Справа № 2а-16673/12/2670
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2018 року

Київ

справа №2а-16673/12/2670

адміністративне провадження №К/9901/581/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби
на постановуОкружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2013 року (суддя: О.В. Кротюк)
та ухвалуКиївського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року (колегія суддів Н.П. Бужак, Н.М. Троян, В.А. Твердохліб)
у справі№2а-16673/12/2670
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Телемедіа»
доДержавної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Телемедіа» (далі - Товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 15 серпня 2012 року № та № .

Обґрунтовуючи позов зазначено, що висновки акта перевірки є хибними та надуманими, Товариство здійснило повністю розрахунок зі всіма контрагентами або грошовими коштами згідно платіжних доручень або простими векселями шляхом відповідних договірних відносин та складання актів прийому - передачі векселів. Також зазначив, що господарські договори, які були предметом перевірки відповідача, є оспорюваними правочинами, і можуть визнаватися недійсними виключно в судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2013 року, яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року залишена без змін, позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 15 серпня 2012 № та № .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія апеляційного суду, виходив з того, що в акті перевірки не встановлено фактів відсутності первинних документів, тоді як відсутність відомостей у відповідних регістрах може свідчити про неналежне ведення такого обліку та наявності підстав для притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб суб'єктів господарювання, або про відсутність певних операцій тоді, коли відповідні первинні документи у платника податків відсутні як такі.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Скарга мотивована тим, що судами попередньої інстанції не взято до уваги те, що позивач мав господарські операції з контрагентами, які мають ознаки фіктивності, також Товариством не була здійснена оплата отриманих послуг, чим занижено доходи на вартість безоплатно отриманих товарів (послуг).

Від позивача відзиву на вказану касаційну скаргу до Суду не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що посадовими особами ДПІ проведена планова виїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 березня 2012 року.

За результатами перевірки складено акт № 565/22-3/33937699 від 30 липня 2012 року у якому зафіксовані порушення, виявленні під час перевірки, а саме: за результатами перевірки господарських відносин позивача з ТОВ «Торгсервіспостач» «Інформсервіском», ТОВ «ТК Акцепт», ТОВ «Укрмедпром», ТОВ «Площа Європи», ТОВ «РА Фаворит», ТОВ «Трансінвест-Груп» виявлено невикористання в господарській діяльності позивача відповідних товарно-матеріальних цінностей, оскільки такі матеріальні цінності не відображено в регістрах бухгалтерського обліку, до перевірки не надано матеріальні носії та інші первинні документи, що посвідчують факт одержання наданих послуг та відсутності понесених витрат; фіктивності правочинів. Крім того, наявна кредиторська заборгованість позивача перед контрагентом не погашена.

На підставі акта перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення № від 15 серпня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податку на додану вартість на суму 607351 грн., із яких: 550467 грн. - за основним платежем; 56884 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та № від 15 серпня 2012 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток: за основним платежем - 607836 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 128935 грн.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996-ХІV).

Відповідно до статті 1 цього Закону бухгалтерський облік це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (пункт 1 статті 8 Закону № 996-ХІV).

У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону №996-ХІV).

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Як встановлено ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в України» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги.

На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов'язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

Судами попередньої інстанції поверхнево та не в повному обсязі встановлені обставини по справі. Так, судами встановлено, що за отримані товари та послуги позивачем на ім'я контрагентів видані прості векселі.

Разом з тим, судами не встановлено якими первинними документами підтверджується реальність здійснення укладених договорів, та на підставі яких документів можливо встановити рух придбаних товарів і використання позивачем товарів/послуг у своїй господарській діяльності. Суди зазначила, що під час перевірки податковим органом не здійснювалась превірка наявності чи відсутності первинних документів, а висновки зроблені лише на підставі даних бухгалтерського обліку. Разом з тим, в апеляційній та касаційній скарзі податковий орган посилається саме на факти відсутності первинних документів під час перевірки, про що зазначено в акті. Щодо взаємовідносин з ТОВ «Рекламна Агенція «Фаворит» судами не надано належної правової оцінки доводам ДПІ стосовно наявності непогашеної кредиторської заборгованості позивача перед ТОВ «Рекламна Агенція «Фаворит», ТОВ «Інфосервіском» та ліквідації останніх.

Враховуючи те, що судами попередніх інстанцій не було встановлено всіх важливих обставин справи, що призвело до не обґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, а також те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

………………….

………………….

………………….

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва
С.С. Пасічник
Колегія суддів Верховного Суду