Справа № 0240/2623/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

08 серпня 2018 р. Справа № 0240/2623/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н. Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, що надійшла до суду 07.08.2018 за вхідним №33492/18, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

У вказаній заяві зазначено, що предметом позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову є визнання дій приватного виконавця Турського О.В. незаконними та їх скасування. Позовні вимоги заявлятимуться до приватного виконавця Турського Олександра Віталійовича .

В обґрунтування заяви зазначено, що в провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебував на виконанні виконавчий лист № 212/2-4916/11 від 01.02.2016 р., виданий Вінницьким міським судом Вінницької області.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З матеріалів заяви про забезпечення позову судом встановлено, що11 липня 2018 року ОСОБА_1, через свого представника адвоката ОСОБА_3, ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження №52040685.

Під час ознайомлення було встановлено, що відповідно до інформаційної довідки 66617500 від 25.08.2016 згідно відомостей з Державного реєстру іпотек була зареєстрована іпотека на підставі договору іпотеки, р.№ 4998 від 03.09.2008 р., приватний нотаріус ВМНО Плахотнюк О.В. де іпотекодавцем зазначена ОСОБА_1

Як наслідок, відкрито виконавче провадження, в рамках якого був накладений арешт на іпотечне майно, що належало ОСОБА_1

Постановою приватного виконавця від 13.07.2018 року у ВП №956774228, на підставі заяви стягувана ТОВ «ФК «Укрфінансгруп» було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа №212/2-4916/11 від 01.02.2016 р. та 13.07.2018 року виконавцем у ВП №56774228 накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно. 29.07.2018 р. в рамках виконавчого провадження було направлено вимогу про надання інформації. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У силу ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У ч. 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених норм слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов'язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Заявник обов'язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Разом з тим, заявником не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення у зв'язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що сам факт подання адміністративного позову не може бути підставою для забезпечення адміністративного позову.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або неможливість захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів чи необхідність докладання значних зусиль та витрат для їх відновлення, як підстава для забезпечення адміністративного позову, полягає в тому, що на момент подання такого позову у позивача наявні обґрунтовані підстави, підтверджені належними та допустимими доказами, вважати можливим настання юридичних фактів, які призведуть до порушення його прав та законних інтересів.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення адміністративного позову з вказаних підстав, суд повинен оцінити обґрунтованість доводів позивача та дослідити: наявність зв'язку між заявленими заходами забезпечення позову та предметом позову; ймовірність порушення або ускладнення захисту прав, свобод та інтересів позивача у разі невжиття заходів забезпечення позову; відсутність порушення прав, свобод та інтересів третіх осіб у зв'язку із вжиттям заходів забезпечення позову.

Дослідивши матеріали заяви, суд встановив, що в обґрунтування клопотання про забезпечення адміністративного позову не надано належних доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, що захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Оскільки дана заява про вжиття заходів забезпечення позову подана до подання позовної заяви, то наразі у суду відсутні матеріали справи з можливими доказами на підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Правомірність та оцінка дій та рішення, скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій підлягають з'ясуванню під час розгляду справи по суті, де судом і буде надана оцінка заявленим позовним вимогам за результатами розгляду справи.

Поряд із цим, при вирішенні питання про забезпечення позову суду необхідно враховувати співмірність заходів забезпечення адміністративного позову фактичним обставинам у даній справі та змісту заявлених позовних вимог. Тобто, заходи забезпечення адміністративного позову мають бути спрямовані на збалансування інтересів сторін до завершення судового розгляду справи.

Однак, на даний час питання щодо кола осіб, відносно яких прийняте у справі рішення може вплинути на права, обов'язки та інтереси є відкритим, а оскільки такі обставини входять в предмет судового доказування при розгляді справи по суті, а доводи заявленого клопотання їх не містять, тому висновки позивача належно не підтверджені.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 р., надано роз'яснення, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову

У вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, у випадку звернення сторони із клопотанням/заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такими.

З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Оцінюючи пояснення представника позивача щодо того, що у разі невжиття судом заходів заборони вчиняти виконавчі дії, можлива реалізація предмета іпотеки, суд зазначає, що дані твердження ґрунтуються на припущеннях. Окрім того, не наведено обґрунтувань за яких можна дійти висновку про очевидну протиправність оскаржуваних дій/рішень, та про неможливість без вжиття відповідних заходів захистити права, свободи, інтереси сторони позивача.

Суд також зауважує, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, на думку суду, є неможливим, оскільки у такому випадку фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Крім того, заявником належним чином не обґрунтовано необхідності застосування заходів забезпечення заявленого адміністративного позову, а суд не вбачає підстав для висновку про те, що захист прав, свобод та інтересів позивачів стане неможливим без вжиття цих заходів.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено можливість за заявою боржника відкладення державним виконавцем проведення виконавчих дій.

З огляду на викладене, будь-яких обґрунтованих підстав чи доводів в підтвердження того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до винесення рішення в адміністративній справі або того, що захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат суду наведено не було.

За таких обставин, клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 150, 151, 154, 243, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надіслати заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Копія вірна Суддя:

Секретар: