Справа № 2а-11528/11/2670
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2012-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 березня 2012 року № 2а-11528/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.;

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача -Жукової О.А.,

представника відповідача -Оксентюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенерголізинг" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.07.2011 р. №№ , , прийнятих відповідачем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача, відповідачем у порушення норм податкового законодавства України були прийняті протиправні податкові повідомлення-рішення, якими позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток та збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, що призвело до порушення його прав та законних інтересів.

21.09.2011 р. позивачем була подана до суду заява про доповнення позовних вимог, в якій він просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо внесення змін до акту перевірки від 12.07.2011 р. № 339/1-23-20-35840240, оскільки вважає, що такі його дії свідчать про порушення встановлених законодавчих вимог.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вважав свої рішення законними та обґрунтованими, прийнятими без порушення норм податкового законодавства в результаті перевірки позивача, яка свідчить про порушення ним положень Податкового кодексу України та Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газенерголізинг" зареєстроване Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією 24.04.2008 р. та є платником податків ().

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі м. Києва була проведена позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 24.04.2008 р. по 31.03.2011 р., валютного та іншого законодавства за період з 24.04.2008 р. по 31.03.2011 р.

В результаті проведеної перевірки, відповідачем були виявлені порушення позивачем норм податкового законодавства з податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість, а саме: п.5.1., пп.5.3.9. п.5.3., пп.5.5.2. п.5.5 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в результаті чого завищено від'ємне значення податку на прибуток на загальну суму 213049351,00 грн., у тому числі: у 4 кв. 2010 р. на суму 501781,00 грн.; у 1 кв. 2011 р. на суму 212547570,00 грн.; п.198.3., 198.6. ст.198, п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 11186582,00 грн., у тому числі: у січні 2011 року на суму 642786,00 грн.; у лютому 2011 року на суму 1081427,00 грн.; у березні 2011 року на суму 9462369,00 грн.; п.103.9. ст.103 Податкового кодексу України щодо неподання звіту про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів при виплаті доходу компанії "TORNATORE HOLDING LIMITED" (Кіпр) за І квартал 2011 року, про що складено акт від 12.07.2011 р. № 339/1-23-20-35840240. Заперечення на акт позивачем до податкового органу не подавались.

На підставі акта перевірки від 12.07.2011 р. № 339/1-23-20-35840240, згідно з п.54.3. ст. 54, п.58.1. ст.58 та п.123.1. ст.123 Податкового кодексу України, відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 27.07.2011 р. №№ , , якими позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 213049351,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1,00 грн., а також, збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 11186582,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1,00 грн.

Суд, звертає увагу на те, що позивачем не було використане, надане йому податковим законодавством, право адміністративного оскарження рішень податкового органу.

З матеріалів справи встановлено, що податковий борг з податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість, був сформований відповідачем по взаємовідносинам позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю "Оіл Рівер" та Компанією "TORNATORE HOLDING LIMITED" (Кіпр).

Так, взаємовідносини між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оіл Рівер" ґрунтувалися на попередньому договорі від 04.01.2011 р. № 01-11-Пр, за яким сторони зобов'язувались до 01.04.2011 р. укласти основний договір, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Оіл Рівер" як постачальник, зобов'язувався поставити, а позивач -як покупець, зобов'язувався прийняти та оплатити обладнання (товар), перелік якого визначений специфікацією до договору. Згідно умов попереднього договору позивач -як покупець товару, зобов'язувався сплатити авансовий платіж за продукцію у розмірі 50% загальної вартості продукції, що складає 355 500 000,00 грн. В той же час, у разі не укладення основного договору, попередній договір вважається таким, що втратив чинність, а все отримане однією стороною за попереднім договором підлягає поверненню іншій стороні.

На підтвердження виконання умов зазначеного договору по сплаті авансового платежу, а також, включення витрат на придбання відповідного обладнання (товару) до складу валових витрат позивача та на підтвердження сплати ним податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар, Товариством з обмеженою відповідальністю " Оіл Рівер" були видані позивачу податкові накладні: від 11.01.2011 р. № 1 на суму 4 856 830,00 грн. (в т.ч. ПДВ -809 471,67 грн.); від 11.01.2011 р. № 2 на суму 4 856 830,00 грн. (в т.ч. ПДВ -809 471,67 грн.); від 11.01.2011 р. № 3 на суму 4 856 830,00 грн. (в т.ч. ПДВ -809 471,67 грн.); від 11.01.2011 р. № 4 на суму 4 856 830,00 грн. (в т.ч. ПДВ -809 471,67 грн.); від 11.01.2011 р. № 5 на суму 4 856 830,00 грн. (в т.ч. ПДВ -809 471,67 грн.); від 17.01.2011 р. № 6 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 17.01.2011 р. № 7 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 18.01.2011 р. № 8 на суму 5 298 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 883 000,00 грн.); від 18.01.2011 р. № 9 на суму 5 298 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -883 000,00 грн.); від 18.01.2011 р. № 10 на суму 5 298 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -883 000,00 грн.); від 20.01.2011 р. № 11 на суму 5 667 888,00 грн. (в т.ч. ПДВ -944 648,00 грн.); від 20.01.2011 р. № 12 на суму 5 667 888,00 грн. (в т.ч. ПДВ -944 648,00 грн.); від 20.01.2011 р. № 13 на суму 5 667 888,00 грн. (в т.ч. ПДВ -944 648,00 грн.); від 20.01.2011 р. № 14 на суму 5 667 888,00 грн. (в т.ч. ПДВ -944 648,00 грн.); від 20.01.2011 р. № 15 на суму 5 667 888,00 грн. (в т.ч. ПДВ -944 648,00 грн.); від 20.01.2011 р. № 16 на суму 5 667 888,00 грн. (в т.ч. ПДВ -944 648,00 грн.); від 20.01.2011 р. № 17 на суму 5 667 888,00 грн. (в т.ч. ПДВ -944 648,00 грн.); від 21.01.2011 р. № 18 на суму 5 291 694,00 грн. (в т.ч. ПДВ -881 949,00 грн.); від 21.01.2011 р. № 19 на суму 5 291 694,00 грн. (в т.ч. ПДВ -881 949,00 грн.); від 21.01.2011 р. № 20 на суму 5 291 694,00 грн. (в т.ч. ПДВ -881 949,00 грн.); від 25.01.2011 р. № 22 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 25.01.2011 р. № 23 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 26.01.2011 р. № 24 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 26.01.2011 р. № 25 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 31.01.2011 р. № 26 на суму 520 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -86 666,67 грн.); від 01.02.2011 р. № 1 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 01.02.2011 р. № 2 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 01.02.2011 р. № 3 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 01.02.2011 р. № 4 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 01.02.2011 р. № 5 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 01.02.2011 р. № 6 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 03.02.2011 р. № 7 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 03.02.2011 р. № 8 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 03.02.2011 р. № 9 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 03.02.2011 р. № 10 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 03.02.2011 р. № 11 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 03.02.2011 р. № 12 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 03.02.2011 р. № 13 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 03.02.2011 р. № 14 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 03.02.2011 р. № 15 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 04.02.2011 р. № 16 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 04.02.2011 р. № 17 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 04.02.2011 р. № 18 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 04.02.2011 р. № 19 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 04.02.2011 р. № 20 на суму 1 500 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -250 000,00 грн.); від 10.02.2011 р. № 21 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 10.02.2011 р. № 22 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 10.02.2011 р. № 23 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 10.02.2011 р. № 24 на суму 5 000 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -833 333,33 грн.); від 21.02.2011 р. № 25 на суму 5 351 471,00 грн. (в т.ч. ПДВ -891 912,00 грн.); від 21.02.2011 р. № 26 на суму 5 351 471,00 грн. (в т.ч. ПДВ -891 912,00 грн.), підписані гр. ОСОБА_4.

В акті перевірки зафіксовано, що остання податкова звітність -декларація з податку на прибуток за І квартал 2011 року, подана Товариством з обмеженою відповідальністю " Оіл Рівер", визнана недійсною, відсутня будь-яка інформація про наявні у нього основні фонди, трудові ресурси, устаткування, необхідного для здійснення господарської діяльності, а також, не підтверджено факт поставки товарів, що свідчить про здійснення ним фінансово-господарської діяльності поза межами правового поля, отже вчинені ним правочини з контрагентами, в силу своєї нікчемності, мають ознаки фіктивності та не створюють юридичних наслідків.

Крім цього, згідно висновку спеціаліста 23.06.2011 р. № 1044, старшого експерта СТКЗР Святошинського РУ відділу організації роботи з ТКЗ ОВС НДЕКЦ при ГУМВС України в м. Києві Бондаренко Ярослава Володимировича, який має вищу юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення почеркознавчої експертизи, попередній договір від 04.01.2011 р. № 01-11-Пр, а також податкові накладні, видані позивачу та підписані ОСОБА_4 від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Рівер", ймовірно підписані не ОСОБА_4, а іншою особою.

В той же час, позивач стверджує, що у зв'язку з не укладенням основного договору та не відвантаження йому обладнання (товару), у червні 2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Оіл Рівер" повернуло йому сплачені у січні-лютому 2011 року авансові платежі, в т.ч. й ПДВ, що свідчить про безпідставність донарахування йому податкового зобов'язання з податку на додану вартість, згідно оскаржуваного рішення від 27.07.2011 р. № .

Враховуючи викладені обставини, у суду виникла необхідність дослідити додаткові докази, а саме встановити, чи переводились позивачем у лютому 2011 року контрагенту - Товариству з обмеженою відповідальністю "Оіл Рівер" грошові кошти у розмірі 212 004 900,00 грн. та чи поверталися зазначені кошти позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю "Оіл Рівер" у червні 2011 року.

Ухвалою суду від 13.12.2011 р. відповідача було зобов'язано провести позапланову перевірку щодо відшкодування позивачем податків до бюджету всіх рівнів при переведенні ним у лютому 2011 року Товариству з обмеженою відповідальністю "Оіл Рівер" грошових коштів у розмірі 212 004 900,00 грн. та поверненні позивачу зазначених коштів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Рівер" у червні 2011 року.

Згідно довідки про результати проведення зустрічної звірки позивача щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків Товариством з обмеженою відповідальністю "Оіл Рівер" їх реальності та повноти відображення в обліку за період лютий 2011 року, червень 2011 року від 29.02.2012 р. № 69/2/23-20-35840240 встановлено, що документально підтверджено факт здійснення попередньої оплати у розмірі 127 202 942,00 грн., в т.ч. ПДВ - 21 200 483,00 грн. постачальнику Товариству з обмеженою відповідальністю "Оіл Рівер" у лютому 2011 року та її часткове повернення у червні 2011 року.

Звіркою також встановлено, що позивачем здійснювалося коригування податкового кредиту лише на суду ПДВ 7 013 003,72 грн. податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2011 року, а також 29.09.2011 р. подавався уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, яким зменшено податковий кредит на суму ПДВ у розмірі 7 500 000,00 грн., але був визнаний недійним (не податковою звітністю).

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно пп.1.32. ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до ч.1 ст.202, ч.1-3,5,6 ст.203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч.1 ст.204 ЦКУ).

Відповідно до ч.1,2 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216).

Згідно ст.228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, а також відсутність поставки товару, що свідчить про укладення угоди без мети настання реальних наслідків, суд погоджується з висновками відповідача щодо недійсності попереднього договору (правочину) в силу його нікчемності.

Формування валових витрат та податкового кредиту за нікчемними правочинами не може відбуватись за правилами податкового законодавства.

Згідно п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу -це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат підприємства включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до ч.4 пп.5.3.9. п.5.3. ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового кодексу України (далі-Кодекс) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього

Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг (п.198.1. ст.198 Кодексу). Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2. ст.198 Кодексу).

Згідно п.198.3. ст.198 Кодексу, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201

Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу (п.198.6. ст.198 Кодексу).

Відповідно до п.201.10. ст.201 Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат підприємства та податкового кредиту, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Закон України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та

подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст.2).

Частиною 2 ст.3 зазначеного закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст.1 зазначеного закону, первинний документ -це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 зазначеного закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Враховуючи наведені правові норми та те, що попередній договір від 04.01.2011 р. № 01-11-Пр, укладений між позивачем та контрагентом без мети настання реальних наслідків, отже порушує публічний порядок та є недійсним в силу своєї нікчемності, а також те, що видані Товариством з обмеженою відповідальністю "Оіл Рівер" податкові накладні підписані невстановленою особою, що не мала повноважень на їх підписання від імені юридичної особи-контрагента, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати такі документи первинними бухгалтерськими документами в розумінні Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", тобто документами, які підтверджують фактичне придбання позивачем товарів (робіт, послуг) у контрагента, дають позивачу право на податковий кредит та включення витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат позивача.

Крім цього, актом перевірки зафіксовано, що позивачем, в періоді що перевівся, до складу валових витрат включалися відсотки в сумі 1 839 863, 00 грн. за кредити отримані від

Компанії "TORNATORE HOLDING LIMITED" (Кіпр) -єдиного засновника Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенерголізинг".

Відповідно до пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат підприємства включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Особливості визначення складу витрат платника податку у разі сплати процентів за борговими зобов'язаннями визначено п.5.5. ст.5 зазначеного закону, зокрема, пп.5.5.2. п.5.5. ст.5 передбачено, що для платника податку, 50 та більше відсотків статутного капіталу (акцій, інших корпоративних прав) якого перебуває у власності або управлінні нерезидента (нерезидентів), віднесення до складу валових витрат на виплату або нарахування процентів за кредитами та іншими борговими зобов'язаннями на користь таких нерезидентів та пов'язаних з ними осіб дозволяється у сумі, що не перевищує суму доходів такого платника податку, отриману протягом звітного періоду у вигляді процентів від розміщення власних активів, збільшену на суму, що дорівнює 50 відсоткам оподатковуваного прибутку звітного періоду, без урахування суми таких отриманих процентів.

В той же час, позивачем декларувалися збитки за 2010 рік в сумі 65 969 388,00 грн. та за І квартал 2011 року в сумі 213 621 596,00 грн., що виключає підстави для включення до кладу валових витрат відсотків за кредитами від акціонера-нерезидента.

Зазначене свідчить про порушення позивачем пп.5.5.2. п.5.5. ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та, відповідно, завищення валових витрат на загальну суму 1 839 863, 00 грн., у тому числі: за 2010 рік на 501 781,00 грн.; за І квартал 2011 року на 1 338 082,00 грн. Доказів, які б спростовували викладені факти та виявлені порушення, позивачем суду не надано та, взагалі, а ні в позовній заяві, а ні в додаткових поясненнях позивачем не заперечуються та не оскаржуються.

Таким чином, висновки відповідача про завищення від'ємного значення податку на прибуток та заниження податку на додану вартість, а також застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, є правомірними.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, повністю виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.94,158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенерголізинг" відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилаються особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Аблов Є.В.