Справа № 826/3026/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 серпня 2018 року № 826/3026/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доОкремого контрольно-пропускного пункту «Київ»
проскасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ», в якому просить винести рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення від 02.12.2017 р., винесене начальником 2-го відділення інспекторів прикордонної служби «Жуляни» ОКПП «Київ» ст.лейтенантом Авраменко Костянтином Віталійовичем про відмову у перетинанні державного кордону на в'їзд в Україну громадянину Йорданії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 27.02.2018 р. відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не була в повній мірі врахована інформація позивача про мету запланованого візиту. Відповідач не в повній мірі дослідив документи.

Відповідачем надано суду відзив на позов, в якому зазначає, що дружиною позивача було зазначено, що її шлюб з позивачем є фіктивний. Позивач має легалізуватися таким чином на території України, тому в задоволенні позову просить відмовити.

Згідно наданої відповіді на відзив, представник позивача зазначає, що дружина позивача не вказувала, що укладений шлюб є фіктивним. Натомість вона помилково зазначила, що її чоловік має намір легалізуватися на території України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

02.12.2017 р. громадянин Йорданії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув в Міжнародний аеропорт «Жуляни» з метою в'їзду до України маючи при собі документи для легального перетину державного кордону згідно із ст. 9 Закону України «Про статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» - паспортний документ та візу, які були пред'явлені службовій особі прикордонної служби при здійсненні контролю.

02.12.2017 р. начальником 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Жуляни» ОКПП «Київ» ст. лейтенантом Авраменко Костянтином Віталійовичем прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на в'їзд в Україну громадянину Йорданії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_1 з причин того, що ОСОБА_1 не може підтвердити мету запланованого перебування на території України (п. 4 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль»).

Керуючись ч. 4 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» прийнято рішення про скасування візи України серія НОМЕР_2, виданої в Консульство України в Дубай.

Відповідно, службові особи прикордонної служби здійснювали щодо позивача процедуру прикордонного контролю в загальному порядку як щодо іноземця, який бажає потрапити на територію України, у зв'язку із чим ним були застосовані процедури першої та другої лінії контролю.

Позивач, вважаючи рішення відповідача протиправним, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Згідно Закону України «Про статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року N 3773-VI (надалі - Закон N 3773-VI),

приймаюча сторона - зареєстровані в установленому законом порядку українські підприємства, установи та організації, представництва (філії) іноземних підприємств, установ, організацій, представництва міжнародних організацій, а також фізичні особи (громадяни України, іноземці та особи без громадянства), які постійно проживають або тимчасово перебувають на території України у зв'язку з навчанням, стажуванням, роботою, або на інших законних підставах, та запрошують чи приймають іноземців та осіб без громадянства (ст. 1);

іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ст. 9);

Іноземці та особи без громадянства, яким не дозволяється в'їзд в Україну, при спробі в'їзду в Україну в пункті пропуску через державний кордон України не перетинають державний кордон України та в найкоротший строк повертаються в державу, з якої вони прибули, або в державу, яка видала паспортний документ.

У разі неможливості негайного повернення іноземця або особи без громадянства вони перебувають у пункті пропуску через державний кордон України до їх повернення (ст. 14);

В'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України (ст. 15).

Згідно із п.п. 6, 8, 14, 16 19 ст. 1 Закону України «Про прикордонний контроль» від 5 листопада 2009 року N 1710-VI (надалі - Закон N 1710-VI),

контроль другої лінії - заходи щодо додаткового вивчення наявності законних підстав для перетинання державного кордону України особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів;

контроль першої лінії - заходи щодо перевірки в мінімально необхідному обсязі з метою визначення наявності законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами та переміщення через нього вантажів;

перевірка документів - дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортного та інших документів фізичних осіб, які перетинають державний кордон, з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, а також дослідження за результатами оцінки ризиків документів, що стосуються транспортних засобів, вантажів;

підтверджуючі документи - документи, що підтверджують факт туристичного обслуговування, навчання, стажування, працевлаштування, лікування в Україні, бронювання або оплату житла, харчування в Україні та повернення до держави свого громадянства або постійного місця проживання, або до третьої держави (у разі необхідності - інші документи, що підтверджують мету та умови перебування в Україні);

режим у пунктах пропуску через державний кордон - порядок перебування і пересування всіх осіб і транспортних засобів у межах території прикордонних залізничних і автомобільних станцій, морських і річкових портів, аеропортів і аеродромів, відкритих для міжнародного сполучення, а також здійснення іншої діяльності, пов'язаної з пропуском через державний кордон осіб, транспортних засобів та вантажів, який встановлюється наказом начальника органу охорони державного кордону, погодженим з органом доходів і зборів та керівником підприємства, на території якого розміщено пункт пропуску через державний кордон.

Відповідно до ст. 7 Закону N 1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з'ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну; 3) наявності в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в'їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Недотримання іноземцем, особою без громадянства умов перетинання державного кордону на в'їзд в Україну не перешкоджає можливості розгляду в установленому законом порядку питання щодо надання йому притулку чи визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ст. 8).

Прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в'їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки: 1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; 2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в'їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; 3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в'їзду в Україну, та передбачає: 1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди; 2) з'ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Іноземцям та особам без громадянства, щодо яких проводиться процедура здійснення контролю другої лінії, надається інформація про мету такої перевірки українською та англійською мовами або мовою держави, що межує з Україною, із зазначенням права іноземця або особи без громадянства звертатися з проханням назвати прізвища або службові особисті номери уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які проводять додаткові перевірки, назву пункту пропуску через державний кордон і дату перетинання державного кордону (ст.9);

Іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

У разі якщо іноземці, особи без громадянства, яким відмовлено у перетинанні державного кордону при в'їзді в Україну, були привезені в пункт пропуску через державний кордон перевізником, уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону: 1) наказує перевізникові вивезти іноземців, осіб без громадянства в державу, з якої їх було привезено, або в державу, яка видала паспортний документ, або знайти інший спосіб вивезення зазначених осіб за межі території України; 2) до подальшого вивезення іноземців, осіб без громадянства, яким було відмовлено у перетинанні державного кордону при в'їзді в Україну, вживає належних заходів щодо запобігання їх незаконному перетинанню державного кордону (ст. 14).

Таким чином, метою здійснення прикордонного контролю є, зокрема, підтвердження мети перебування іноземця на території України згідно наявних у нього підтверджуючих документів.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.12.2017 р. під час здійснення процедури контролю першої лінії прикордонного контролю щодо позивача було встановлено, що він прибув в Україну з метою возз'єднання сім'ї (до дружини). В паспортному документі була наявна віза типу D, мета поїздки 3/13 (возз'єднання сім'ї з громадянином України (на підставі шлюбу). Свідоцтво про шлюб в особи було відсутнє. Для більш детальної перевірки, за результатами аналізу та оцінки ризиків (неодноразове використання легальних шляхів міграції в Україну громадянами Йорданії для подальшої легалізації на підставі фіктивних правочинів), прийнято рішення про направлення позивача на контроль другої лінії.

Під час контролю другої лінії з позивачем було проведено співбесіду, під час якої він пояснив що його дружина, ОСОБА_4, зустрічає його в аеропорту. В ході спілкування з громадянкою України ОСОБА_4, вона пояснила, що дійсно є дружиною позивача, подала копію свідоцтва про одруження, разом з тим, поінформувала, що одруження було здійснено для легалізації позивача в Україні, мети створення сім'ї вони не мали, шлюб є фіктивним.

Позивач, спростовуючи доводи відповідача, зазначає, що останні є лише припущеннями та не підкріплюються жодними доказами.

З пояснень ОСОБА_4 наявних в матеріалах справи вбачається, що вона приїхала зустріти позивача в аеропорт. Вона познайомилася із ОСОБА_1, через деякий час вони вирішили одружитися. Між тим, під час проведення в аеропорту співбесіди, працівники аеропорту вказали, що треба зазначити, що чоловік приїхав з метою легалізуватися. Натомість вона не знала, що означає вказаний вислів, оскільки не мала юридичної освіти.

Однак, суд критично оцінює вказані пояснення, оскільки сам факт легалізації становища позивача у зв'язку із наявністю на те законних підстав як одруження не є підставою для відмови у перетині державного кордону. Метою контролю є перевірка підтвердження мети запланованого перебування, в даному випадку, це мета «возз'єднання сім'ї». Натомість ОСОБА_6 не підтвердила вказану мету, а тому суд приходить до висновку, що у зв'язку з невідповідністю позивача умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну, зазначеним у частині першій статті 8 цього Закону, позивачу правомірно відмовлено у перетинанні державного кордону України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, оцінивши докази, які є у справі, та пояснення сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а, отже, в задоволенні позову відмовляє.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко