Справа № 826/1520/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 липня 2018 року № 826/1520/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (03048, АДРЕСА_1)

до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради

(Київської міської державної адміністрації) (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36)

третя особа ОСОБА_2 (АДРЕСА_7)

про зобов'язання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - Відповідач), третя особа ОСОБА_2, в якому просить суд: зобов'язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) внести запис про скасування державної реєстрації в розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна (АДРЕСА_3) з реєстраційним номером 00, а саме: скасувати запис про право власності 12129991 на власника ОСОБА_1, скасувати запис про право власності 12130049 на власника ОСОБА_3, скасувати запис про право власності НОМЕР_3 на власника ОСОБА_4.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 29.01.2018 р., відкрито спрощене позовне провадження у справі та запропоновано Відповідачу в 20 календарних днів з дня одержання цієї ухвали надати суду відзив на позовну заяву.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що дії державних реєстраторів щодо відмови в скасуванні записів про реєстрацію права власності на нерухоме майно порушують її право на відмову від права власності, передбаченого ст.346, 347 Цивільного кодексу України.

Представник Відповідача надав відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки Позивачем не надано рішення суду щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, передбаченого частиною 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Третя особа підтримує позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши, що протиправні дії Відповідача порушують її право на набуття права власності на спірне нерухоме майно.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, її діти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та мати ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживали та були зареєстровані у АДРЕСА_3.

Право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 належала Позивачу та її дітям в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 10.08.2015 року НОМЕР_2 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до розпорядження Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.06.2016 року №495 «Про затвердження спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Національної академії внутрішніх справ про надання житлової площі їх працівникам» ОСОБА_1 була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 на родину з чотирьох осіб при умові передачі Національній академії внутрішніх справ приватизованої однокімнатної квартири №64 жилою площею 18,69 кв.м в будинку №17/19 по вул. Академіка Туполева в м. Києві із зняттям з квартирного обліку.

На виконання розпорядження №495 від 17.06.2016 року Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_1 звернулась до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації для скасування приватизації та анулювання свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.03.2017 року №92 скасовано розпорядження про приватизацію від 10.08.2015 року №378 та анульовано свідоцтво про право власності від 10.08.2015 року НОМЕР_2 на квартиру АДРЕСА_3.

Позивач звернулась 22.04.2017 року до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3.

Рішенням від 24.04.2017 року №34899541 відмовлено у скасуванні запису про право власності/внесенні запису про скасування державної реєстрації за номером 12129991 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Аналогічно було прийнято рішення від 11.08.2017 року №36579026, від 11.08.2017 року №36580537 та від 11.08.2017 року №36578138, якими відмовлено у скасуванні записів про право власності відносно Позивача та її дітей.

Вказані вище рішення мотивовані тим, що не подані усі необхідні документи, а саме - рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Позивач вважає дані дії Відповідачів протиправними, а тому звернулася до суду з даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Приписами ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. № 1952-IV (надалі - Закон № 1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV, визначено, що державній реєстрації прав підлягають, зокрема: право власності; речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Згідно з пунктами 1, 3, 5 частини 3 статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Стаття 18 Закону № 1952-IV визначає, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно з частинами 2, 4 статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до частин другої і десятої статті 18, частини першої статті 20, частин другої і третьої статті 32, частини третьої статті 34 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2015 року № 1127 затвердив Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Порядок № 1127 у редакції чинній на момент винесення спірного рішення).

Відповідно пункту 6 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

У відповідності до пункту 18 Порядку № 1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Згідно з пунктом 40 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 1952-IV внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

Відповідно до п.5 Тимчасового положення про порядок передачі громадянами житла, що перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.06.1995 року №24 громадянин, квартира якого прийнята до комунальної чи державної власності, звертається до бюро технічної інвентаризації із заявою щодо скасування запису про реєстрацію права власності за громадянином (громадянами) на нерухоме майно в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. До заяви додається оригінал свідоцтва

про право власності на приватизовану квартиру з відміткою органу приватизації про його анулювання та копія рішення органу, який здійснює поліпшення житлових умов, щодо умов прийняття квартири до комунальної чи державної власності. Оригінал свідоцтва про право власності та технічний паспорт на приватизовану квартиру залишаються в бюро технічної інвентаризації. На підставі поданих документів бюро технічної інвентаризації протягом 5 днів скасовує запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності за громадянином (громадянами), про що заявнику надається відповідна довідка.

Важливо відзначити, що у відповідності до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (надалі - Порядок № 1141), державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Також, згідно з абз. другим пп. 5 п. 41 Порядку № 1141 у результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав, тобто вносяться зміни в частину розділу Державного реєстру, де містяться відомості про право власності та суб'єкта цього права, а відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 1952-IV Державний реєстр прав складається з розділів, які відкриваються на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього.

Таким чином, при внесенні змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі скасованого в судовому порядку рішення державного реєстратора вносяться зміни до відповідно розділу, який відкритий на об'єкт нерухомого майна, а саме в ту частину, де міститься запис про право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права.

Отже, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Державний реєстратор не наділений повноваженнями скасовувати записи в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, за відсутності судового рішення про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Крім того, Суд зазначає, що статтею 11 Закону №1952-VI державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до правил частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Така ж правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 (справа №21-1465а15), згідно якої спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що належним відновленням порушеного права Позивача буде саме: скасування записів про право власності 12129991 на власника ОСОБА_1, скасувати запис про право власності 12130049 на власника ОСОБА_3, скасувати запис про право власності НОМЕР_3 на власника ОСОБА_4 щодо спірного об'єкту нерухомості.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (03048, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код: НОМЕР_1) задовольнити частково.

2. Скасувати запис про право власності 12129991 на власника ОСОБА_1, скасувати запис про право власності 12130049 на власника ОСОБА_3, скасувати запис про право власності НОМЕР_3 на власника ОСОБА_4 щодо об'єкту нерухомого майна за адресою АДРЕСА_3.

3. В решті позовних вимог відмовити повністю.

4. Стягнути з Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704,80 (сімсот чотири гривень 80 копійок).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук