Справа № 127/13369/18
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 серпня 2018 р. Справа № 127/13369/18

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1М.) з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (далі - відповідач, УПФУ в м. Вінниці) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що позивач з 02.07.2012 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Вінниці, як одержувач пенсії за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З квітня 2015 року відповідач перестав виплачувати йому пенсію в зв'язку зі змінами пенсійного законодавства та з посиланням на ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач працював на посаді Голови господарського суду Вінницької області. Відповідно до листа заступника начальника Управлінні Пенсійного фонду України у м. Вінниці від 02.04.2018 за №58/Б-2 позивача повідомлено, що виплату пенсії припинено на підставі Закону України № 213-VІІІ від 02.03.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», відповідно до якого було внесено зміни до ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно норм вказаного закону тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015 особам (крім інвалідів І та II групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», призначені пенсії не виплачуються. З 01.01.2016 Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №911-VIII від 24.12.2015 був продовжений особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, а саме: тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 особам (крім інвалідів І та II групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Такі дії відповідача позивач вважає неправомірними, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02.07.2018 відкрито провадження у даній справі та враховуючи заявлений предмет спору, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку визначеному статтею 263 КАС України.

Ухвалою від 23.07.2018 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У строк встановлений судом відповідач надав на адресу суду відзив, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог, вважаючи позов таким, що не підлягає задоволенню. Свою позицію відповідач мотивує тим, що здійснити виплату пенсії, зазначеної в позові не має правових підстав, оскільки зупинення виплати окремим категоріям громадян пенсій у період з 01.04.2015 по 31.12.2016 зумовлена прийняттям Закону України № 213-VІІІ від 02.03.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який на час розгляду справи в суді не визнано Конституційним Судом України неконституційним. При цьому, зазначив, що починаючи з 12.10.2016 ОСОБА_1, відповідно до поданої заяви, призначено довічне грошове утримання судді у відставці.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач з 02.07.2012 перебуває на обліку в УПФУ в м. Вінниці, як одержувач пенсії за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 01.10.2016 позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Листом від 02.04.2018 за №58/Б-2 УПФУ в м. Вінниці відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його заяви від 16.03.2018 про нарахування та виплату йому пенсії за період з 01.04.2015 по 31.12.2015, у зв'язку з відсутністю підстав передбачених чинним законодавством.

Не погодившись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Окрім того, відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, вкладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, якщо правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних га інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено принципи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яких повинні дотримуватися як громадяни, так і держава в особі уповноважених органів. Частиною першою цього Закону визначено, що загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; обов'язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців; заінтересованості кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу); фінансування видатків на виплату пенсій, надання соціальних послуг за рахунок страхових внесків, бюджетних коштів і коштів цільових фондів; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; гласності, прозорості та доступності діяльності Пенсійного фонду; обов'язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій, відповідальності суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків, тощо .

Статтею 113 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат та їх пенсійних активів, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках.

В свою чергу, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Суд погоджується з доводами позивача щодо того, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 було внесено зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІУ, а саме: абз. 2 ч. 1 ст. 47, відповідно до якого - тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього поновлюється. Аналогічні зміни внесено до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-УІ. В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, обмеження в частині виплати пенсії працюючим пенсіонерам продовжено до 31.12.2016. Однак, зі змісту п. 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вбачається, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення птатус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Статтею 72 КАС України встановлено що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових і речових доказів, висновків експертів, показань свідків.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України встановлено що, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи встановлені судом факти, суд вбачає неправомірні дії з боку відповідача, який діяв в порушення норм чинного законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 19 Конституції України, в якій зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та вважає, визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 квітня 2014 року неправомірними.

З огляду на викладене Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 01.04.2015 по день призначення довічного грошового утримання, як судді у відставці, а саме до 30.09.2016.

При цьому, судом встановлено, що відповідачем, як органом, на який законом покладено обов'язок з виплати пенсій, внаслідок порушення норм чинного законодавства стосовно позивача допущено протиправну бездіяльність, що виявилась у невиплаті йому пенсії за віком у період з 01.04.2015 до 30.09.2016 включно.

Частиною 2 статті 46 Закону передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Так, судом встановлено, що протягом 2012-2015 років проводився перерахунок раніше призначеної пенсії: з 01.03.2012 - 7188,07 грн., з 01.12.2013 - 7201,82 грн., що підтверджується листом відповідача за №58/Б-1 від 02.04.2018.

Відтак, суд вважає що позов про зобов'язання відповідача виплатити позивачу призначену пенсію за віком з 01.04.2015 до 30.09.2016 в сумі 129632,76 грн. слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Взнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місці Вінниці щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії за віком в період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2016 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місці Вінниці виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2016 року в розмірі 129632,76 грн. (сто двадцять дев'ять тисяч шістсот тридцять дві гривні 76 грн.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в місці Вінниці.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (вул. Маяковського, буд. 25 "Г", м. Вінниця, 21019, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Повний текст рішення виготовлено та підписано: 14.08.2018

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна