Справа № 820/4436/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

14 серпня 2018 року

справа №820/4436/16

адміністративне провадження №К/9901/38001/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року (судді - Тацій Л.В., Подабайло З.Г., Григоров А.М.) у справі №820/4436/16 за позовом Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року Київська об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - податковий орган, позивач у справі) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - платник податків, відповідач у справі, скаржник у справі), в якому просила стягнути з відповідача у справі в дохід державного бюджету податковий борг в сумі 25000 гривень.

09 листопада 2016 року Харківський окружний адміністративний суд постановою у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутні підстави для нарахування відповідачу у справі транспортного податку в розмірі 25000 гривень у 2015 році, відтак підстав для стягнення з відповідача податкового боргу зі сплати транспортного податку суд не знайшов.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року скасовано, та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов податкового органу задоволено в повному обсязі, а саме стягнуто з відповідача у справі в дохід Держави кошти в розмірі 25000 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач при прийнятті податкового повідомлення-рішення, яке є узгодженим, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, а отже відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції, платником податків подана касаційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанцій та залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що судом апеляційної інстанції помилково зроблено висновок щодо обов'язку скаржника у справі сплачувати транспортний податок, оскільки місцеві ради не приймали і офіційно не оприлюднили до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Від позивача відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач є власником транспортного засобу Nissаn, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Контролюючим органом прийнято та направлено на адресу позивача податкове повідомлення - рішення №344-17 від 30 червня 2015 року, яким відповідачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000 гривень (котре направлялось на адресу ОСОБА_1, однак не було вручене в зв'язку з закінченням терміну зберігання поштового відправлення).

Також на адресу відповідача направлено податкову вимогу від 23 листопада 2015 року за № 2083-23 про сплату 25000 грн. (котра також не вручена в зв'язку з закінченням терміну зберігання поштового відправлення).

Позивач, 18 серпня 2016 року звернувся до суду з даним позовом про стягнення податкового збору.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування норм матеріального права до спірних правовідносин Верховний Суд виходить з наступного.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

З матеріалів справи вбачається, що грошове (податкове) зобов'язання визначено у даному випадку контролюючим органом самостійно відповідно до положень пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктами 56.17 та 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, день узгодження грошового зобов'язання платника податків є день закінчення процедури адміністративного оскарження або день набрання судовим рішенням законної сили у випадку судового оскарження.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідачем у справі не зазначалося про оскарження ним податкового повідомлення-рішення №344-17 від 30 червня 2015 року, на підставі якого податковим органом подано до суду позов про стягнення податкового боргу.

Відтак, податкове зобов'язання визначене податковим органом податковим повідомленням-рішенням №344-17 від 30 червня 2015 року є узгодженим.

Відтак, Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для стягнення з відповідача у справі податкового боргу у сумі 25000 гривень, з урахування того, що на момент ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, податкове повідомлення-рішення №344-17 від 30 червня 2015 року не оскаржувалося.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

При цьому, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_2 оскаржено податкове повідомлення-рішення №344-17 від 30 червня 2015 року, в результаті чого прийнята постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року, залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року, якою оскаржуване податкове повідомлення-рішення скасовано.

Суд зазначає, що це рішення не могло бути враховано судами попередніх інстанцій, оскільки прийнято після ухвалення постанови судом апеляційної інстанції.

Проте, зазначена обставина є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відповідно до статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року у справі №820/4436/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер