Справа № 1540/3938/18
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2018-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3938/18
УХВАЛА
09 серпня 2018 року м.Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, -
В С Т А Н О В И Л А:
До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Одеської міської ради, в якому позивачі просять: рішенням суду визнати за позивачкою права приватної власності на земельну ділянку №13 в дачно-будівельному кооперативі «Знамя», якій знаходиться за адресою м.Одеса, 1-й Дачний пров. №1 в ДСК «Знамя»; після визнання судом права ОСОБА_2 на отримання в приватну власність її земельної ділянки-зобовязати позивачку заказати в спеціально уповноваженому органі оформлення необхідних приватизаційних документів на її земельну ділянку, розташовану за адресою м.Одеса, 1-й Дачний пров. №1, площею 0,0648га по той самій процедурі, яка була застосована до ОСОБА_3 та іншім громадянам України в ред. 25.10.01р. ЗКУ (згідно з рішенням Приморського райсуду від 27.04.2004 року).
Також позивачі просять витребувати з архіву приватизаційну справу, на підставі якої винесено рішення ОМР від 30.06.2016 року №892-VІІ, поновити строк на подачу цього адміністративного позову, оскільки тільки 17.07.2018 року виявили в архіві відсутність документів, на підставі яких винесено рішення від 30.06.2016 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, крім іншого, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 1 ч.1 ст.170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ч. ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Згідно з п. 1, п.2 ч. 1 ст.4 КАС України адміністративна справа-переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір спір, у якому, зокрема, хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст.4 КАС України)
Отже, відносини, що виникають між фізичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень у сфері управлінської діяльності є публічно-правовими.
Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ст. 55 Конституції України, ст.2,5 КАС України.
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1 ч.1 ст.19 КАС України).
Статтею 1 ЦПК України встановлено, що ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.
Відповідно до ст.19 ЦПК України («Справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів») суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 15 ЦКУ визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст.16 ЦКУ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.
Таким чином, захист прав, що виникають з правовідносин щодо визнання права власності, здійснюється у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11. 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Щодо вимоги про зобовязання позивача здійснити певні дії, то вказана вимога не підлягає розгляду у судовому порядку, оскільки відсутні ознаки спору по даній вимогі.
На підставі викладеного, керуючись ст.170 КАС України,-
У Х В А Л И В:
Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2 у відкритті провадження в адміністративній справі за їх позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку.
Адміністративний позов з додатками повернути позивачам.
Розяснити позивачу, що позов щодо спірних правовідносини про визнання права власності повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.
Ухвала суду може бути оскаржена у порядку та строки встановлені ст.ст.295-297 КАС України.
Суддя Е.В. Катаєва