Справа № 814/3875/14
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2018 року

Київ

справа №814/3875/14

касаційне провадження №К/9901/3402/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Миколаївської митниці Державної фіскальної служби на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.02.2015 (головуючий суддя Малих О.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 (головуючий суддя Бойко А.В., суддів: Танасогло Т.М., Яковлєв О.В.) у справі №814/3875/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг» до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг» звернулось до суду з адміністративним позовом до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 17.12.2014 №504070000//2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 17.12.2014 №504070000/2014/00061.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.02.2015, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 17.12.2014 №504070000//2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 17.12.2014 №504070000/2014/00061.

Миколаївська митниця Державної фіскальної служби подала касаційну скаргу, в якій просила постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.02.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема статей 53, 57, 58, 59, 62, 63 Митного кодексу України.

Зокрема, зазначає, що в митниці були підстави для сумнівів у правильності митної вартості товару. Таким чином митним органом обґрунтовано було запропоновано надати додаткові документи. Водночас надані позивачем додаткові документи не підтвердили правильність визначеної позивачем митної вартості, що дало підстави для визначення митної вартості товару у спосіб, визначений статтею 57 Митного кодексу України.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та компанією «CNHІ International SA» (Швейцарія) було укладено зовнішньоекономічний контракт поставки від 10.01.2014 №UA-EAC-EUR-2014 на загальну суму 20000000,00 євро, згідно до умов якого продавець зобов'язався продати, а покупець купити товар в межах цього контракту згідно окремих додатків, що укладаються між сторонами. Конкретні умови та терміни поставки товару визначаються у відповідних додатках до контракту, а ціна за одиницю товару вказується в специфікаціях.

Між позивачем та компанією «CNHІ International SA» було укладено додаток від 24.11.2014 №16 та специфікацію №13 до контракту №UA-EAC-EUR-2014, відповідно до якої сторони домовились про поставку, окрім іншого, нового комбайна зернозбирального New Holland , модель TC5080 (виробничий код TC508E), та жатки зернової New Holland модель 20GHCP (ширина захвату 6.16 м), без транспортного візку, на умовах поставки - EXW Плоцьк, Польща за ціною 148000,00 євро за одиницю.

Для здійснення митного оформлення поставленого товару, позивачем подано митному органу митну декларацію №504070000/2014/006788, в якій зазначив ціну товару 5000,00 євро, з якої позивачем самостійно було обраховано митні платежі в сумі 314488,82грн.

На підтвердження митної вартості товару позивач надав наступні документи:

1. декларацію митної вартості від 16.01.2015;

2. контракт від 10.01.2014 №UA-EAC-EUR-2014 року, доповнення №1 до контракту від 10.01.2014, додаток №13 до контракту від 10.01.2014, специфікацію №13 контракту від 10.01.2014;

3. рахунок-фактуру (Invoice) від 29.11.2014 №FTCNH140278582;

4. від 28.11.2014 банківську контр-гарантію GRI0642MK14 та її переклад на українську мову, а також лист ПАТ «Райффайзен банк Аваль» від 12.12.2014 №Р2-01-05-3/14-3589 щодо цієї банківської контр гарантії;

5. договір на перевезення від 30.05.2014 №9;

6. довідку перевізника Товариства з обмеженою відповідальністю «Новтранс» про транспортні витрати від 15.12.2014 вих. №001.

За наслідками розгляду наданих документів посадовою особою підрозділу митного оформлення було направлено декларанту електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів, а саме: у зв'язку з тим, що надані документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості товару (відсутня копія гарантії забезпечення платежу відповідно до п. 2.1 додатку 13 від 24.11.2014 до контракту №UA-EAC-EUR-2014 від 10.01.2014; надані декларантом документи мають розбіжності та неточності, а саме: інформація щодо витрат на навантаження, зазначена у довідці про транспортні витрати від 15.12.2014 №001 суперечить п. 3.2 розділу 3 Договору №9 на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 30.05.2014, надані документи не містять інформації щодо числових значень складових митної вартості, а саме: транспортні витрати відповідно до Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспортні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 №65 при подачі порожнього транспортного засобу до місця завантаження.

