Справа № 462/4391/17
Суддя: Галайко Н. М.
Дата ухвалення: 2018-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/4391/17
УХВАЛА

17 серпня 2018 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н.М. розглянувши у письмовому провадженні заяву від 07.08.2018 року про відвід судді Залізничного районного суду м. Львова Ліуша А.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування рішення, -

встановив:

У провадженні судді Залізничного районного суду м. Львова Ліуша А.І. знаходиться адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування рішення.

07.08.2018 року відповідач подав заяву про відвід судді покликаючись на те, що суддею Ліуш А.І. у судовому засіданні 31 липня 2018 року було порушено норми закону, оскільки покладено на відповідача обов'язок надання доказів на підтвердження обставин, на які посилався позивач, що викликає сумніви упередженості та об'єктивності судді Ліуша А.І. при розгляді справи, порушення принципу рівності сторін.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач звертався до відповідача з питанням щодо отримання інформації щодо підтвердження повноважень представника. Також, питання належності повноважень представника відповідача не поставали у суді у попередніх судових засіданнях 30 травня 2018 року та 03 липня 2018 року, а отже суддя Ліуш А.І. під впливом позивача змінює свою думку.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.08.2018 року зупинене провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування рішення до вирішення питання про відвід судді.

Згідно з частиною четвертою статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.08.2018 року, вирішення питання про відвід судді Ліуша А.І. здійснюється суддею Галайко Н.М., яка не входить до складу суду, що розглядає справу № 462/4391/17, і визначений у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами п. 8 ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви про відвід судді у письмовому провадженні.

Розглянувши заяву відповідача про відвід судді Залізничного районного суду м. Львова Ліуша А.І. звертає увагу на наступне.

Частиною третьою статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Поряд з цим, частини четверта статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

При цьому, суд, який розглядає справу має бути "безстороннім" і "незалежним" (стаття 6 частина 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Поняття незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язані між собою.

З суб'єктивної точки зору, суд не повинен виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання.

Об'єктивний підхід стосується надання судом необхідних гарантій для відсутності можливості будь-якого правомірного сумніву щодо безсторонності і незалежності суду.

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв'язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов'язані з прийняттям суддями рішень з інших справ, у т.ч. подібних.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Газета Україна-центр" проти України" від 15 липня 2010 року зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб'єктивного і об'єктивного критеріїв. У контексті суб'єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об'єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, "правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться". На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість.

Також, щодо об'єктивної неупередженості зазначено у справі "Фей проти Австрії". Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Посилання в заяві на незгоду з процесуальними рішеннями суду під час розгляду справи судом відхиляються з огляду на те, що, у випадку незгоди сторони по справі з процесуальними рішеннями суду, така сторона не позбавлена можливості оскаржити судове рішення в апеляційному та касаційному порядку за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Таким чином, твердження відповідача про сумніви в неупередженості судді є необґрунтованими та не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Враховуючи викладене, подана відповідачем заява про відвід судді не мотивована, зазначені обставини не свідчать про необ'єктивність та упередженість судді.

Обставини, які можуть вказувати, що суддя прямо чи опосередковано зацікавлений у результаті розгляду справи не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись статтями 36, 39, 40, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви відповідача про відвід судді Залізничного районного суду м. Львова Ліуша А.І.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя/підпис/ ОСОБА_2

З оригіналом згідно.

Суддя: