Справа № 2040/5478/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 серпня 2018 р. № 2040/5478/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шляхової О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (Код ЄДРПОУ 03168. м. Київ. вул. Повітрофлотський 6), ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: 052, м. Харків, вул. Кацарська. 56), про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити певні дії -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:

- Визнати протиправним та скасувати п. 5 протоколу від 04.05.2018 № 47 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині розміру нарахування одноразової грошової допомоги.

- Зобов`язати ОСОБА_2 подати висновок за формою (додаток 13 затверджений Наказом Міністерства Оборони України від 14.08.2014 року № 530) з урахуванням раніше виплаченої суми та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату (доплату) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги передбаченої пп.1 п. 6 Порядку затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013 № 975га ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (в редакції Закону №2004-VI11 від 6 квітня 2017 року).

- Зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання про перерахунок га призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги передбаченої пп.1 п. 6 Порядку затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013р. №975 та ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011 -X11 (в редакції Закону № 2004-У1І1 від 6 квітня 2017 року), з урахуванням раніше виплаченої суми.

- Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до ст. 382 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

- Зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 382 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

Справу просить розглядати у порядку спрощеного провадження згідно п.2 ст.263 КАСУ.

Спір виник з публічно-правових відносин та згідно зі статтею 19 КАС України належить до юрисдикції адміністративних судів і має розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що Міністерством оборони України прийнято рішення, оформлене протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №47 від 04.05.2018 (п. 5) призначено позивачу одноразову грошову допомогу з підстав встановлення позивачу інвалідності II групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бонові дії в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб) на дату встановлення інвалідності в сумі 243600 (двісті сорок три тисячі шістсот) грн. 00 коп.

Позивач вважає, що на момент винесення оскаржуваного рішення Міністерства оборони України Закон від 20.12.1991 № 2011-ХІІ діяв вже з урахуванням змін, внесених Законом № 2004-V111 від 06 квітня 2017 року, згідно п. 1 п. 3 Прикінцевих положень якого, цей Закон набирає чинності з дня. наступного за днем його опублікування. Встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом не прийнято рішень про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства. Кабінету Міністрів України: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Позивач зазначає, що стосовно нього до набрання чинності Закону від 06 квітня 2017 року № 2004-УІІІ не було прийнято жодного рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, а від так - дія Закону від 06 квітня 2017 року № 2004-УІІІ розповсюджується на позивача.

Ухвалою суду від 12.07.2018 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачам надати відзиви на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачам, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача, Міністерством оборони України, 31.07.2018 надані до суду письмовий відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти позову та зазначив, що відповідно до рішення комісії Міністерства оборони України (п. 5 Протоколу засідання комісії від 04.05.2018 року № 47), розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про скасування попереднього рішення та призначення одноразової грошової допомоги, зокрема на виконання постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.11.2017 та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 за справою № 820/3281/16, ОСОБА_1 , з підстав встановлення йому II групи інвалідності у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 243 600,00 грн.

У подальшому, вказані кошти були перераховані Управлінням Державної казначейської служби у Холодногірському районі м. Харкова позивачу на його особовий банківський рахунок було перераховано (копія платіжного доручення міститься в матеріалах справи).

Таким чином, правовий аналіз законодавства України з питань призначення, виплати, перерахунку чи доплати (у зв`язку з встановленням вищу групу інвалідності) одноразової грошової допомоги військовослужбовцям та звільненим з військової служби особам (тобто колишнім військовослужбовцям) чітко показує, що день встановлення групи інвалідності є днем виникнення права на отримання одноразової допомоги, через що треба застосовувати той порядок, який діяв на дату встановлення первинної відповідної групи інвалідності, в тому числі при визначенні розміру одноразової грошової допомоги. За таких обставин вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, отже у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити.

Представником другого відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.07.2018 надано відзив на позовну заяву, в якому він адміністративний позов не визнав. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що законодавець чітко зазначає, що день встановлення групи інвалідності, є днем виникнення права на отримання одноразової допомоги, а отже і відповідно треба застосовувати той порядок, який діяв на дату встановлення інвалідності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 19.06.1982 року було звільнено зі строкової військової служби. У 1981 році позивач отримав мінно-вибухову травму ЧМТ (контузія головного мозку), вогнепальне наскрізне кульове поранення та їх наслідки, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку під час проходження строкової військової служби, внаслідок, чого в подальшому отримав ІІ групу інвалідності.

З 09.11.2005 року. відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК Серії ХАР-04 №023191 від 09.11.2005 при первинному огляді позивачу встановлено III групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

В подальшому 15.11.2006 року після повторного огляду МСЕК позивачу підвищено групу інвалідності до II групи з тих же підстав (Довідка МСЕК серії ХАР-06 №002953 від 15.11.2006 року), а 18.03.2014 року позивачу було підтверджено II групу інвалідності (Довідка МСЕК серії 10 ААБ №187642 від 19.03.2014 року).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 року №5040-УІ, який набрав чинності з 01.01.2014 року, ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, відповідно до підпункту 4 п.2 якої встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

На виконання зазначеної редакції ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 25.12.13р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок №975), яка набрала законної сили 01.01.14р.

