Справа № 826/10671/18
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Мєзєнцев Є.І., Троян Н.М.

Секретар судового засідання: Кузик М.А.

За участі представника Позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.07.18р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі №826/10671/18 за позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Тетяни Петрівни про визнання протиправним та скасування рішення

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення від 23.05.2018р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41233586.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.07.18р. відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 170 КАС України, у зв'язку з тим, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з вказною ухвалою, Позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати ухвалу з мотивів порушення судом норм процесуального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги Апелянт вказує на те, що ця справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки питання про майнове право Позивач перед судом не ставить, позаяк дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

У судовому засіданні представник Апелянта підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник Відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про проведення судового засідання повідомлений належним чином, докази чого є в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу Позивача, заслухавши представника Апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди не є публічно-правовими, оскільки випливають із договірних відносин, а тому мають вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства, а не адміністративного.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Судом першої інстанції установлено, що між Позивачем (Іпотекодавець) та Банком «Фінанси та Кредит» (Іпотекодержатель) укладено Договір іпотеки від 09.12.05р. №1280И/1205, за умовами якого Іпотекодавець передає Іпотекодержателю нерухоме майно в забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором 1644рvі-12-05 від 09.12.05р. на суму 260 000 доларів США, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 80,90кв.м.

В подальшому, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22.02.18р. відступив ОСОБА_5, як новому кредитору, у обсязі та на умовах, визначених цим договором, право вимоги Банку до позичальника та іпотекодавця, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, в т.ч., Позивача.

23.05.18р. Відповідачем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41233586, згідно якого зареєстровано за ОСОБА_5 право приватної власності на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 00, квартиру двокімнатну АДРЕСА_1. Підставою виникнення права власності зазначено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, серія та номер: 238, виданий 22.03.18р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіциною Я.Б.

В обґрунтування протиправності зазначеного рішення, Позивач вказує на те, що договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, на підставі якого здійснено оспорювану реєстрацію, не містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, як-то передбачав договір іпотеки, а тому, на переконання Позивача, такий договір не може підтверджувати набуття, зміну чи припинення прав на нерухоме майно, що безпідставно не враховано державним реєстратором при прийнятті рішення.

Таким чином спірні правовідносини стосуються безпідставного, на думку Позивача набуття права власності на об'єкт нерухомості третьою особою (ОСОБА_5.) на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22.02.18р. Оспорюючи рішення державного реєстратора, Позивач фактично вказує на порушення його права, як іпотекодавця та власника спірного майна.

За правовим висновком Великої Палати Верхового Суду, який викладений у постанові від 30 травня 2018 року у справі №826/9417/16, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

За правилами Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ст. 19 ЦПК).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За наведених обставин та правових норм, колегія дійшла висновку, що оспорювана ухвала відповідає вимогам процесуального закону, підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.07.18р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі №826/10671/18 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.07.18р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі №826/10671/18 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Мєзєнцев Є.І.

Троян Н.М.

Повний текст постанови складений: 14.08.18