Справа № 807/1011/17
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/3308/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Запотічного І.І., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання - Луців І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 року (Головуючий суддя: Гаврилко С.Є., м.Ужгород, 27.03.2018 складено повний текст рішення) у справі за позовом Головного управління ДФС у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

ГУ ДФС у Закарпатській області звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути суму податкового боргу з фізичної особи ОСОБА_1 у розмірі 30 003,42 грн. пені по платежах: - 30 "Мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності" у розмірі 5769,89 грн.; - 30 14070100 "ПДВ з ввезених на територію України товарів" у розмірі 24233,53 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що за відповідачем станом на дату звернення до суду рахується податковий борг у загальному розмірі 30 003,42 грн. пені по платежах: - 30 "Мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності" у розмірі 5769,89 грн.; - 30 14070100 "ПДВ з ввезених на територію України товарів" у розмірі 24233,53 грн., який виник на підставі прийнятого за наслідками проведеної перевірки та складено акт від 12 лютого 2016 року № н0001/4/0716/НОМЕР_1, згідно з яким сума податкових зобов'язань зі сплати митних платежів при ввезені 11 грудня 2015 року на митну територію України у легковому автомобілі товарів, які не були задекларовані та складає 619 134,27 грн., з яких ввізне мито 119 064,28 грн., ПДВ - 500 069,99 грн.. Вказана сума сплачена відповідачем в повному обсязі - 19 лютого 2016 року. Однак, у відповідності до ст. 129 ПК України, за період заниження сплати податкового зобов'язання, а саме з 11 грудня 2015 року по 16 лютого 2016 року відповідачу було проведено нарахування пені у розмірі 30 003,42 грн. по вказаних платежах, яка залишається непогашеною. Вказану заборгованість відповідач добровільно не погасив, відтак позивач звернувся до суду щодо її примусового стягнення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ГУ ДФС у Закарпатській області подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позов задоволити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що і призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.4 ст. 229, ч.2 ст. 313 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою позов задоволити мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до акту невиїзної документальної перевірки від 12.02.2016 року № н0001/4/0716/НОМЕР_1, встановлено, що 11.12.2015 року в зону митного контрою митного поста "ТИСА" в напрямку "в'їзд в Україну" заїхав легковий автомобіль "Scoda Octavia А5" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, який обрав форму проходження митного контролю по каналу "зелений коридор". Під час проведення поглибленого митного огляду транспортного засобу та речей громадянина ОСОБА_1, були виявлені не заявлені при усному опитуванні та приховані від митного контролю з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та способів, що утруднюють виявлення таких товарів, 98 мобільних телефонів "іРhone" та 33 планшети "іРаd" торгової марки "Аррlе" (а.с. 13-17).

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року у справі №807/829/17, яка ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2017 року була залишена без змін (№876/9226/17 в апеляційній інстанції), визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Закарпатській області № від 09 червня 2016 року та № від 09 червня 2016 року, які були прийняті на підставі вказаного акту невиїзної документальної перевірки від 12 лютого 2016 року №н0001/4/0716/НОМЕР_1, згідно з якого виникла сума податкових зобов'язань зі сплати митних платежів при ввезені на митну територію України товарів та були відповідачем оскаржені.

Відповідні податкові повідомлення-рішення були скасовані з мотивацією про те, що платник 16.02.2016 року самостійно сплатив донараховане ввізне мито та податок на додану вартість у повному обсязі в сумі 619 134,27 грн., тобто заздалегідь до прийняття апелянтом податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, сума основного зобов'язання у розмірі 619 134,27 грн. (за несвоєчасну сплату якого нарахована пеня) відповідачем сплачена самостійно, а тому вищезазначені податкові повідомлення-рішення не мають відношення до заявленого по даній справі №807/1011/17 суми податкового боргу, яка складається із сум пені нарахованої на суму основного зобов'язання по митним платежам, визначеним за наслідками перевірки, оформленої актом від 12.02.2016 №н0001/4/0716/НОМЕР_1 та самостійно сплаченої відповідачем в повному обсязі тільки 16.02.2016.

Перевіривши правомірність висновків суду першої інстанції шляхом всебічного та об'єктивного дослідження матеріалів справи, колегія суддів не погодилась з такими, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 129 ПК України, за період не сплати податкового зобов'язання, а саме: з 11.12.2015 року (дата здійснення заїзду на митну територію України - строк сплати) по 16.02.2016 року (фактична сплата податкових зобов'язань) відповідачу було проведено нарахування пені у розмірі 30 003,42 грн., в т.ч. по платежу 30 «Мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності» у розмірі 5 769,89 грн. та по платежу 30 14070100 «ПДВ з ввезених на територію України товарів» у розмірі 24 233,53 грн., яка відповідачем не сплачена.

Відповідно до приписів ст. 302 МК України, після закінчення встановлених цим Кодексом та Податковим кодексом України строків сплати митних платежів на суму податкового боргу нараховується пеня у розмірі та порядку визначеному Податковим кодексом України. Пеня сплачується незалежно від застосування інших заходів відповідальності за порушення вимог законодавства України, визначених цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України. Пеня нараховується платником податків самостійно та сплачується одночасно зі сплатою митних платежів.

Згідно з ч. 5 ст. 297 МК України, для цілей обчислення пені строком сплати митних платежів у разі порушення вимог і умов митних режимів, що відповідно до цього Кодексу тягне за собою виникнення обов'язку із сплати митних платежів вважається день вчинення такого порушення. Якщо такий день встановити неможливо, строком сплати митних платежів вважається день початку дії відповідного митного режиму.

Згідно з ч. 8 ст. 374 МК України, товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких перевищує еквівалент 10000 євро, що пересилаються (переміщуються) на митну територію України в міжнародних поштових відправленнях, міжнародних експрес-відправленнях, у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі, а також товари (крім підакцизних), незалежно від їх фактурної вартості, що переміщуються на митну територію України у вантажних відправленнях, підлягають декларуванню та митному оформленню з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств, а також дозволів (ліцензій), сертифікатів відповідності чи свідоцтв про визнання відповідності у випадках, установлених законодавством України для суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, та оподатковуються ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України.

Згідно з пп. 129.1.1 п. 129.1 ст.129 ПК України, пеня нараховується після закінчення строків погашення грошового зобов'язання на суму податкового боргу.

Погашення сум нарахованої та несплаченої пені здійснюється у загальному порядку встановленому для погашення податкового боргу.

Відповідно до пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 Кодексу, нарахування пені розпочинається у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Підпунктом 129.3.1 п. 129.3 ст.129 ПК України визначено, що нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.

Пунктом 129.4 ст. 129 ПК України передбачено, що пеня, визначена пп. 129.1.1 п. 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Пунктом 129.5. ст. 129 ПК України вказано, що зазначений розмір пені застосовується щодо всіх видів податків, зборів та інших грошових зобов'язань, крім пені, яка нараховується за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється відповідним законодавством.

Відтак, не застосовуючи вказані матеріальні норми до спірних правовідносин, суд першої інстанції виходив з припущення про те, що для нарахування пені відповідач був зобов'язаний визначити грошове зобов'язання менше, ніж передбачено законом, щоб можна було застосувати норму про «заниження податкового зобов'язання». Однак, ним не враховано імперативні норми податкового та митного законодавства, що регулюють порядок нарахування пені в даних правовідносинах, а вказані норм свідчить про:

- Початком строку нарахування пені є дата здійснення заїзду на митну територію України 11.12.2015р., а закінченням нарахування пені є строк погашення основного зобов'язання 16.02.2016 р.

Отже, здійснивши ввезення на митну територію товару з порушенням правил митного оформлення в режимі імпорту (тобто ввезення товару без його декларування), що достовірно зафіксовано актом перевірки від 12.02.2016 №н0001/4/0716/НОМЕР_1, відповідач по суті занизив суму митних платежів, які підлягали сплаті при імпорті відповідного товару, а тому контролюючим органом правомірно нараховано спірні суми пені за період з дати його ввезення на митну території України (яка є одночасно днем настання строку сплати митних платежів) по день фактичної сплати донарахованих контролюючим органом митних платежі.

Аналіз вищезазначеного зухвалого порушення митних правил з боку позивача однозначно вказує на те, що жодних підстав для його звільнення від сплати пені не було, оскільки пеня нарахована за період зволікань із сплатою податкових зобов'язань з 11.12.2015 року (дата здійснення заїзду на митну територію України строк сплати) по 16.02.2016 рік (фактична сплата податкових зобов'язань), а нарахування пені пов'язується виключно з датами виникнення зобов'язань (день ввезення) та датою фактичного погашення боргу (сплатою зобов'язання).

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що нарахування пені в розмірі 30 003,42 грн. відбулося відповідно до вимог чинного законодавства, а тому вказана сума податкового боргу підлягає стягненню з фізичної особи - ОСОБА_1.

Таким чином, висновок суду першої інстанції по даній справі був допущений при неповному з'ясуванні судом дійсних обставин по справі та упередженому розумінні обставин, які мали кардинальне значення для справи, що і призвело до неправильного вирішення справи по суті спору, а у відповідності до вимог ст. 317 КАС України є обов'язковою підставою для скасування постановленого судового рішення і ухвалення нового рішення по справі.

Керуючись ч.4 ст. 229, ст. 243, ст. 308, ст. 310, п.1 ч.2 ст. 315, п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 317, ч.1ст. 321, ст. 322, ст. 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області - задоволити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року у справі №807/1011/17 - скасувати та винести нову, якою позов задоволити.

Стягнути суму податкового боргу з фізичної особи - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) у розмірі 30003,42 грн. пені по платежах: - 30 "Мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності" у розмірі 5769,89 грн.; - 30 14070100 "ПДВ з ввезених на територію України товарів" у розмірі 24233,53 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Гулид
судді І. І. Запотічний
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 20.08.2018 року