Абзацом 3 пункту 2 цієї постанови уряду встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до абз. 3 п.3 Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.11.2017 року по справі № 820/3281/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності, дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, залишеною в силі постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 року- було зобов`язано Міноборони розглянути повторно питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату - 19.03.2014 року встановлення II групи інвалідності відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 р. за № 975 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та прийняти відповідне рішення.

Відповідно до рішення комісії Міністерства оборони України (п. 5 Протоколу засідання комісії від 04.05.2018 року № 47), розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про скасування попереднього рішення та призначення одноразової грошової допомоги, зокрема на виконання постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.11.2017 та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 за справою № 820/3281/16, ОСОБА_1 , з підстав встановлення йому II групи інвалідності у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 243 600,00 грн.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі статтею 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 200- кратного прожиткового мінімуму.

У позовній заяві в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, були внесені зміни до статті 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, відповідно до яких було збільшено розміри одноразової грошової допомоги. Тому, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач повинен був керуватися Законом № 2004- VII в редакції від 06.04.2017.

Так, щодо доводів представника позивача стосовно того, що відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення мав керуватись положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції від 06.04.2017, відповідно до норм статті 16-2 якого, збільшено розміри одноразової грошової допомоги, суд зазначає наступне.

Законом України Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців від 04.07.2012 №5040-VI, який набрав чинності з 01.01.2014, ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей викладено в новій редакції, відповідно до підпункту п.4 п.2 якої встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії: травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, чи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

За результатами прийнятих змін до положень ст.16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, прийнято постанову Кабінетом Міністрів України від 25.12.13 №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975), яка набрала законної сили 01.01.2014.

У абзаці 3 пункту 2 цієї постанови Кабінету Міністрів України № 975 встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги. Допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до абз.3 п.3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, законодавством України з питань призначення, виплати, перерахунку чи доплати, одноразової грошової допомоги військовослужбовцям та звільненим з військової служби особам встановлено, що день встановлення групи інвалідності є днем виникнення права на отримання одноразової допомоги, тому застосовуванню підлягає порядок, який діяв на дату встановлення первинної відповідної групи інвалідності, в тому числі при визначенні розміру одноразової грошової допомоги.

Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей від 06.04.2017 №2004-VII, були внесені зміни до статті 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, відповідно до яких було збільшено розмір одноразової грошової допомоги.

Відповідно до п.2 ст.16-2 в редакції цього Закону визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.2 Прикінцевих положень цього Закону, встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень цього Закону, Кабінету Міністрів України привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Таким чином, з огляду на викладене, на позивача розповсюджується вимога про те, що допомога призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 цієї постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 (в редакції від 24.05.2017) встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до абз.3 п.3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико - соціальної експертної комісії.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на положення нової редакції Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, законодавцем передбачено керуватися нормами законодавства, які діяли на момент встановлення позивачу інвалідності.

З аналізу наведених норм вбачається, що п.2 Перехідних положень Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей врегульовано коло осіб, що до яких розповсюджується дія Закону, а не розмір одноразової грошової допомоги, що потребує відшкодування.

З огляду на викладене, розмір одноразової грошової допомоги визначений Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядком №975 не застосовується до позивача, через те, що нормативно-правовими актами встановлені бланкетні норми щодо застосування тих редакцій Закону та постанови, які діяли на момент встановлення особі інвалідності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27.02.2018 по справі №806/638/16.

Щодо посилань представника позивача на застосування практики Європейського Суду з прав людини в спірних правовідносинах, суд зазначає, що позовні вимоги заявлені позивачем підпадають під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності" і що їх можна вважати "майном" у зазначені цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у зазначенні цього положення твердження позивача про те, що він має право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном. Водночас, суд зазначає, що друге речення першого пункту ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності" дозволяє позбавлення майна лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт зазначає, що держава має право здійснювати контроль за використанням майном шляхом введення в дію "законів".

Отже, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Зазначена правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.06.2014 (за заявою №68385/10 та №71378/10).

Проте, в даному випадку неможливо стверджувати про наявність "законних сподівань", оскільки Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено застосування тієї редакції, що діяла на момент встановлення інвалідності.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та п.2 Прикінцевих положень цього Закону, в даному випадку відсутні правові підстави вважати, що у позивача виникло право на "законне сподівання", а саме: щодо отримання більшого розміру одноразової грошової допомоги, ніж він отримав раніше.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування п. 5 протоколу № 47 від 04.05.2018 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум є необґрунтованими.

Таким чином, відсутні правові підстави щодо зобов`язання Харківського обласного військового комісаріату подати висновок, з урахуванням раніше виплаченої суми, та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів та зобов`язання Міністерство оборони України вирішити питання про перерахунок та призначення одноразової грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, позов ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування п. 5 протоколу № 47 від 04.05.2018 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, зобов`язання Харківського обласного військового комісаріату подати висновок, з урахуванням раніше виплаченої суми, та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів та зобов`язання Міністерство оборони України вирішити питання про перерахунок та призначення одноразової грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої суми - задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати з відповідача не присуджуються.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15 серпня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.