Справа № 823/5101/15
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/5101/15 Суддя (судді) першої інстанції: Тимошенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року (повний текст складено 11 грудня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Грицака Ігоря Юліановича, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

10 жовтня 2015 року позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Грицака Ігоря Юліановича, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича, в якому просив (з урахуванням уточнень позовних вимог): визнати протиправним та скасувати наказ №11 від 09 вересня 2015 року в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу №76856 від 06 лютого 2015 року та переказу коштів (транзакції), здійсненої ОСОБА_5 06 лютого 2015 року в сумі 197914,00 грн. на підставі платіжного доручення №2108 від 06 лютого 2015 року на рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» Ірклієнка Ю.П. подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозиту) №76856 від 06 лютого 2015 року, рахунок НОМЕР_2.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» №11 від 09 вересня 2015 року «Про визнання правочинів (договорів) нікчемними», в частині визнання нікчемними транзакцій та правочинів щодо рахунків, відкритих на ім'я ОСОБА_3; зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» включити дані про рахунки ОСОБА_3 до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «КБ «Стандарт», за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» Ірклієнко Ю.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та хибністю висновків суду. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що уповноважена особа Фонду мала підстави прийняти рішення про тимчасове обмеження на час здійснення тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам по певних рахунках, до переліку яких ввійшов рахунок позивача, під час перевірки було встановлено, що кошти на рахунок позивача надійшли внаслідок «розбивки» великого вкладу іншого клієнта банку з метою створення в майбутньому штучного зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на відшкодування грошових коштів за рахунок держави та після здійснення такої фінансової операції, особа, на рахунок якої надійшла ця грошова сума фактично набувала гарантоване право отримати ці кошти від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, внаслідок чого власник зазначеного вкладу отримав значну перевагу перед іншими кредиторами банку, що є порушенням п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому уповноваженою особою правомірно не подано інформацію про позивача до Фонду. Також апелянт зазначає, що визнання протиправним рішення уповноваженої особи Фонду в частині затвердження результатів перевірки не відміняє нікчемність відповідного правочину, який є недійсним через невідповідність його вимогам закону. Крім того, апелянт стверджує, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, а тому даний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись судом за правилами ЦПК України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а постанову суду першої інстанції - без змін, зазначаючи про відсутність жодних доказів того, що укладений між позивачем та ПАТ «КБ «Стандарт» договір порушує публічний порядок, укладання договору №76856 від 06 лютого 2015 року та відповідні транзакції за рахунками здійснювалось до запровадження тимчасової адміністрації у банку і у той час, коли не існувало жодних обмежень щодо таких банківських операцій, а тому у відповідачів були відсутні законні підстави для невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на отримання відшкодування від Фонду, в діях позивача відсутні будь-які ознаки порушення публічного порядку укладання договору чи вчинення при цьому інших протиправних дій. Позивач зазначає, що уповноважена особа фонду наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, однак дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу. Крім того, позивач стверджує, що оцінку правомірності наказу уповноваженої особи Фонду має здійснювати суд саме адміністративної юрисдикції, що підтверджується судовою практикою.

Відзив на апеляційну скаргу від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Грицака І.Ю. до суду апеляційної інстанції не надходив. В поданих до суду першої інстанції запереченнях на позовну заяву позиція останнього обґрунтовувалась тим, що здійснюючи 06 лютого 2015 року переказ (транзакцію) коштів з відкритого в банку поточного рахунку ОСОБА_5 на поточний рахунок позивача, ПАТ «КБ «Стандарт» надав ОСОБА_3 перевагу перед іншими кредиторами банку, а тому на підставі ст.215 ЦК України та ст.ст.37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду наказом №11 від 09 вересня 2015 року визнала зазначений переказ (транзакцію) нікчемним. Таким чином, оскільки правочин, за наслідками якого позивач отримав кошти, є нікчемним в силу п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то у позивача відсутнє право на отримання коштів відшкодування від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Сторони, будучі повідомлені про день, час і місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і відзиву на неї, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06 лютого 2015 року між ПАТ «КБ «Стандарт» (банк) та ОСОБА_3 (вкладник) укладено договір банківського вкладу (депозиту) №76856 (а.с.9), за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти, на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2, відкритий у ПАТ «КБ «Стандарт», в сумі 197914,00 грн. на строк 7 днів, що обчислюється з дати укладання цього договору до 13 лютого 2015 року (п.1.1. договору). За користування вкладом протягом початкового строку вкладу банк нараховує та сплачує вкладнику проценти за ставкою 23,00 процентів річних (п.1.3 договору). Повернення банком вкладу вкладнику здійснюється шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника НОМЕР_1, відкритий у ПАТ «КБ «Стандарт». Відповідно до п.3.3.1 цього договору вкладник зобов'язаний у день укладання цього договору внести вклад на рахунок готівкою, або шляхом безготівкового перерахування.

Згідно копії платіжного доручення №1998 від 06 лютого 2015 року (а.с.11) позивач перерахував з власного рахунку, відкритого в ПАТ «КБ «Стандарт» НОМЕР_1 на свій вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 197914,00 грн. з призначенням платежу - залучення коштів на депозит згідно угоди №76856 від 06 лютого 2015 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19 лютого 2015 року №116 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 лютого 2015 року №38 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Стандарт», згідно з яким з 20 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Стандарт» Грицака І.Ю., тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Стандарт» запроваджено строком на три місяці з 20 лютого 2015 року по 19 травня 2015 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 травня 2015 року №101 продовжено строк дії тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Стандарт» до 18 червня 2015 року.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2015 року №385 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» та згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 червня 2015 року №120 розпочато процедуру ліквідації банку.

19 червня 2015 року наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» Грицака І.Ю. №2/2-ОД тимчасово обмежено здійснення в ПАТ «КБ «Стандарт» банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам за рахунками вкладників, перелік яких визначено у додатку до цього наказу, на час проведення досудового розслідування правоохоронними органами.

За наслідком звернення позивача із заявою від 14 липня 2015 року №14/07-1204 щодо включення його до списку вкладників, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Стандарт» Грицак І.Ю. листом від 20 липня 2015 року вих№20/07-1252 (а.с.15) повідомив ОСОБА_3 щодо прийняття рішення про тимчасове обмеження на час здійснення тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам по певних рахунках, до вказаного переліку рахунків в тому числі увійшов і рахунок НОМЕР_2. Також повідомлено, що за наслідками проведеної перевірки уповноважена особа Фонду звернулась до правоохоронних органів з відповідною заявою, з метою спростування/підтвердження обставин, що викликають сумнів у добросовісності дій позивача при отриманні коштів від ОСОБА_5 та до моменту закінчення розслідування правоохоронних органів, тимчасове обмеження по здійсненню банківських операцій по рахунку позивача буде залишатись.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» Грицака І.Ю. від 09 вересня 2015 року №11 визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), згідно переліку, який додається до цього наказу; зупинено перерахування/виплати за транзакціями і правочинами (договорами) згідно переліку, який додається до цього наказу.

Відповідно до витягу з Додатку «Перелік транзакцій та правочинів (договорів), визнаних нікчемними» до наказу №11 від 09 вересня 2015 року (а.с.33), за №2108 у вказаному переліку наявні відомості щодо перерахування 06 лютого 2015 року коштів у сумі 197914,00 грн. від ОСОБА_5 з рахунку НОМЕР_3 на рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1 з призначенням платежу - поповнення рахунку згідно договору №3309 від 30 жовтня 2014 року без ПДВ.

За наслідком розгляду заяви позивача стосовно виплат відшкодувань за вкладами, розміщеними в ПАТ «КБ «Стандарт», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом від 05 листопада 2015 року №02-036-42694/15 (а.с.39) повідомив позивача, що на виконання вимог ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ Стандарт» надано до Фонду гарантування перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. В цьому переліку вкладників інформація про вклади ОСОБА_3 відсутня. Питання внесення змін до вказаного переліку відноситься до компетенції уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 листопада 2015 року №208 відкликано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Стандарт» у провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Грицака І.Ю. з 16 листопада 2015 року та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Стандарт», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема ст.ст.37, 38, 47-51 Закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнку Ю.П. з 16 листопада 2015 року.

Повідомленням про нікчемність правочину від 03 листопада 2016 року вих.№03/11-1100 (а.с.71) Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» Ірклієнко Ю.П. повідомив позивача, що на підставі ст.215 ЦК України та ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», керуючись ст.37 вказаного Закону та наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» №11 від 09 вересня 2015 року про визнання правочинів (договорів) нікчемними, переказ коштів (транзакція), здійснений ОСОБА_5 06 лютого 2015 року в сумі 197914,00 грн. на підставі платіжного доручення №2108 від 06 лютого 2015 року на рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1, є нікчемним.

