Справа № 2040/6378/18
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 серпня 2018 р. № 2040/6378/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д.

при секретарі судового засідання - Єрьомкіній К.І.,

за участі:

представника заявника - Шевченка Д.В.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за заявою в порядку ст. 283 КАС України Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків,61057, ) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,61007, код ЄДРПОУНОМЕР_1) про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДФС у Харківській області звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з заявою в порядку ст. 283 КАС України, в якій просить суд підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків, зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків, відкритих в банківських установах, які обслуговують самозайняту особу ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1).

В обґрунтування вказаної заяви заявник зазначив, що відповідач необґрунтовано відмовив у допуску посадових осіб до проведення планової документальної перевірки, а відтак наявні підстави, визначені п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України для застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, з підстав того, що жодних повідомлень, направлень та наказів про проведення перевірки не отримував, про проведення перевірки не був обізнаний.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи заяви та доводи відповідача проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був включений до плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2018 рік.

На підставі плану-графіку Головним управлінням ДФС у Харківській області було винесено наказ від 16.07.2018 року № 5094 про проведення документальної планової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_2 з 06.08.2018 року тривалістю 10 робочих днів.

На підставі вказаного наказу було видано повідомлення № 655 від 16.07.2018 року, яке разом з наказом, як зазначив заявник, направлено на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням 18.07.2018 року.

З копії накладної, що містить інформацію про відправлення № 417 судом встановлено, що вказане повідомлення направлено на адресу: 61184, м. Харків, вул. Дружби Народів, 232Б, в той час як адреса реєстрації ОСОБА_2: 61184, АДРЕСА_2.

Відповідно до а. 2 п. 77.4. ст. 77 Податкового кодексу України право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Відтак, суд дійшов висновку, що вказане повідомлення не було направлено на адресу відповідача, а отже відповідач не був обізнаний про проведення перевірки.

Таким чином, в заявника не було права на проведення документальної планової перевірки платника податків.

До суду разом з матеріалами заяви надано акт відмови ОСОБА_2 від проведення документальної планової перевірки № 6067 від 06.08.2018 року та акт відмови платника податків в наданні пояснень з питання відмови від проведення документальної планової перевірки № 6068 від 06.08.2018 року.

Зазначені докази не беруться судом до уваги, оскільки, як було зазначено вище у позивача, внаслідок невиконання вимог п. 77.4 ст. 77 ПК України не було права на проведення такої перевірки.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Харківській області 08.08.2018 року було винесено рішення № 2352/20-40-13-15 про застосування адміністративного арешту майна з підстав передбачених п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України, відповідно до якої арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин, зокрема якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Підстави застосування адміністративного арешту визначені у ст. 94 ПК України.

Крім того, заявник у своїй заяві також просить зупинити видаткові операції на рахунках платника податків, відкритих у банківських установах, що обслуговують ОСОБА_3

Суд зазначає, що накладення адміністративного арешту та зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків є різними за своєю правовою суттю та не можуть підмінятися одне одним.

Підстави застосування зазначених заходів не є тотожними та передбачені різними нормами ПК України.

Як вбачається з Рішення податкового органу про застосування арешту майна підставою для прийняття такого рішення слугувало саме п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України, тобто якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Проте, в судовому засіданні встановлено, що законних підстав для проведення такої перевірки в податкового органу не було, а відтак відсутні підстави для застосування адміністративного арешту платника податків.

Крім того, зазначене рішення не стосується зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, та суд не вбачає будь-яких підстав, передбачених Податковим кодексом України для зупинення таких операцій або трактування рішення податкового органу про арешт майна платника податків як рішення про зупинення видаткових операцій на рахунках такого платника.

Відповідно до пп. 20.1.33 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Заявником не подано до суду доказів наявності податкового боргу у відповідача або підтвердження того факту, що у платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Посилання представника заявника на п. 20.1.32 ПК України не береться судом до уваги оскільки даний пункт стосується права контролюючого органу звертатися до суду, якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на цінні папери та/або кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом. Підставою такого звернення є п. 89.4 ПК України, а отже зазначена норма не стосується справи, що розглядається.

Суд також враховує висновки Верховного суду, зазначені в постанові у справі № 820/2312/17від 15.05.2018 року, в якому зокрема зазначено, що на законодавчому рівні, положеннями норм податкового законодавства розрізненні правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

Не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об'єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов'язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв'язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах. Суд дійшов висновку, що законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

В даному випадку такими правовими підставами (умовами) є саме, або наявність податкового боргу, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В той же час, для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться в банку платника податків з підстав не допуску перевіряючих до перевірки, не є передбаченою правовою підставою визначених положеннями податкового законодавства для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках Товариства, відкритих в банківських установах.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність рішення ГУ ДФС У Харківській області від 08.08.2018 року № 2352/20-40-13-15, а отже заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 255, 283, 293 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви в порядку ст. 283 КАС України Головного управління ДФС у Харківській області до ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків та зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків, відкритих в банківських установах, які обслуговують самозайняту особу ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Кухар М.Д.