Справа № 2а-2466/12/0970
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року

Київ

справа №2а-2466/12/0970

адміністративне провадження №К/9901/5954/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної інспекції сільського господарства Івано-Франківської області в особі державного інспектора Гринів М.І., третя особа ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду у складі судді Скільського І.І. від 03 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Довгої О.І., Костіва М.В., Запотічного І.І. від 09 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної інспекції сільського господарства Івано-Франківської області в особі державного інспектора Гринів М.І., третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, у якому просила:

- визнати протиправним лист Державної інспекції сільського господарства Івано-Франківської області від 27 липня 2012 року № 04-01/365 протиправним, як прояв бездіяльності;

- зобов'язати Державну інспекцію сільського господарства Івано-Франківської області: забрати стовпи по довжині земельної ділянки позивача, повернути у користування позивача існуючий спільний заїзд та вжити заходів до знесення самовільної будівлі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 липня 2012 року позивач звернулася до Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області з приводу силового захоплення частини її земельної ділянки, від належних у постійне користування 0,078 га, із залишенням при цьому 0,0746 га та існуючого спільного заїзду до її будинку, який належить до земель сільської ради, а також щодо узаконення самовільної будівлі, яке 03 липня 2012 року, на її думку, вчинене головою сільської ради ОСОБА_4, землевпорядником сільської ради ОСОБА_5 на користь третьої особи у справі - ОСОБА_3 Позивач, у своєму зверненні просила Державну інспекцію сільського господарства в Івано-Франківській області провести об'єктивну перевірку за викладеними у її зверненні фактами, зобов'язати причетних до порушень осіб, усунути вчинені ними порушення, та вжити до винних осіб належні заходи. Вважає, що відповідь, викладена у листі Державної інспекції сільського господарства Івано-Франківської області від 27 липня 2012 року № 04-01/365, є проявом протиправної бездіяльності. Також вважає, що жодної перевірки за фактом звернення не проводилось, проігноровано додані нею висновки ряду контролюючих інстанцій, не вжито будь-яких заходів щодо припинення порушень законодавства, не вжито заходів щодо знесення чи переміщення самовільно збудованої третьою особою у справі - ОСОБА_3 будівлі.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року, у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача вчинити дії шляхом усунення порушення, що полягають у тому, щоб забрати стовпи по довжині земельної ділянки, що приводять до її звуження із збереженням площі 0,078 га, повернути у користування позивача існуючий спільний заїзд з приведенням його розмірів у відповідність до державних нормативних положень, вжити заходи до знесення самовільної будівлі, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідач не наділений повноваженнями здійснювати зазначені дії.

Не погоджуючись з постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 звернулася із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що у заяві, направленій відповідачу, ОСОБА_2 просила вжити заходів щодо зобов'язання порушника (третьої особи) усунити порушення її прав, як користувача земельної ділянки, у межах повноважень Державної інспекції сільського господарства Івано-Франківської області, визначених законодавством. Відтак, вважає, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності повноважень у відповідача здійснити усунення порушень, зазначеним у заяві способом, необґрунтованими, а рішення, які ґрунтуються на такому висновку - незаконними.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 березня 2015 року відкрито касаційне провадження у справі № 2а-2466/12/0970, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Вищий адміністративний суд України діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду.

У відповідності з положенням пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності також Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, КАС України від 06 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Верховного Суду Берназюка Я.О.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.В. від 10 травня 2018 року прийнято до свого провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Державної інспекції сільського господарства Івано-Франківської області в особі державного інспектора Гринів М.І., третя особа ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії.

Від Державної інспекції сільського господарства Івано-Франківської області відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12 липня 2012 року позивач звернулася із заявою до Державної інспекції сільського господарства України щодо самовільного захоплення частини земельної ділянки та існуючого спільного заїзду з гр. ОСОБА_3

За даним фактом було створено комісію у склад якої увійшли державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Гринів М.І., землевпорядник Брошнів-Осадської селищної ради ОСОБА_5

Листом Державної інспекції сільського господарства Івано-Франківської області від 27 липня 2012 року № 04-01/365 надано відповідь на письмове звернення позивача, у якому повідомлено про утворення комісії та проведення перевірки, за результатами якої встановлено, що відносно розподілу земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ведеться спір протягом останніх років, який неодноразово розглядався комісіями, про що складалися акти земельно-узгоджувальної комісії. Також роз'яснено, що відповідно до пункту 3 статті 158 Земельного кодексу України питання, які стосуються вирішення спорів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян, відносяться до компетенції органу місцевого самоврядування. Земельно-узгоджувальною комісією Брошнів-Осадської селищної ради 03 липня 2012 року із залученням проектної організації ПП «Вектор» на місці було винесено в натурі межі земельної ділянки гр. ОСОБА_3, про що складено акт. У разі незгоди власника землі чи землекористувача із рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року відповідають, а викладені в касаційній скарзі вимоги скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних судових рішень) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суди мали перевірити, чи здійсненні дії Державної інспекції сільського господарства Івано-Франківської області щодо надання відповіді позивачу листом від 27 липня 2012 року № 04-01/365, зокрема, в межах повноважень, на законних підставах та з дотриманням встановленої процедури на засадах розумності, добросовісності та пропорційності.

