Справа № 806/2345/18
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року м. Житомир справа № 806/2345/18

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання дій протиправними, зобов'язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, -

встановив:

25.05.2018 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, у якому він просить з врахуванням уточнених позовних вимог:

- визнати протиправними дії Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо невиплати індексації грошового забезпечення;

- зобов'язати Херсонський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з урахуванням абзацу п'ятого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (без зміни місяця підвищення (базового місяця) у січні 2016 року) за період з 01.01.2016 до дня звільнення - 20.10.2017.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що на день звільнення ним не було отримано у повному обсязі кошти, на які він мав право під час проходження військової служби, а саме: індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день виключення зі списків особового складу (звільнення), у зв'язку з чим він звертався до відповідача з приводу врегулювання питання виплати індексації грошового забезпечення, проте отримав відмову з посиланням на те, що індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась, а тому позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 14.06.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

02.07.2018 за № 1466 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 37-40). В обґрунтування заперечень останній зазначив, що відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише у межах фонду грошового забезпечення.

Відповідно до п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078), виплата сум індексації здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню. Проведення індексації грошових доходів населення, у тому числі грошового забезпечення, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. Тобто у межах наявного фінансового ресурсу індексація грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України з січня 2016 року до лютого 2018 року Міністерством оборони України не здійснювалась.

Порядок № 1078 не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі роки. Отже, на думку відповідача, виплата сум індексації грошового забезпечення у межах коштів Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку, передбачених на виплату грошового забезпечення є неможливою. У зв'язку із відсутністю фінансування не було нарахування, а відповідно, не проводились розрахунки та виплати. З огляду на що просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Окрім того, представником відповідача було зазначено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Херсонському зональному відділі Військової служби правопорядку не з 01.01.2016 року, а з 07.07.2016.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду із даним позовом, в обґрунтування вказаного факту посилається на те, що позивач проходив військову службу, яка відповідно до п. 17 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України відноситься до публічної служби. Відповідно до вимог п. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо проходження, звільнення та прийняття на публічну службу встановлюється місячний строк. У зв'язку із пропуском строку на звернення позивача до суду з даним позовом, відповідач просить залишити його без розгляду.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді оперативного чергового відділення оперативних чергових штабу Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку.

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.09.2017 № 418 підполковника ОСОБА_1 оперативного чергового відділення оперативних чергових штабу Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку Південного територіального управління Військової служби правопорядку звільнено з військової служби у запас за п. «б» (за станом здоров'я) (а.с. 17).

Наказом начальника Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку від 20.10.2017 № 216 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу з 20.10.2017 (а.с. 18).

19.02.2018 ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо видачі довідки, нарахування та виплати йому індексації за період з 01.01.2016 до дня виключення його зі списків особового складу (звільнення).

Відповідач листом від 12.03.2018 № 512 відмовив ОСОБА_1 у виплаті індексації та повідомив, що у зв'язку із внесенням змін до Порядку № 1078 індексація грошового забезпечення не нараховувалась. За період з липня 2016 року до дня звільнення позивача (виключення зі списків особового складу - 20.10.2017) індексація грошового забезпечення йому не нараховувалась та не виплачувалась (а.с. 16).

Вважаючи таку відмову Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Стосовно доводів відповідача щодо пропуску позивачем місячного строку на звернення до суду із даним позовом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідачем у відзиві на адміністративний позов вказано на пропуск позивачем строку на звернення із даним позовом до суду відповідно до вимог ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки ОСОБА_1 проходив військову службу, яка, відповідно до ст. 19 КАС України відноситься до публічної служби.

Суд не погоджується із вказаними доводами відповідача з огляду а наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналізуючи зміст вказаних правових норм та матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не стосуються правовідносин, що виникають під час проходження, звільнення чи прийняття на публічну службу, оскільки вони стосуються невиплат сум грошового забезпечення за час проходження військової служби, що не є тотожним поняттю проходження, звільнення чи перебування на публічній службі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що до даного спору слід застосовувати саме шестимісячний строк на звернення з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закону України № 2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Преамбулою Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон України № 1282-ХІІ) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону України № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ст. 4 Закону України № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 6 Закону України № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 1078, згідно з п. 4 якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу восьмого п. 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Відповідачем не доведено відсутність обставин, передбачених ст. 4 Закону України № 1282-ХІІ.

Що стосується посилання представника відповідача на складну фінансово-економічну ситуацію у державі, то суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

А тому, з огляду на викладене, складна фінансово-економічна ситуація в державі жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.

Стосовно строку нарахування позивачу індексації грошового забезпечення суд зазначає, наступне.

Позивач просить нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до дня звільнення (виключення зі списків особового складу - 20.10.2017).

Однак, як видно з наявного у матеріалах справи наказу начальника Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку від 07.07.2016 № 149 ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу на посаду оперативного чергового відділення оперативних чергових штабу Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку лише з 07.07.2016 (а.с. 41).

Тобто позивач проходив військову службу у Херсонському зональному відділі Військової служби правопорядку не з 01.01.2016 року, а з 07.07.2016 до 20.10.2017 (день виключення зі списків особового складу).

На підставі викладеного, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправними дій Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.07.2016 до 20.10.2017.

З огляду на вказане, суд також вважає безпідставним, зобов'язувати відповідача надати довідку із зазначенням місця підвищення (базового місяця станом до грудня 2015 року (включно), а також з вказанням суми індексації (фіксованої суми), яка була виплачена у грудні 2015 року, оскільки ОСОБА_1 у вказаний період не проходив військову службу у Херсонському зональному відділі Військової служби правопорядку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем у порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено, а позивачем та наявними у матеріалах справи доказами спростовано правомірність дій Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на відсутність витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 258, 261-262, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (10024, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку (73000, м. Херсон, вул. Олександрівська, 32, ) про визнання дій протиправними, зобов'язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.

Зобов'язати Херсонський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з урахуванням абзацу п'ятого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 за період з 07.07.2016 по день виключення зі списків особового складу - 20.10.2017.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено: 13 серпня 2018 року.

Суддя О.В. Єфіменко