Справа № 520/13915/15-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року

Київ

справа №520/13915/15-а

адміністративне провадження №К/9901/6452/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Одеської міської ради на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Домусчі С.Д., Коваля М.П., Кравця О.О. від 07 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Одеської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_2 безоплатно земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- визнати протиправним рішення Одеської міської ради, прийняте на засіданні сесії Одеської міської ради від 10 червня 2015 року, яке полягає у відмові від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_2 безоплатно земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- зобов'язати Одеську міську раду на найближчій сесії прийняти рішення по суті про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_2 безоплатно земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем було розроблено проект землеустрою, який після погодження, надано до Одеської міської ради для затвердження. Проте, листом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 10 вересня 2015 року надано відповідь, у якій зазначалось, що проект рішення Одеської міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (присадибна ділянка)», вносився на сесію Одеської міської ради від 10 червня 2015 року, але даний проект не набрав достатню кількість голосів, що, на думку позивача, є незаконним та порушує його права та інтереси.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Одеською міською радою на сесії від 10 червня 2015 року не було прийнято жодного рішення щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ОСОБА_2 у приватну власність безоплатно земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що виключає існування такого предмета спору у даній адміністративній справі та відповідно виключає можливість задоволення вимоги позивача про визнання протиправним рішення Одеської міської ради від 10 червня 2015 року щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність позивачу безоплатно земельної ділянки за вказаною адресою.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року скасовано та прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково, зокрема: визнано протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_2 безоплатно земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Одеська міська рада звернулась із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити у силі постанову Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що апеляційний суд не надав належної правової оцінки тому, що міська рада має дискреційні повноваження щодо прийняття рішення про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою, при цьому суди не можуть перебирати на себе дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування. Крім того, скаржник зазначає, що відповідно до Регламенту Одеської міської ради, затвердженого рішенням міськради від 06 грудня 2010 року № 3, депутат при голосуванні має один голос, який може віддати за пропозицію, проти неї або утриматися, відтак, ненабрання необхідної кількості голосів зумовлено встановленою процедурою голосування та реалізацією депутатом свого права здійснити той чи інший вибір.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 520/13915/15-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Вищий адміністративний суд України діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду.

У відповідності з положенням пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності також Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, КАС України від 06 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.В. від 10 травня 2018 року прийнято до свого провадження касаційну скаргу Одеської міської ради на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу Одеської міської ради, в якому вказується на законність рішення суду апеляційної інстанції та необґрунтованість доводів касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2.

У 2006 році позивач звернувся до суду з адміністративним позовом на бездіяльність Одеського міського управління земельних ресурсів та Одеської міської ради.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2006 року позов ОСОБА_2 було задоволено, зокрема: зобов'язано Одеське міське управління земельних ресурсів у встановленому земельним законодавством України порядку підготувати всі необхідні документи для надання позивачу земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 на розі з АДРЕСА_3 зобов'язано Одеську міську раду у встановленому законом порядку внести документи по наданню ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 на розі з АДРЕСА_3

Рішенням Одеської міської ради від 05 жовтня 2007 року № 1784-V ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_3, для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд.

Рішенням Одеської міської ради від 29 жовтня 2014 року № 5682-VІ було внесено уточнення до пункту 69 додатка до рішення Одеської міської ради від 05 жовтня 2007 року № 1784-V «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у АДРЕСА_4 на розі з АДРЕСА_1».

Комунальним підприємством «Земельно-кадастрове бюро при управлінні земельних ресурсів» було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1.

Висновками Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради № 01/11657-22ПЗ-К від 22 квітня 2014 року і Управління Держземагентства у м. Одесі Одеської області № 711/В від 26 червня 2014 року вищевказаний проект землеустрою було погоджено.

01 жовтня 2014 року Управлінням Держземагентства у м. Одеса було проведено державну реєстрацію вказаної земельної ділянки і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-014 від 01 жовтня 2014 року.

14 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Одеської міської ради з заявою щодо відведення йому у приватну власність земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

На вищевказане звернення позивач 10 вересня 2015 року отримав лист № 01-26/Л-34-950/2, у якому Департамент комунальної власності Одеської міської ради повідомив, що проект рішення Одеської міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (присадибна ділянка)», вносився на сесію Одеської міської ради від 10 червня 2015 року, але даний проект не набрав достатню кількість голосів, а також повідомлено, що зазначений вище проект рішення буде внесено вдруге на чергову сесію Одеської міської ради.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду апеляційної інстанції відповідає, а вимоги касаційної скарги є неприйнятні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суди попередніх інстанцій мали з'ясувати, чи була оскаржувана дія та рішення міськради вчинено та прийнято, зокрема, в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, пропорційно та своєчасно.

Так, повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність фізичних осіб встановлені, зокрема, статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Частинами дев'ятою-одинадцятою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, серед інших, вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення місцевої ради приймаються на сесії місцевої ради у порядку, визначеному законом та регламентом відповідної ради.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що розроблений проект землеустрою підлягає погодженню та затвердженню відповідним органом виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. У разі прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність одночасно вирішується питання про надання земельної ділянки у власність. При цьому, чинним законодавством передбачено, що рішення про затвердження проекту землеустрою або відмову у його затвердженні орган місцевого самоврядування приймає виключно на пленарних засіданнях відповідної ради у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17 та від 19 червня 2018 року у справі № 816/1920/17.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що, на підставі положень статті 118 Земельного кодексу України, поданий 20 листопада 2014 року проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 Одеська міська рада зобов'язана була розглянути на сесії, яка проводилась 24 грудня 2014 року.

Крім того, судами встановлено, що у 2015 році позивач неодноразово звертався до Одеського міського голови із заявами щодо повідомлення причин неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, на які отримував відповіді щодо винесення зазначеного питання на розгляд сесії міської ради 10 червня 2015 року та 10 вересня 2015 року, але не набрання рішенням щодо цього проекту необхідної кількості голосів, зокрема:

- відповідно до протоколу ХХХ серії Одеської міської ради від 10 червня 2015 року не прийнято рішення по проекту внесеному постійною комісією з землеустрою та земельним правовідносинам «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ОСОБА_2 у приватну власність безоплатно земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)»;

- до порядку денного ХХХІ серії Одеської міської ради від 10 вересня 2015 року пунктом 6.11 включений проект «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ОСОБА_2 у приватну власність безоплатно земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)»;

- відповідно до протоколу ХХХШ серії Одеської міської ради від 10 вересня 2015 року не прийнято рішення по проекту внесеному постійною комісією з землеустрою та земельним правовідносинам «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ОСОБА_2 у приватну власність безоплатно земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)».

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що неприйняття одного з рішень, визначених статтею 118 Земельного кодексу України, за зверненням позивача щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, який було погоджено у встановленому порядку, є протиправним.

Стосовно доводів скаржника про те, що вирішення питань про надання земельних ділянок комунальної власності у користування та власність фізичним та юридичним особам є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування, а тому суд не може втручатися в дискреційні повноваження Одеської міської ради, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб'єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а та від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16.

Тому, вирішуючи питання про правомірність бездіяльності Одеської міської ради щодо неприйняття рішення про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2, необхідно виходити з меж повноважень органів місцевого самоврядування в сфері розпорядження землями комунальної власності, визначених законом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, Одеська міська рада всупереч вимогам статі 118 Земельного кодексу України не розглянула по суті заяву позивача про затвердження проекту землеустрою та не прийняла з цього приводу жодного рішення, тобто вийшла за межі своїх повноважень, оскільки право відступати від положень Земельного кодексу України та інших правових норм органам місцевого самоврядування не надано.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення апеляційного суду у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в рішенні апеляційного суду повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко