 423977,09 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 106164,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що платник податків повинен бути ознайомлений із наказом на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки до початку проведення такої перевірки, а невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки протиправною та відсутності її правових наслідків. Також представник позивача зазначив, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі. На думку представника позивача, якщо особа не отримала на руки анульовану кредитором суму боргу, така сума не вважається отриманим доходом.

Додатково представник позивача повідомив, що згідно з пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що заборгованість за прощеною неустойкою у вигляді пені або штрафу є додатковим благом платника податку, яка підлягає декларуванню з відповідним його оподаткуванням. Представник податкового органу стверджує, що в разі анулювання (прощення) кредитором суми боргу, приріст фінансових показників платника податку - боржника виникає за рахунок суми, взятої в борг. Сама по собі грошова сума, взята в борг, не збільшує дохід, оскільки надається на умовах повернення. В разі, коли зникнуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, ця сума збільшує дохід боржника, зокрема і його оподатковуваний дохід як платника податку. При списанні заборгованості у вигляді тіла кредиту, особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів в силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Представник третьої особи в письмових поясненнях повідомив, що 20 травня 2014 року АТ «УкрСиббанк» були вручені під підпис позивачу повідомлення про анулювання боргу, де вказано про анулювання кредитної заборгованості позивача по договору та повідомлено, що відповідно до вимог підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, та вказано про необхідність сплатити самостійно податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації на доходи фізичних осіб. Представник ПАТ «УкрСиббанк» стверджує, що з боку третьої особи відсутні порушення податкового законодавства при анулюванні боргу. Додатково представник банку зазначив, що твердження позивача є помилковими, оскільки пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України набув чинності з 07 травня 2016 року, тобто після проведення операції, та стосується прощення заборгованості при зміні валюти зобов'язання. При цьому, валюта за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30 квітня 2008 року не змінювалась.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

15 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Відповідно до умов кредитного договору, банк надав позивачу грошові кошти в сумі 170 000,00 доларів США, що еквівалентно 858 500,00 грн. за курсом Національного банку України на день укладення договору, а позивач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати, повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити плату за кредит не пізніше 15 листопада 2017 року.

Згідно вимог підпункту 1.3.1 договору, за користування кредитом встановлено процентну ставку в розмірі 13,90 % річних.

При цьому, нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, за методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України. Строк сплати процентів встановлено з 01 по 15 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані банком такі проценти.

Строк дії кредитного договору передбачено вказаним договором з 15 листопада 2007 року по 15 листопада 2017 року.

Як зазначив позивач, у зв'язку з несприятливими обставинами, позивач як позичальник, не здійснював своєчасної сплати щомісячних платежів, а відтак сума по виплаті кредитних коштів банком була значно збільшена.

20 травня 2014 року позивачем здійснено погашення заборгованості за кредитом №0 від 15 листопада 2017 року в сумі 50 340,89 доларів США, що в еквіваленті складає 591 609,01 грн. та судові витрати в розмірі 3 441,00 грн.

Також, 20 травня 2014 року позивачу скеровано повідомлення про анулювання боргу (в порядку підпункту «д» пункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України) №31-4/252, з якого вбачається, що на підставі договору про надання споживчого кредиту №0 від 15 листопада 2007 року станом на 20 травня 2014 року за ОСОБА_1 обліковується заборгованість в сумі 251 704,46 дол. США, що складає 2 958 045,16 грн. по курсу Національного банку України та штрафні санкції в сумі 128 979,68 грн.

Додатково у зазначеному повідомленні вказано, що АТ «УкрСиббанк» як кредитор, з метою виконання вимог підпункту «д» пункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України прийняв рішення про анулювання кредитної заборгованості у розмірі 201 363,57 дол. США, що складає 2 366 436,15 грн. по курсу Національного банку України станом на 20 травня 2014 року та штрафні санкції в сумі 128 979,68 грн. Крім того, позивача повідомлено, що відповідно до вимог підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, а тому необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2015 року Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 423 977,09 грн за основним платежем та у розмірі 106 164,27 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, слід розглядати окремо.

Враховуючи викладене, у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм підпункту «д» пункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та оподатковується податком на доходи фізичних осіб.

Зважаючи, що кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), в даному випадку не мала місце зміна валюти зобов'язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, отже при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 15 червня 2015 року №, податковий орган діяв відповідно до згадуваних норм Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 червня 2018 року №К/9901/49585/18.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі наявних у справі доказів та їх оцінки під час розгляду справи в порядку спрощеного провадження, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення", Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко