Справа № 821/1113/16
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року

Київ

справа № 821/1113/16

адміністративне провадження № К/9901/33215/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 (головуючий Скрипченко В.О., судді Золотніков О.С., Осіпов Ю.В.)

у справі № 821/1113/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» (далі - ПАТ «Херсонська ТЕЦ») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - ГУ ДФС у Херсонській області), в якому просило, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.07.2016 № про донарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 4 750 775,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 1 187 693,75 грн.; визнати протиправними дії ГУ ДФС у Херсонській області; визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДФС у Херсонській області від 13.06.2016 № 268.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 02.12.2016 адміністративний позов ПАТ «Херсонська ТЕЦ» задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.07.2016 № , у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 апеляційну скаргу ГУ ДФС у Херсонській області задоволено, постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ПАТ «Херсонська ТЕЦ» відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду позивач оскаржив його у касаційному порядку. У касаційній скарзі ПАТ «Херсонська ТЕЦ» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова прийнята без достатньої правової оцінки дійсних обставин справи, судом апеляційної інстанції не застосовано належні норми матеріального права, правова позиція Верховного суду України та Вищого адміністративного суду України врахована вибірково та неповно, що призвело до прийняття помилкового рішення. Натомість, рішення суду першої інстанції прийнято за результатами ґрунтовного та повного дослідження всіх обставин справи, з урахуванням норм права, належної правової позиції судів вищих інстанцій. На думку позивача, в матеріалах справи містяться вичерпні докази правомірності дій ПАТ «Херсонська ТЕЦ», які апеляційним судом безпідставно не взято до уваги.

В свою чергу, відповідачем подано заперечення на касаційну скаргу, згідно яких податковий орган вважає, що постанова апеляційного суду прийнята з дотриманням норм матеріального і процесуального права, вимоги викладені в касаційній скарзі є безпідставними , необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Окрім того, в матеріалах справи містяться докази, що підтверджують доводи ГУ ДФС у Херсонській області.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне. У період з 14.06.2016 по 16.06.2016 податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Херсонська ТЕЦ» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Українська нафто-газова компанія» та ТОВ «Квадро-Фінанс» за період 2012 - 2016 років.

Підставою для проведення перевірки слугувала ухвала слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області в рамках кримінального провадження № 0000027 від 07.04.2016 за ознаками злочину, передбаченого частиною п'ятою статті 27, частиною першою, другою статті 212 Кримінального кодексу України.

За результатами перевірки складено акт від 01.07.2016 № 73/21-22-14-04/00131771 з якого вбачаються порушення:

- пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік на суму 5 187 944,00 грн. та податок на прибуток у періоді, що перевірявся, на загальну суму 8 188 444,00 грн., в тому числі по періодам: за 2012 рік - на суму 3 437 669,00 грн., за 2013 рік - на суму 4 750 775,00 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 8 477 736,00 грн., в тому числі: за грудень 2012 року - на суму 483 324,00 грн., за січень 2013 року - на суму 3 653 949,00 грн. за лютий 2013 року - на суму 4340463,00 грн.

Перевіркою встановлено неправомірне віднесення до складу податкового кредиту та витрат на придбання природного газу по податковим накладним та актам приймання-передачі природного газу, виписаними за реквізитами та від імені ТОВ «Українська нафто-газова компанія», які не можуть розглядатися в якості належного підтвердженого кредиту та витрат, оскільки ці податкові накладні та акти приймання-передачі природного газу не мають статусу юридично значимих.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 25.07.2016 № , яким позивачу збільшену суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності в сумі 5 938 468,75 грн.

Скасовуючи спірне податкове повідомлення-рішення суд першої інстанції виходив з того, що реальність проведення господарських операцій та право на відображення витрат та податкового кредиту по даному контрагенту-постачальнику підтверджено ПАТ «Херсонська ТЕЦ» наданими первинними документами, закріпленими підписом і печаткою ТОВ «Українська нафто-газова компанія», на які йдеться посилання в акті перевірки. При цьому неправомірно зменшувати витрати та податковий кредит лише на підставі свідчень про недійсність підпису на документах однієї зацікавленої особи - підписанта за відсутності чітких, об'єктивних та суттєвих доказів (почеркознавча експертиза підписів, допит інших свідків, результати розслідування). У зв'язку з наявністю у позивача відповідних первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, дії позивача щодо формування валових витрат по взаємовідносинах з ТОВ «Українська нафто-газова компанія» є правомірними.

Скасовуючи постанову Одеського адміністративного суду та відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту позивача, виписані від імені особи, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності контрагента платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до податкового кредиту є безпідставним.

Згідно зі статтею 1 ПК України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За правилами статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як унормовано пунктом 135.2. статті 135 ПК України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з пунктом 137.1 статті 137 ПК України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З аналізу наведених норм слід зробити висновок про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим, згідно з принципом змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Відповідачем на підтвердження правомірності свого рішення надано до матеріалів справи ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова Харківської області по кримінальній справі № 646/8865/16-к, якою визнано, що ОСОБА_2 брала участь разом із невстановленими особами у створенні фіктивного підприємництва, тобто вона є такою особою, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтею 27, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України. Даною ухвалою ОСОБА_2 була звільнена від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими обставинами. Зазначеним судовим рішенням у кримінальній справі підтверджено факт вчинення фіктивного підприємництва при створенні та існуванні ТОВ «Українська нафто-газова компанія».

Під час досудового слідства ОСОБА_2 визнала, що підпис, який значиться на документах, виданих ТОВ «Українська нафто-газова компанія» (установчі документи, податкові накладні, акти приймання-передачі, декларації з ПДВ та податку на прибуток підприємств, договори, додаткові угоди та ін.) від імені директора ОСОБА_2 є недійсними, оскільки вона (ОСОБА_2.) не укладала та не підписувала з будь якими суб'єктами господарювання договорів, не реалізовувала товар, не надавала послуги, не складала та не підписувала податкову звітність, не отримувала грошові кошти та інше.

Положеннями пункту 3 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду, що документи, підписані невідомими особами, не можуть бути підставою для декларування податкового кредиту та витрат за наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність надання послуг та поставки товарів. Самі по собі податкові накладні та акти приймання-передачі природного газу не підтверджують право підприємства-позивача на формування податкового кредиту та витрат.

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова Харківської області визнано, що ОСОБА_2 є особою, яка вчинила кримінальне правопорушення та була звільнена від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими обставинами. Таким судовим рішенням у кримінальній справі підтверджено факт вчинення фіктивного підприємництва при створенні та існуванні ТОВ «Українська нафто-газова компанія».

Судом апеляційної інстанції вірно використано положення, що передбачено частиною першою статті 72 КАС України згідно якої, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні встановлює обов'язок адміністративного суду враховувати такі обставини при вирішенні даної справи.

Окрім того, доводи позивача щодо застосування апеляційним судом у якості підґрунтя прийняття оскаржуваного рішення використано не правовий висновок, а правову позицію Верховного суду України, суд касаційної інстанції відхиляє та зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 161 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, що узгоджується з положеннями частини п'ятої статті 242 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017) згідно якої, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом апеляційної інстанції правомірно застосовано висновок Верховного суду України у справі про перегляд судових рішень, де вказано, що висновок Вищого адміністративного суду України у справі, що розглядається, про протиправність донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на прибуток та ПДВ, який зроблений з посиланням на те, що сама лише наявність у ТОВ «Нафта» податкових накладних, виписаних від імені його контрагентів, є достатньою підставою для включення сум ПДВ до податкового кредиту, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим, зокрема, в постанові від 01.12.2015 у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Пеппермінт" до державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а тому господарські операції такого підприємства не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Частиною першою-другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Як визначено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду