Справа № 802/1346/17-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 серпня 2018 р. Справа № 802/1346/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Михайла Володимировича

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Кухрівського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 15.06.2016 року №23039-13, яким їй визначено податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є протиправним, адже належні їй приміщення житлового будинку є непридатними для проживання, а відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не є об'єктом оподаткування. Крім того, позивач також вважає протиправною податкову вимогу від 21.12.2016 № 26206-02, винесену відповідачем у зв'язку із несплатою податкового зобов'язання визначеного на підставі податкового повідомлення-рішення від 15.06.2016 року №23039-13

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.10.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове-повідомлення рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС від 15.06.2016 року №23039-13, натомість в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даною постановою, Головне управління ДФС у Вінницькій області оскаржило її в апеляційному порядку. Так, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Разом із тим, постановою Верховного Суду від 10.04.2018 року скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи дану справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав на необхідність підтвердження податковим органом, як суб'єктом владних повноважень, факту того, що приміщення "А" та "Е" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, у 2015-2016 роках було придатним для використання.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 24.05.2018 року матеріали даної адміністративної справи прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Крім того, на виконання вимог Верховного Суду даною ухвалою також витребувано у Головного управління ДФС у Вінницькій області усі наявні у нього докази, які б підтверджували факт того, що приміщення "А" та "Е" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 у 2015-2016 роках було придатним для використання. Підготовче судове засідання призначено на 19.06.2018 року.

Судове засідання 19.06.2018 року не відбулось, у зв'язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 16.07.2018 року.

У судовому засіданні 16.07.2018 року оголошено перерву до 24.07.2018 року у зв'язку з витребуванням додаткових доказів.

Ухвалою від 24.07.2018 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 календарних днів з метою надання позивачу можливості уточнити її позовні вимоги. Наступне судове засідання призначено на 02.08.2018 року.

В судовому засіданні 02.08.2018 року прийнято заяву позивача про уточнення позовних вимог, з урахуванням якої позивач просить суд: визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 15.06.2016 року №23039-13 та податкову вимогу від 09.02.2018 року №2161-50.

Ухвалою від 02.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

У судовому засіданні 02.08.2018 року позивач підтримала уточнені позовні вимоги (заява від 02.08.2018 року) та просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що житлова нерухомість, власником якої вона є, визнана непридатною для проживання, а тому не є об'єктом оподаткування.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного адміністративного позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Зокрема зазначив, що належне позивачу приміщення було визнане непридатним для проживання, згідно рішення виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради від 27 квітня 2017 року № 20, тоді як податкове зобов'язання визначено за 2015 рік.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 28.01.2015 року "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" вирішено встановити для квартир, площа яких перевищує 60 кв. м. та житлових будинків, площа яких перевищує 200 кв. м. ставку податку в розмірі 2% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року.

Поряд із цим, рішенням Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 23.06.2015 року "Про внесення змін до рішення від 28.01.2015 року "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" вирішено встановити для квартир, площа яких перевищує 60 кв. м. та житлових будинків, площа яких перевищує 250 кв. м. ставку податку в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року.

В подальшому, 15.06.2016 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №23039-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості в сумі 10558,88 гривень та податкову вимогу від 21 грудня 2016 року №26206-02 про сплату боргу в сумі 10558,88 гривень.

Судом також встановлено, що відповідно до акту перевірки технічного стану приміщення "Е" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 від 21 квітня 2017 року, складеного комісією в складі депутатів Ксаверівської сільської ради та двох сусідів, комісія дійшла висновку, що вказане приміщення без проведення ремонтних робіт є недоцільним для використання його як житлове. Також комісією рекомендовано визнати дане приміщення непридатним для проживання, з виключенням його із житлового фонду для подальшого знесення.

Рішенням виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради від 27 квітня 2017 року № 20 затверджено акт технічного стану приміщення "А" та "Е" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 від 21 квітня 2017 року. Визнано приміщення "А" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, непридатним для проживання з виключенням його із житлового фонду для подальшого знесення. Приміщення "Е" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, рекомендовано признати непридатним для проживання до завершення будівельних робіт.

При цьому, не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням рішенням від 15.06.2016 року №23039-13 та податковою вимогою від 21 грудня 2016 року №26206-02, позивач 08.08.2017 року звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду.

Так, Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.10.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове-повідомлення рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС від 15.06.2016 року №23039-13, натомість в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

За наслідком апеляційного оскарження, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Разом із тим, постановою Верховного Суду від 10.04.2018 року скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи дану справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав на необхідність підтвердження податковим органом, як суб'єктом владних повноважень, факту того, що приміщення "А" та "Е" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 у 2015-2016 роках було придатним для використання.

Так, надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню від 15.06.2016 року №23039-13 та враховуючи висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 10.04.2018 року, суд зазначає наступне.

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIІI "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України, було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п. п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно п. "ґ" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об'єктом оподаткування житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Як зазначалось судом вище, згідно акту перевірки технічного стану приміщення "Е" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 від 21.04.2017 року комісія дійшла висновку, що вказане приміщення без проведення ремонтних робіт є недоцільним для використання його як житлове. Також комісією рекомендовано визнати дане приміщення непридатним для проживання до завершення будівельних робіт.

Крім того, згідно акту перевірки технічного стану приміщення "А" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 у с. Ксаверівка від 21.04.2017 року комісія дійшла висновку, що вказане приміщення без проведення ремонтних робіт є недоцільним для використання його як житлове. Також комісією рекомендовано визнати дане приміщення непридатним для проживання, з виключенням його із житлового фонду для подальшого знесення.

В подальшому, рішенням виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради від 27.04.2017 року № 20 затверджено акт технічного стану приміщення "А" та "Е" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 від 21.04.2017 року. Визнано приміщення "А" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 непридатним для проживання з виключенням його із житлового фонду для подальшого знесення. Приміщення "Е" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 рекомендовано признати непридатним для проживання до завершення будівельних робіт.

Із наведеного слідує, що належним позивачу житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень п. "ґ" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Разом із тим, заперечуючи щодо задоволення даного адміністративного позову представник відповідача зазначає, що належний позивачу будинок був визнаний непридатним для проживання лише 27.04.2017 року, що не може свідчити про те, що такий будинок був непридатний для проживання у 2015 та 2016 роках.

При цьому, як уже зазначалось судом вище та слідує із змісту постанови Верховного Суду від 10.04.2018 року, саме не доведення відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, факту того, що приміщення "А" та "Е" належного позивачу житлового будинку, у 2015-2016 роках було придатним для використання, слугувало підставою для направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

На виконання вимог Верховного Суду, ухвалою від 24.05.2018 року витребувано у Головного управління ДФС у Вінницькій області усі наявні у нього докази, які б підтверджували факт того, що приміщення "А" та "Е" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 у 2015-2016 роках було придатним для використання.

Разом із тим, жодних доказів, які б підтверджували придатність приміщень "А" та "Е" житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, для проживання у 2015-2016 роках, відповідачем не надано.

Факт не придатності вказаних приміщень для проживання також додатково підтверджується наданими позивачем відомостями із ПАТ "Вінницяобленерго" із яких слідує, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, було відключено від джерел електропостачання ще у 2015 році (а.с. 194-195).

Суд також акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному ж випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено факту того, що приміщення "А" та "Е" належного позивачу житлового будинку були придатними для проживання у 2015-2016 роках.

Крім того, як уже зазначалось судом вище, рішенням Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 28.01.2015 року "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" вирішено встановити для квартир, площа яких перевищує 60 кв. м. та житлових будинків, площа яких перевищує 200 кв. м. ставку податку в розмірі 2% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року.

При цьому, як слідує із відповіді Головного управління ДФС у Вінницькій області №717 від 02.02.2018 року, наданої на звернення ОСОБА_1, розрахунок податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки проведений контролюючим органом із врахуванням пільги 200 м. кв. та із застосуванням ставки податку 2% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року.

Проте, контролюючим органом не враховано, що рішенням Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 23.06.2015 року "Про внесення змін до рішення від 28.01.2015 року "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" вирішено встановити для квартир, площа яких перевищує 60 кв. м. та житлових будинків, площа яких перевищує 250 кв. м. ставку податку в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року.

Із вищенаведеного слідує, що під час розрахунку податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки контролюючим органом невірно застосовано ставку податку, а сам розрахунок проведено із врахуванням меншої пільгової площі (200 кв.м.), аніж визначеної рішенням Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 23.06.2015 року (250 кв.м.).

Враховуючи усі вище викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення від 15.06.2016 року №23039-13, тоді як обставини, на які посилається позивач в обґрунтування його протиправності, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної адміністративної справи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.06.2016 року №23039-13 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, враховуючи протиправність податкового повідомлення-рішення від 15.06.2016 року №23039-13, суд приходить до висновку, що податкова вимога від 09.02.2018 року №2161-50, винесена у зв'язку із несплатою визначеного у ньому податкового зобов'язання, також підлягає скасуванню.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред'явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи відсутність у даній справі судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 15.06.2016 року №23039-13.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області від 09.02.2018 року №2161-50.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1);

Головне управляння ДФС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено 09.08.2018 року.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна