Справа № 821/452/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/452/18

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Кузьменко Н.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченко К.В.,

при секретарі судового засідання Грабового В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

06 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, в якому просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2017 року по день прийняття відповідного рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що з 30.06.2015 року він обіймав посаду заступника начальника управління Головного територіального управління юстиції у Херсонській області та наказом від 28.10.2016 року № 4998/к "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2." його звільнено з посади. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 12.05.2017 року у справі № 821/1757/16, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017 року, позивача поновлено на посаді з 28.10.2016 року. Крім того, постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у справі №821/1409/17 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на користь позивача 108 541,44 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.10.2016 року по 07.11.2017 року. Станом на час звернення позивача до суду, ОСОБА_2 не поновлений на посаді, заробітна плата за час вимушеного прогулу не виплачена.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що визначення суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню, неможливо здійснити до фактичного виконання рішення суду. Враховуючи, що Міністерством юстиції України постанова про поновлення на посаді ОСОБА_2 не виконана у спосіб прийняття відповідного наказу, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року адміністративний позов задоволено та стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.11.2017 року по 23.04.2018 року у розмірі 48 758,85 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції невірно визначено період затримки виконання рішення про поновлення позивача на роботі, оскільки на день звернення до суду ОСОБА_2 вважається таким, що не поновлений на посаді. Крім того, апелянт зазначає, що ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, розмір виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається за правилами закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 із зазначенням про відрахування обов'язкових платежів. Апелянт також зазначає, що середній заробіток за час виконання рішення про поновлення на посаді слід рахувати, враховуючи різницю в заробітку за новим місцем роботи та за час затримки при виконанні рішення про поновлення, а тому судом першої інстанції помилково не встановлено чи працевлаштований позивач.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

З 30.06.2015 року по 28.10.2016 року ОСОБА_2 обіймав посаду заступника начальника управління Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Наказом Міністерства юстиції України від 28.10.2016 року № 4999/к ОСОБА_2 в порядку дисциплінарного стягнення звільнено із займаної посади.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 12.05.2017 року у справі № 821/1757/16, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017 року, наказ Міністерства юстиції України від 28.10.2016 року про звільнення ОСОБА_2 визнано протиправним та скасовано, поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника управління Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з 28.10.2016 року.

На час звернення ОСОБА_2 з позовом до суду, постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 12.05.2017 року у справі № 821/1757/16 не виконана, позивача на посаді не поновлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок відповідача поновити ОСОБА_2 на посаді та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу встановлений рішеннями суду, які на момент звернення позивача до суду з цим позовом не виконані.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗУпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, постановою Херсонського окружного адміністративного осуду в справі 821/1409/17 від 07 листопада 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 року, на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за час з 29.10.2016 року по 07 листопада 2017 року.

Проте, позивача на роботі не поновлено та відповідно грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2017 року не нараховане та не виплачено.

При обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом першої інстанції вірно застосований Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабміну України від 08.02.1995р. № 100.

Відповідно до п.8 даного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, для визначення середньоденної заробітної плати позивача необхідно його зарплату за останні повні два місяці роботи - серпень, вересень 2016 року поділити на кількість робочих днів, які відпрацьовані позивачем, або які зберігались за ним на час хвороби.

Як вірно розраховано судом першої інстанції, згідно довідки від 27.06.2017 року № 12.1-26/5058, виданої ГТУЮ, сума виплат за серпень та вересень становить 16 959,58 грн. (10084,98 + 8628,51) - 1753,91), відпрацьовані робочі дні 40 (22+22)-4). Відповідно середньоденний заробіток позивача становить 423,99 грн. (16959,58 грн. : 40 робочих днів).

Зазначений розрахунок підтверджується і постановою суду по справі № 821/1409/17, якою також встановлено, що середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_2 становить 423,99 грн.

Відповідно до листів Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу» на 2017 та 2018 роки, в період з 08 листопада 2017 року по 23 квітня 2018 року, вимушений прогул позивача складає 115 робочих днів, а тому грошове забезпечення ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу становить 48 758,85 грн (423,99 грн х115 днів), як вірно встановлено судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що при винесені рішення судом першої інстанції не з'ясовано чи працевлаштований позивач, що могло вплинути на розгляд спору, судова колегія вважає помилковими, оскільки ст.ст.235,236 КЗпП України не містять будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у справі № 826/808/16, постанова Великої палати ВС від 20 червня 2018 року.

Доречним в даному випадку є врахування рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, з дня набрання законної сили рішенням суду про поновлення позивача на роботі, а саме з 12.05.2017 року у відповідача виник обов'язок щодо його виконання.

Враховуючи викладене, судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, що ОСОБА_2 не поновлено на посаді, а тому і відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги, що вказана сума стягнення за час вимушеного прогулу визначена без відрахуванням з неї сум обов'язкових платежів та зборів, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині відповідно до ст.317 КАС України, підлягає зміні шляхом доповнення її резолютивної частини.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Херсонській області - задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року - змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (73003, м. Херсон, вул. Потьомкінська. 42/14, ) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.11.2017 року по 23.04.2018 року у розмірі 48758,85 грн (сорок вісім тисяч сімсот п'ятдесят вісім гривень вісімдесят п'ять копійок), з відрахуванням обов'язкових платежів та зборів.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 9 серпня 2018 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко