Справа № 805/4313/18-а
Суддя: Буряк І. В.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 р. Справа№805/4313/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Буряк І.В., при секретарі судового засідання Соколовій С.О.

за участі представників:

позивача Бермана Ю.А.

відповідача Лещенка О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними дії, визнання нечинною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 11.04.2018 року №Ю-11-23,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" в особі Центральних ремонтно-механічних майстерень Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, відповідно до якої просить суд скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 11.04.18 року №Ю-11-23 на суму 265 517,06 грн.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 квітня 2018 року отримав вимогу про сплату боргу недоїмки від 11.04.2018 року №Ю-11-23 на суму 6 107 515,18 грн., у тому числі недоїмка у сумі 5 887 353,24 грн., штраф у сумі 30035,88 грн., пеня у сумі 190 126,06 грн., станом на 31.03.2018 року, яку оскаржив в адміністративному порядку, проте, скаргу на вимогу було залишено без задоволення, а вимогу - без змін.

Наголошує, що просить скасувати вказану вимогу лише в частині 265 517,06 гривень, при цьому зазначав, що решта суми що міститься у спірній вимозі вже була предметом судового оскарження у низці адміністративних справ.

Вважає, що вимога від 11 квітня 2018 року №Ю-11-23 є незаконною, необґрунтованою, оскільки підприємство позивача зареєстровано в зоні проведення антитерористичної операції, що триває на території Донецької і Луганської областей згідно указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, а Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ внесено доповнення у розділ VIII "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування"пунктом 93, відповідно до якого, платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Позивачем подано такі заяви до податкового органу 05 листопада 2014 року та повторно 28 січня 2016 року.

Також позивачем отримано сертифікати Торгово-промислової палати України про настання форс-мажорних обставин на підприємстві з 10 червня 2014 року.

За таких обставин позивач вважає себе звільненим від сплати єдиного внеску з 10 червня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, а відповідач неправомірно вимагає від нього виконання визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464 обов'язків зі сплати єдиного внеску до закінчення антитерористичної операції.

13.07.2018 року відповідачем надано до суду відзив на адміністративний позов за змістом якого останній зазначає, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно сплачувати внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. Не сплачена своєчасно сума є недоїмкою та стягується з застосуванням штрафів.

Згідно облікових даних, наданих відповідачем, заборгованість позивача станом на 31 березня 2018 року становила 6 107 515,06 гривень, тому ГУ ДФС у Донецькій області сформовано вимогу на вказану суму боргу.

Вважає недоцільним посилання позивача на пункт 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464, оскільки згідно пункту 28 розділу І Закону України від 24.12.2015р. № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", зміни внесені Законом України № 1669-VII від 02.09.2014р. "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" до розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону 2464 втратили чинність. Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 10-53-р діяло з 05.11.2014 року по 18.12.2015 року. Таким чином, вищезазначені зміни до Закону №2464 -VI внесені Законом №1669-VII втратили чинність згідно із Законом №911-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 року, отже з цього періоду будь які пільги для платніків єдиного внеску відсутні.

Крім того, посилання позивача на ЗУ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 року №1669-VII та розпорядження КМУ від 02.12.2015 року №1275-р "Про затвердження переліку населених пунків, на території яких здійснювалась антитерористична операція" як на підставу скасування вимоги є безпідставними, оскільки незалежно від розповсюдження на КП «Компанія Вода Донбасу» вказаних приписів, ці приписи не звільняють органи доходів і зборів від виконання обов'язку щодо формування вимог про сплату недоїмки на підставі наданої платниками звітності. З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд останньої визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у справі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви, навів аналогічні обґрунтування, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, навів доводи рівнозначні викладеним у запереченні на позовну заяву, просив суд відмовити у її задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив наступне.

Позивач, Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу", зареєстроване в якості юридичної особи за кодом , місцезнаходження: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лібкнехта, 117 а, що вбачається з відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розміщених в безкоштовному доступі на сайті Міністерства юстиції України.

Центральні ремонтно-механічні майстерні є відокремленим підрозділом Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" без права юридичної особи, місцезнаходження: 85300, Донецька область, місто Покровськ, вулиця Захисників України, 11, обліковується за кодом .

11 квітня 2018 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-11-23 щодо сплати позивачем недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 6 107 515,06 гривень, з яких позивачем оскаржується 265 517,06 гривень, ця сума складається з недоїмки за лютий 2018 року 265 517,06 грн., штраф у розмірі 30 035,88 грн., пеня у розмірі -190 126,06 грн. В спірній вимозі зазначено, що сформована вона станом на 31.03.18 року.

Згідно звітності позивача щодо нарахування зобов'язання зі сплати єдиного внеску за лютий 2018 вбачається, що у рядку нарахована до сплати сума зобов'язання - 265 517,06 гривень. При цьому згідно розрахунків наданих відповідачем у справі про нараховані суми єдиного внеску судом встановлено, що станом на 31.03.2018 року позивачу нараховано до сплати 265 517,06 гривень, залишок не сплаченої пені 190 126,06 грн.

Предметом спору у справі є правомірність винесення відповідачем вимоги Ю-13-23 від 11квітня 2017 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску.

Предметом доказування у даній справі є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи.

При ухвалені судового рішення судом встановлено, що такими обставинами є встановлення статусу позивача як платника єдиного соціального внеску, з'ясування місцезнаходження позивача, факт звернення останнього із заявою про звільнення від виконання обов'язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

На підставі письмових доказів, перелічених вище та досліджених у судовому засіданні у порядку ст. 217 КАС України, судом встановлено, що позивач зареєстрований у якості платника єдиного соціального внеску, перебуває на обліку у Красноармійській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, про що вказано у виписці.

Крім того, судом встановлено, що позивач звертався до Торгово-промислової палати України з заявою щодо отримання сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин та отримав сертифікати від 25 листопада 2014 року № 1735 та від 25 листопада 2014 року №1736 про настання обставин непереборної сили на підприємстві позивача з 10 червня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Відповідно до заяви від 28 січня 2016 року позивач просить Красноармійську об'єднану податкову інспекцію Головного управління державної фіскальної служби в Донецькій області звільнити його від виконання обов'язків від сплати ЄСВ (а.с.12).

Позивач звертався безпосередньо до Міжрегіонального Головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників з заявою від 05 листопада 2014 року за вих. №2038 стосовно звільнення від сплати ЄСВ (а.с. 9).

Встановлені обставини відповідачем не заперечуються.

За таких обставин, правова позиція суду обгрунтована наступним.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI, в редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017, "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI) його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування .

Частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI визначені обов'язки платника єдиного внеску, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон України від 02.09.2014 №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", яким були внесені зміни до Закону №2464-VI, а саме його розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 9-3 (в подальшому пункту 9.4):

"Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року №405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються".

З аналізу зазначених норм законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин вбачається, що підставою для звільнення платника єдиного внеску від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону №2464-VI, є факт перебування такого платника на території населених пунктів, де проводиться АТО, та заява, подана у довільній формі до органу доходів та зборів.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014р. №1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Красноармійськ (Покровськ) Донецької області, де зареєстроване підприємство позивача.

Дію вказаного Розпорядження зупинено Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014 року.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України". Вказаним розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. м. Красноармійськ (Покровськ) Донецької області.

Тобто, у період невиконання обов'язків платника єдиного соціального внеску позивач знаходився на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція.

За таких обставин, вимоги про визнання незаконною та скасування вимоги від 11 квітня 2018 року № Ю-11-23 про сплату боргу (неїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 265 517,06 грн. підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача проти правових підстав позову судом визнаються необгрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідач зазначає, що з 01 січня 2016 року втратив чинність пункт 9-3 (пункт 9-4) розділу VIII Закону №2464-VI. Така позиція обґрунтована тим, що на підставі Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" було виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону №1669-VII, а саме цим підпунктом розділ VIII Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-3 (пунктом 9-4).

Суд не приймає наведений аргумент, оскільки положення підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону №1669-VII були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону №2464-VІ, після чого пункт 9-3 (пункту 9-4) розділу VIII став частиною відповідного Закону. Зміни до Закону №2464-VІ в частині виключення спірної норми не вносилися та залишаються чинними.

Цей висновок суду узгоджується з пункту 4 "Правил оформлення проектів законів та основних вимог законодавчої техніки" (Методичні рекомендації Апарату Верховної Ради України, видання четверте, виправлене і доповнене, 2014 рік), відповідно до якого зміни вносяться до оригінального закону, а не до закону про внесення змін до цього закону чи про визнання закону таким, що втратив чинність.

Відповідач вказує на те, що позивач не підтвердив належним чином настання обставин непереборної сили для звільнення останнього від обов'язків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VІ.

Суд не приймає вказане твердження, оскільки Закон №2464-VІ, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є спеціальним законом. І цей спеціальний закон не передбачає надання доказів настання непереборної сили для звільнення платника єдиного внеску від обов'язків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VІ.

Як зазначалось вище, для звільнення платника єдиного внеску від обов'язків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VІ, є достатнім факт перебування такого платника на території населених пунктів, де проводиться АТО, та заява, подана ним у довільній формі до органу доходів та зборів.

Щодо посилання відповідача на факт зупинення дії розпорядження № 1053-р від 30.10.2014, суд зазначає наступне.

Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1053-р від 30.10.2014 року, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Тобто, зазначене розпорядження Кабінету Міністрів України було чинним та не скасовувалось, його дія була зупинена на відповідний час.

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України".

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція"; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079"Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р." № 1053.

Суд констатує, що вказаними розпорядженнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час.

Згідно з додатками до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р та № 1053-р від 30.10.2014 року, до зазначених населених пунктів належать м. Покровськ (Красноармійськ) Донецької області.

Крім того, відповідач посилається на практику Донецького апеляційного адміністративного суду, яка полягає в тому, що не зважаючи на звільнення платників єдиного внеску від обов'язків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VІ, даним Законом органи доходів і зборів не звільнені від виконання обов'язку щодо формування вимог про сплату недоїмки, а сама недоїмка підлягає списанню в порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Суд не приймає ці доводи з огляду на наступне.

Згідно приписів частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Рішення на які посилається відповідач, не приймалися за результатами розгляду зразкової справи, а від так, правові висновки, викладені в них не враховуються судом у даній справі.

Невід'ємним елементом правового статусу суб'єктів права (в даному випадку платник єдиного внеску та орган доходів та зборів) є юридичні права і обов'язки. Якщо права це варіанти можливої поведінки суб'єктів, яку вони здійснюють у межах відповідних правових норм за власним вибором і на власний розсуд, то обов'язки це необхідні форми поведінки, що відповідають інтересам держави.

Між правами та обов'язками існує нерозривний взаємозв'язок, адже всім без винятку суб'єктивним правам уповноважених осіб кореспондують відповідні юридичні обов'язки зобов'язаних осіб, оскільки права одних, не підкріплені обов'язками інших, не здатні реалізовуватись.

Таким чином, оскільки законодавець звільнив платників єдиного внеску, розташованих на територіях населених пунктів, де проводиться АТО, від обов'язків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VІ, виходячи з вищенаведеного принципу збалансованості прав та обов'язків, органи доходів та зборів були позбавлені права на складання вимог про сплату боргу (недоїмки) відносно таких платників.

Така нерозривна єдність прав і обов'язків є передумовою впорядкованості та стабільності відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску.

За приписами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

30 січня 2018 року в постанові Верховного Суду справі №812/505/17 зроблений висновок про те, що відсутність (відстрочення в силу закону) у платника єдиного внеску обов'язку сплати внесків, починаючи з 15 жовтня 2014 року, унеможливлює складання органом доходів і зборів та направлення платнику вимоги про сплату боргу.

Відповідно ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

У зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконною та скасування вимоги від 11 квітня 2018 року № Ю-11-23 про сплату боргу (неїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 11.04.2018 року №Ю-11-23 на суму 265 517,06 грн.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись п.п. 10, 15, 15.5 Розділу VII Перехідних положень, статями 9, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" (87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К. Лібнехта, 177 А, ) до Головного управління ДФС у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) про визнання протиправними дії, визнання нечинною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 11.04.2018 року №Ю-11-23 - задовольнити.

Скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 11.04.2018 року №Ю-11-23 на суму 265 517,06 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) на користь Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" (87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К. Лібнехта, 177 А, ) судові витрати у розмірі 3982 (три тисячі дев'ятсот вісімдесят дві) гривні 76 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 08 серпня 2018 року. Повний текст судового рішення складено 13 серпня 2018 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Буряк І. В.