Відповідачем було витребувано у товариства: 1) виписку з бухгалтерської документації щодо складових митної вартості (пакування, страхування, транспортних витрат), а також бухгалтерські документи, передбачені Розділом 4 Договору №02/04/11 на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 01.04.2014; 2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; 3) копію декларації країни відправлення та митні документи передбачені п. 8.4 контракту UA-EAC-EUR-2014 від 10.01.2014; 4) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

Листом від 17.12.2014 №639 на вимогу митниці позивачем були надані додаткові пояснення та додаткові документи з метою підтвердження митної вартості товару за поданою ними митною декларацією від 15.12.2014 за основним методом визначення митної вартості за ціною договору.

Позивачем у наданих поясненнях зазначено про те, що банківська гарантія є порукою банку-гаранта за свого клієнта і не є платіжним та/або бухгалтерським документом. Також декларант повідомив митний орган про те, що навантаження в місці завантаження відбулось за рахунок перевізника, а тому надана Товариством з обмеженою відповідальністю «Техноторг» довідка про транспортні витрати щодо витрат на навантажувальні роботи відповідає дійсності. Крім того, зазначено, що ані продавцем, ані покупцем товар, поставлений за специфікацією від 24.11.2014 №13 до контракту від 10.01.2014 не страхувався, а якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини відсутні, оскільки товар є новим.

За результатами розгляду поданих підприємством документів, відповідачем 17.12.2014 відповідачем було прийнято рішення №504070000/2014/000026/2 про коригування митної вартості товарів, згідно якого митна вартість групи товарів була змінена в бік збільшення в наслідок застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів, замість застосованого позивачем основного методу - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

В рішенні про коригування митної вартості товарів від 17.12.2014 №504070000/2014/000026/2 відповідачем було зазначено, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій), не застосовується на підставі пункту 4 частини першої 1 статті 58 Митного кодексу України, оскільки у наданих документах наявні розбіжності та неточності. Основою для визначення митної вартості є вартість операції з ідентичними товарами за рівнем 20457,00 євро за одиницю. Миколаївською митницею ДФС було визначено митну вартість товару позивача в сумі 13 351,00 євро, замість задекларованих ним самостійно 5 000,00 євро.

Крім того, старшим державним інспектором Чеботарьовим Ю.В. відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення 17.12.2014 №504070000/2014/00061.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що надані позивачем документи не містять розбіжностей або ознак підробки. Натомість, відповідачем не надано суду доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 Митного кодексу України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем надано всі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, надані документи не містять розбіжностей та піддаються обчисленню і підтверджують ціну товару.

Компанією CNHІ International SA у підтвердження ціни товару, який був придбаний позивачем, були надані витяг з прайс-листа від 01.10.2014, згідно якого ціна жниварки New Holland модель 20 GHCP складає 5 000 євро. Також цим контрагентом 02.12.2014 був наданий лист для пред'явлення у відповідні державні органи при митному оформленні, у якому зазначено, що у зв'язку із закінченням сезону збору врожаю у 2014 році та наявністю на складі нереалізованих зернозбиральних комбайнів (2013-2014 років випуску) компанією були встановлені спеціальні ціни на комбайни та жатки, які діють лише у період з 01.10.2014 року по 31.01.2015.

Перевезення товару здійснювалось Товариством з обмеженою відповідальністю «Новтранс» за договором від 30.05.2014 №9 на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні.

У підтвердження транспортних витрат було надано довідку із зазначенням вартості транспортних витрат. Зазначена довідка про транспортні витрати містить необхідну інформацію щодо складових митної вартості, зокрема витрати на перевезення до місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження, повідомлення про те, що страхування товару не здійснювалось.

При цьому, судами обґрунтовано відхилено доводи митного органу, що позивач та компанія CNHІ International SA є пов'язаними між собою особами відповідно до положень статті 15 Угоди про застосування статті VІІ Генеральної угоди з тарифів та торгівлі 1994 року, оскільки судами не встановлено, а відповідачем не доведено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг» є одноосібним агентом, одноосібним дистриб'ютором чи одноосібним концесіонером компанії CNHІ International SA.

Митним органом у спірних правовідносинах не обґрунтовано наявності обмежень, які унеможливлюють визначення митної вартості за ціною договору.

За таких обставин, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність картки відмови та рішення про коригування митної вартості товару є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Миколаївської митниці Державної фіскальної служби без задоволення, а оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Миколаївської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.02.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 у справі №814/3875/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

............................

...........................

...........................

Т.М.Шипуліна,

Л.І.Бившева,

В.В.Хохуляк,

Судді Верховного Суду