Вважаючи протиправними наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» №11 від 09 вересня 2015 року в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу №76856 від 06 лютого 2015 року та переказу коштів (транзакції), здійсненої ОСОБА_5 06 лютого 2015 року в сумі 197914,00 грн. на підставі платіжного доручення №2108 від 06 лютого 2015 року на рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що обмеження виплати коштів за депозитними договорами позивача у період ліквідації банку суперечить вимогам Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб», а уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» Грицак І.Ю., допускаючи таке обмеження, діяв з перевищенням наданих йому повноважень, відповідачами не доведено, що укладення депозитних договорів та внесення коштів на депозитні рахунки позивачем містить ознаки нікчемного правочину чи правочину, який міг би спричинити неплатоспроможність банку, а за відсутності підстав нікчемності правочину уповноважена особа Фонду зобов'язаний включити дані про рахунки позивача до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «КБ «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, однак вказаних дій не вчинив, чим допустив протиправну бездіяльність.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку (ч.1 ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частиною 1 ст.4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 2 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно ч.4 ст.26 зазначеного Закону Фонд не відшкодовує кошти:

1) передані банку в довірче управління;

2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень;

3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника;

4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік;

5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік;

6) розміщені на вклад власником істотної участі банку;

7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку;

8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань;

9) за вкладами у філіях іноземних банків;

10) за вкладами у банківських металах.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку вкладники набувають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах 200000,00 грн., за винятком вичерпного переліку підстав, передбачених ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В силу вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Пунктом 10 р.ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) встановлено, що список (списки) формується(ються) відповідно до базової структури Правил у розрізі рахунків вкладника з визначенням належних розрахункових сум, в електронному вигляді - за структурою інформаційного рядка файла «Список», визначеною у додатку 4 до цього Положення.

Список складається з інформації, що введена в базу даних про вкладників відповідно до укладених з банком договорів банківського вкладу (депозиту) та банківського рахунку.

До Списку не включається інформація про вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону.

Список подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. У супровідному листі зазначаються кількість інформаційних рядків та підсумкові значення сум.

Список на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та засвідчується підписами уповноваженої особи Фонду, головного бухгалтера банку та відбитком печатки банку (за наявності), на електронних носіях - на CD-дисках у csv-файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Список в електронному вигляді може бути переданий до Фонду засобами електронної пошти Національного банку України.

Відповідно до п.12 р.ІІ наведеного Положення протягом процедури здійснення тимчасової адміністрації в банку уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників, яким необхідно здійснити виплати за рахунок цільової позики, щодо: зменшення (збільшення) кількості; зміни розміру сум; зміни особи вкладника (на підставі свідоцтва про право на спадщину тощо); змін реквізитів вкладників.

Зміни надаються до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Згідно п.п.3, 4 р.ІІІ цього Положення Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Відповідно до п.6 р.ІІІ вказаного Положення протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Таким чином, протягом трьох днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку уповноважена особа Фонду формує та подає до Фонду, зокрема, перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до п.п.4-6 ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проте протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників.

Частинами 2, 4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно ч.3 ст.38 вищевказаного Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Вимогами ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 ст.74 КАС України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наявної в матеріалах справи копії наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» Грицака І.Ю. від 09 вересня 2015 року №11 (а.с.32) вбачається, що в ньому не визначено конкретної підстави нікчемності транзакції по перерахуванню 06 лютого 2015 року коштів у сумі 197914,00 грн. від ОСОБА_5 з рахунку НОМЕР_3 на рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1, а лише зазначено, що вказаний наказ було прийнято керуючись положеннями ст.ст.37, 38, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та зважаючи на звернення уповноваженої особи на тимчасову адміністрацію до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо виявлених фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку та інших осіб стосовно ПАТ «КБ «Стандарт».

В матеріалах справи наявна копія листа Подільського районного управління ГУ МВС України в м.Києві від 07 жовтня 2015 року №55/15909 (а.с.34) відповідно до якого 23 червня 2015 року надійшли повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» щодо протиправних дій фізичних осіб при перерахуванні грошових коштів із власних рахунків відкритих у банку та викладені у цих повідомленнях відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004281 від 23 червня 2015 року, попередня правова кваліфікація ч.1 ст.190 КК України.

Колегія суддів зазначає, що повідомлення уповноваженою особою Фонду правоохоронні органи про кримінальне правопорушення та відкриття кримінального провадження №0004281 не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.73, 74 КАС України та не приймаються судом, оскільки відсутній вирок суду в кримінальному провадженні або ухвала про закриття кримінального провадження, що набрали законної сили, які в силу ч.6 ст.78 КАС України є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому до моменту встановлення факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, у суду відсутні підстави вважати такі обставини доведеними.

В той же час, в повідомленні про нікчемність правочину від 03 листопада 2016 року вих.№03/11-1100, в запереченні на позовну заяву та в апеляційній скарзі Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» стверджується, що наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» Грицака І.Ю. від 09 вересня 2015 року №11 визнано нікчемним правочин (транзакцію) по перерахуванню 06 лютого 2015 року коштів у сумі 197914,00 грн. від ОСОБА_5 з рахунку НОМЕР_3 на рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1, на підставі ст.215 ЦК України та п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Умовою застосування наведеної норми при встановленні нікчемності правочину є мета надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством, однак, одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах 200000,00 грн. прямо встановлена законодавством України, а тому посилання на п.7 ч.3 ст.38 вказаного Закону не є належною підставою для визнання відповідного правочину нікчемним.

В силу ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Таким чином, правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст.204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

У відповідності до ч.1 ст.1062 ЦК України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується сторонами, що 06 лютого 2015 року ОСОБА_5 зі свого рахунку НОМЕР_3 перерахував грошові кошти в сумі 197914,00 грн. на рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1 та в подальшому позивач перерахував з власного рахунку, відкритого в ПАТ «КБ «Стандарт» НОМЕР_1 на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 197914,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №1998 від 06 лютого 2015 року.

В той же час, ОСОБА_5, яким перераховано кошти на рахунок позивача, має право вільно розпоряджатися коштами, які є його власністю. Відповідачем не надано доказів, що такі дії щодо перерахунку коштів з банківського рахунку фізичної особи на рахунок позивача суперечать законодавству, враховуючи положення ч.1 ст.1062 ЦК України.

Жодних доказів наявності обставин, які б свідчили про будь-які обмеження щодо перерахування коштів з рахунку ОСОБА_5 на рахунок ОСОБА_3 матеріали справи не містять, при цьому постанова Правління Національного банку України №116 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» до категорії неплатоспроможних» була прийнята 19 лютого 2015 року, тобто після укладання позивачем з ПАТ «КБ «Стандарт» договору банківського вкладу (депозиту) №76856 від 06 лютого 2015 року, здійснення відповідної транзакції та надходження коштів на вкладний (депозитний) рахунок позивача.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на концепцію, яка вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

В розумінні ст.177 ЦК України грошові кошти позивача є об'єктом її майнових прав, а тому ці права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини та ст.41 Конституції України є непорушними до тих пір, поки не буде досягнуто справедливого балансу між порушенням таких прав та суспільним інтересом. Натомість, відповідачем всупереч ч.2 ст.77 КАС України не доведено існування вказаного балансу та відсутність майнових прав позивача на кошти, що розміщені на банківському рахунку.

Посилання апелянта, що кредитором, який отримує відповідні переваги, міг стати не позивач, а третя особа (ОСОБА_3П.), який за допомогою здійснення платежів на користь позивача та подальшого отримання позивачем відшкодування за рахунок гарантованої суми міг отримати суму більшу, ніж гарантована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів вважає безпідставним, оскільки, фактично, уповноваженою особою Фонду прийнято рішення про визнання нікчемним транзакції із зарахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_3, натомість, жодних переваг (пільг) для останнього не встановлено.

Доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для відмови у відшкодуванні коштів по рахунку ОСОБА_3 відповідачами надано не було, а судом не встановлено.

Згідно наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» Грицака І.Ю. від 09 вересня 2015 року №11 визнано нікчемною транзакцію з перерахування коштів з рахунку ОСОБА_5 на рахунок ОСОБА_3, в той же час, судом не встановлено, а відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, в порушення ч.2 ст.77 КАС України, не доведено наявності обставин для визнання відповідної транзакції нікчемною з підстав, наведених у ст.38 цього Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зі спірного наказу не вбачається, які саме обставини свідчать про наявність підстав, передбачених ст.38 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб», для визнання вказаної транзакції нікчемною, а саме - про укладення банком правочину (у тому числі договору), умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Обставин, які б беззаперечно свідчили про наявність причинно-наслідкового зв'язку між вчиненим транзакцією та настанням негативних для банку наслідків, що являються підставами для визнання такого правочину нікчемним, по справі не встановлено.

Крім того, ПАТ «КБ «Стандарт», здійснюючи переказ коштів на користь позивача, не набув прав на кошти, які переказувались, а тому ПАТ «КБ «Стандарт» не є стороною переказу коштів, а є лише виконувачем своїх зобов'язань за договорами банківського рахунку перед клієнтами, в даному випадку перед ОСОБА_5, забезпечуючи рух коштів від ініціатора до отримувача переказу, тобто позивача.

Списання та зарахування коштів за банківськими рахунками здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21 січня 2004 року, згідно п.1.4 гл.1 якої розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку, однак ПАТ «КБ «Стандарт» при проведенні розрахункових операцій зазначених фактів не було встановлено.

Надходження коштів на рахунок позивача з рахунку іншої особи не свідчить про нікчемність транзакції щодо перерахування коштів, оскільки ці правочини вчинені у межах чинного законодавства, що регулює договірні відносини та відносини у сфері банківської діяльності.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не доведено наявності підстав, передбачених ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для визнання нікчемним правочину (транзакції) щодо перерахування 06 лютого 2015 року коштів у сумі 197914,00 грн. від ОСОБА_5 з рахунку НОМЕР_3 на рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1, висновок про нікчемність вказаного правочину (транзакції) є таким, що ґрунтується на припущеннях та ймовірності, а отже прийнятий на підставі такого висновку наказ від 09 вересня 2015 року №11 в частині, що стосується позивача, є необґрунтованим, прийнятим без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття та не відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України. Доказів, які б свідчили, що зазначений правочин (транзакція) є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави, відповідачами надано не було. Крім того, в силу положень ч.3 ст.228 ЦК України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом, натомість відповідного судового рішення про визнання недійсним транзакції щодо перерахування 06 лютого 2015 року коштів у сумі 197914,00 грн. від ОСОБА_5 з рахунку НОМЕР_3 на рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1 та застосування правових наслідків недійсності матеріали справи не містять, що свідчить про наявність порушення з боку відповідачів майнових прав ОСОБА_3, на захист яких подано даний позов.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на судову практику при розгляді подібних спорів у Вищому адміністративному суді України та судах апеляційної інстанції, так як вона не є обов'язковою для застосування при вирішенні даної справи, оскільки в Україні відсутній механізм прецедентного права.

Крім того, згідно пп.1 п.6 р.ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами (в чинній редакції) Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку такі переліки, зокрема, перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 4 до цього Положення.

Протягом дії тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та/або доповнення до переліків.

Отже, на момент вирішення спору по суті, змінилась процедура подачі уповноваженою особою додаткової інформації про вкладників до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а саме уповноваженою особою Фонду надаються зміни та/або доповнення до переліків, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, вийти за межі позовних вимог та частково задовольнити позов шляхом зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» включити дані про рахунки ОСОБА_3, до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «КБ «Стандарт», за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В той же час, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на непідсудність даної справи адміністративним судам, оскільки предметом спірних правовідносин є рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» Грицака І.Ю. у формі наказу від 09 вересня 2015 року №11 та наявність підстав для включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В силу вимог ч.2 ст.2 КАС України (в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч.2 ст.17 КАС України (в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 КАС України (в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції) суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим, у випадку, якщо суб'єкт у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції та, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Колегія суддів зазначає, що з набранням сили Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147 від 03 жовтня 2017 року, яким викладено Кодекс адміністративного судочинства в новій редакції, компетенція адміністративних судів, закріплена в ст.19 не змінилася.

Згідно п.17 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.16 наведеного Закону позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду.

За таких обставин, уповноважена особа Фонду являється суб'єктом, який виконує дії з забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку на основі законодавства та/або на виконання делегованих Фондом повноважень, що відповідає визначенню суб'єкта владних повноважень, наведеному у КАС України.

Беручи до уваги, що уповноваженою особою Фонду прийнято оскаржуваний наказ при здійсненні владних-управлінських функцій, колегія суддів вважає, що даний спір належить до публічно-правового та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Твердження апелянта, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права при аналізі нікчемності правочину та його доказів є безпідставними, оскільки судом встановлювалось, саме, відповідність наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» Грицака І.Ю. від 09 вересня 2015 року №11 вимогам ч.3 ст.2 КАС України (в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції).

Таким чином, судом першої інстанції не досліджувались умови цивільно-правової угоди, а вирішувалось питання законності та правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, а саме наказу від 09 вересня 2015 року №11, натомість відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України не доведено правомірність спірного наказу та його відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі №21-41а16, відповідно до якої у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Наведена позиція Верховного Суду України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма