Справа № 0440/5967/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року Справа № 0440/5967/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов, -
07.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у якій просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 31.07.2018 року за ВП №24567927 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) виконавчого збору в сумі 45 162 гривень 93 копійки;
- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 01.08.2018 р. за ВП №56892553 про відкриття виконавчого провадження №56892553 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) виконавчого збору в сумі 45 162 гривень 93 копійки;
- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 01.08.2018 р. за ВП №56892553 про арешт майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1).
В обґрунтування позовних вимог представник позивача, з посиланням на норми ч. 1, 2 ст. 27, ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, п.20 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зауважив, що без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. Зосередив увагу на тому, що в процесі здійснення виконавчих дій нерухоме майно позивача не було реалізовано та стягувачу не передавалось. А тому, на думку представника позивача, постанова про стягнення з позивача виконавчого збору від 31.07.2018 року за ВП№24567927 є незаконною та неправомірною, такою, що підлягає скасуванню, що, в свою чергу, на думку представника позивача, унеможливлює виведення її в окреме виконавче провадження для примусового виконання. В зв'язку з цим, представник позивача вважає, що і Постанова про відкриття провадження від 01.08.2018 року за ВП№56892553 та Постанова про арешт майна боржника від 01.08.2018 року за ВПМ56892553 також є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 08.08.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до судового розгляду.
08.08.2018 року від Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника ВДВС.
10.08.2018 року від третьої особи до суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
13.08.2018 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини четвертої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
За змістом частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи здійснити в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
31.07.2018 року до ВДВС Новомосковського РУЮ надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документу без виконання.
Постановою заступника начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 (далі - державний виконавець) від 31.07.2018 року за ВП№24567927 у звязку з надходженням до заяви стягувача про повернення виконавчого документу без виконання повернуто без виконання виконавчий напис №424, виданий 12.02.2009 року про звернення стягнення на нерухоме майно.
31.07.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору за ВП№24567927 в сумі 45 162 гривні 93 копійки (далі - постанова про стягнення виконавчого збору), у звязку з надходженням заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання, відповідно до ч.3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».
На підставі винесеної постанови про стягнення виконавчого збору державним виконавцем 01.08.2018 року було відкрито виконавче провадження №56892553 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору.
В рамках виконавчого провадження №56892553 державним виконавцем 01.08.2018 року було винесено постанову про арешт майна боржника.
01.08.2018 року виконавче провадження ВП№56892553 про стягнення з боржника 45 162 грн. 93 коп. було передано на виконання до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у звязку з тим, що боржник мешкає за адресою: смт. Обухівка, вул. Дніпрова, 29а.
01.08.2018 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 ВП№56892553 було приєднано до зведеного ВП №54074010, до складу якого входили ВП №53793731, 53793888, 53586760 (03.08.2018 року були закінчені).
У звязку з виконанням зведеного ВП №54074010, яке складається з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, в примусовому порядку реалізовується належний позивачу автомобіль марки НОNDA, модель ELEMENT, державний номер НОМЕР_2, який було вилучено за постановою про опис та арешт майна від 25.05.2018 року в ході проведення виконавчих дій за ВП№53586760.
Позивач вважає, що спірні постанови прийнято з порушенням вимог законодавства, у звязку з чим, звернувся до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.
Згідно з ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII , виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Положеннями ч.1 ст. 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Згідно із ст. 27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Виходячи зі змісту вказаної статті Закону, суд приходить до висновку, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання виконавчого документу; вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.
Крім того, суд зазначає, що законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.
За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Згідно п. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
З матеріалів справи, а саме ВП№24567927 судом встановлено, що за виконавчим документом суми не стягувались, майно стягувачу не передавалось.
Окрім цього, станом на 01.08.2018 року боржником в повному обсязі було виконано рішення про стягнення заборгованості за ВП №53793888 та ВП№53793731, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією квитанції №СВ00613690 від 31.07.2018 року.
Відповідно до пункту 20 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.
Суд зазначає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону України 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 № 14, роз'яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону №606-ХІУ витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.
Відповідна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2018 року по справі №910/1587/13.
Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Частиною п'ятою вказаної норми встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи приписи ст. 27 та ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII в комплексі, суд приходить до висновку, що відповідно до приписів ч. 3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII державний виконавець має право та обовязок винести постанову про стягнення виконавчого збору у випадках, визначених ч. 2 ст. 27 вказаного Закону, а саме у разі якщо на момент подання стягувачем заяви про повернення виконавчого документу, державним виконавцем досягнуто фактичних результатів щодо повного або часткового виконання відповідного виконавчого документа у вигляді стягнення суми, повернення стягувачу майна або виконання рішення немайнового характеру. Зважаючи на те, що будь - яких дій, наслідком яких стало б фактичне повне або часткове виконання виконавчого напису №424, виданого12.02.2009 року, на момент подання ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Новомосковського відділення №2991 ВАТ «Ощадний банк» заяви про повернення виконавчого документу від 31.07.2018 року б/н державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області здійснено не було, суд приходить до висновку, що постанова від 31.07.2018 року за ВП №24567927 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 45 162 гривень 93 копійки винесена в порушення приписів ст.ст. 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, а відтак, є протиправною та підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що відповідач, як субєкт владних повноважень до суду для участі в судовому засіданні не прибув, всупереч обовязку доказування, визначеного частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не надав суду відзиву на позовну заяву, беручи до уваги положення частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову), суд приходить до висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, що спірні постанови винесені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.
Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Крім того, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).
Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що оскільки постанова від 31.07.2018 року за ВП №24567927 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 45 162 гривень 93 копійки є протиправною, як наслідок, у відповідача були відсутні підстави для винесення постанов від 01.08.2018 року за ВП №56892553 про відкриття виконавчого провадження №56892553 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 45 162 гривень 93 копійки та постанови від 01.08.2018 року за ВП №56892553 про арешт майна боржника ОСОБА_1.
З огляду на норми ст.ст.9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту та відновлення порушеного права позивача з боку субєкта владних повноважень у даних правовідносинах буде також визнання протиправними та скасування постанови заступника начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 01.08.2018 р. за ВП №56892553 про відкриття виконавчого провадження №56892553 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 45 162 гривень 93 копійки та постанови заступника начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 01.08.2018 р. за ВП №56892553 про арешт майна боржника ОСОБА_1.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 77, 90, 94, 139, 205, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 31.07.2018 року за ВП №24567927 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) виконавчого збору в сумі 45 162 гривень 93 копійки.
Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 01.08.2018 р. за ВП №56892553 про відкриття виконавчого провадження №56892553 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) виконавчого збору в сумі 45 162 гривень 93 копійки.
Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 01.08.2018 р. за ВП №56892553 про арешт майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 2114,40 грн.
Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.272 КАС України.

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, оскаржується у строк та порядок встановлений ч. 6 ст.287 КАС України.

Суддя ОСОБА_6