Так, повноваження Державної інспекції сільського господарства України у спірних правовідносинах визначені, зокрема, Земельним кодексом України (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженим Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 459/2011 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Положення № 459).

Відповідно до пункту 1 Положення № 459 Державна інспекція сільського господарства України (Держсільгоспінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України.

Виходячи зі змісту положень пункту 4 Положення № 459 Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює повноваження у декількох напрямах, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за:

веденням державного обліку і реєстрації земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель;

виконанням умов зняття, збереження і використання родючого шару ґрунту під час проведення гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, пов'язаних із порушенням ґрунтового покриву, своєчасного проведення рекультивації порушених земель в обсягах, передбачених проектом рекультивації земель;

дотриманням вимог земельного законодавства при набутті права власності на земельні ділянки за договорами купівлі-продажу, міни, дарування, застави та іншими цивільно-правовими угодами;

дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю;

дотриманням правил, установленого режиму експлуатації протиерозійних, гідротехнічних споруд, збереженням захисних насаджень і межових знаків;

проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема, за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою;

розміщенням, проектуванням, будівництвом та введенням у дію об'єктів, які негативно впливають або можуть вплинути на стан земель;

здійсненням заходів, передбачених проектами землеустрою щодо захисту земель від водної і вітрової ерозії, селів, підтоплення, заболочення, засолення, солонцювання, висушування, ущільнення та інших процесів, що призводять до погіршення стану земель, а також щодо недопущення власниками та користувачами земельних ділянок псування земель шляхом їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, заростання чагарниками, дрібноліссям та бур'янами тощо.

Пунктом 5 Положення № 459 передбачено, що Держсільгоспінспекція України та її посадові особи в межах своїх повноважень мають право:

складати акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, давати обов'язкові для виконання приписи (розпорядження), а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок для притягнення винних осіб до відповідальності;

безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку підприємства, установи та організації усіх форм власності, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, для проведення перевірок з питань, що належать до компетенції Держсільгоспінспекції України;

отримувати в установленому законодавством порядку від центральних і місцевих органів виконавчої влади, виконавчих органів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності документи, матеріали та іншу інформацію, необхідну для виконання покладених на Держсільгоспінспекцію України завдань;

звертатися до органів прокуратури з клопотанням про подання позову до суду щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився;

викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для отримання від них усних або письмових пояснень з питань, пов'язаних з порушенням земельного законодавства;

передавати до органів прокуратури, органів дізнання та досудового слідства акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину;

проводити у випадках, установлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства;

забороняти експлуатацію машин та інших технічних засобів для агропромислового комплексу, якщо їх технічний стан не відповідає вимогам нормативних документів щодо показників якості, технологічності та безпечності, охорони праці та охорони навколишнього природного середовища, загрожують життю і здоров'ю працюючих або створюють можливість виникнення аварії;

перевіряти у трактористів-машиністів наявність документів на право користування і керування машинами та зупиняти машини для перевірки технічного стану в разі наявності ознак, що свідчать про їх технічну несправність;

залучати до виконання окремих робіт, участі у вивченні окремих питань учених і фахівців, у тому числі на договірній основі, працівників центральних та місцевих органів виконавчої влади;

залучати спеціалістів органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їх керівниками) для розгляду питань, що належать до компетенції Держсільгоспінспекції України;

скликати наради, створювати комісії та робочі групи з питань, що належать до повноважень Держсільгоспінспекції України.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що одним із повноважень Держсільгоспінспекції України є здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю. Разом з тим, Держсільгоспінспекції України не має повноважень у сфері вирішення земельних спорів, що виникають між громадянами, іншими фізичними чи юридичними особами, а також не уповноважена приймати рішення щодо перенесення межових знаків, повернення у користування земельної ділянки, у тому числі спільного проїзду, знесення самочинної будівлі.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, позивач звернулась до Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області 12 липня 2012 року із заявою з приводу силового захоплення її земельної ділянки ОСОБА_3 Відповідач створив комісію, яка провела перевірку за вказаною заявою, та не виявила факту самовільного захоплення земельної ділянки позивача ОСОБА_3, оскільки останній використовує ділянку на підставі рішення селищної ради про виділення землі в натурі та відповідно до встановлених межових знаків. 27 липня 2012 року, тобто з дотриманням встановлених строків, відповідач надав ОСОБА_2 мотивовану відповідь з роз'ясненням права щодо оскарження рішення селищної ради у судовому порядку із посиланням на конкретні норми Земельного кодексу України.

На цій підставі колегія судді погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що надаючи відповідь, викладену у листі від 27 липня 2012 року № 04-01/365, Державна інспекція сільського господарства в Івано-Франківській області не допустила неправомірної бездіяльності, оскільки дії, які вимагала вчинити позивач, не належать до повноважень відповідача.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в рішеннях судів повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Враховуючи, що касаційний суд залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко