Справа № 802/1451/18-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 серпня 2018 р. Справа № 802/1451/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

представника позивача: Сидорова П.В.

представника відповідача: Гончаренка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницьке АТП-10556"

до: Державної служби України з безпеки на транспорті

про: визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінницьке АТП-10556" (далі - ТОВ "Вінницьке АТП-10556", позивач) з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №0014332 від 27.01.2018 року складений відповідачем із порушенням норм діючого законодавства, адже зважування належного йому транспортного засобу було проведено за відсутності затвердженої методики визначення параметрів фактичної маси та навантаження на вісь транспортного засобу із рідким вантажем, а тому отримані за його наслідком результати не можуть відповідати дійсності. Крім того, враховуючи те, що результати проведеного зважування не відповідають дійсності, постанову №032619 від 06.03.2018 року про стягнення адміністративно-господарського штрафу позивач також вважає протиправною.

Наведені вище обставини зумовили звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 25.05.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 14.06.2018 року.

Судове засідання 14.06.2018 року відкладено до 11.07.2018 року, у зв'язку із неявкою сторін.

У судовому засіданні 11.07.2018 року в зв'язку з витребуванням додаткових доказів оголошено перерву до 13.07.2018 року.

Судове засідання 13.07.2018 року не відбулось, у зв'язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті по заяві про забезпечення адміністративного позову у справі №0240/2251/18-а. Наступне судове засідання призначено на 26.07.2018 року.

Ухвалою від 26.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.08.2018 року.

У судовому засіданні 06.08.2018 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, що викладені позовній заяві та відповіді на відзив. Зокрема зазначив, що на момент проведення габаритно-вагового контролю була відсутня методика визначення параметрів фактичної маси та навантаження на вісь транспортного засобу. Крім того, саме зважування відбувалось без зупинки транспортного засобу, а враховуючи властивості рідкого вантажу у вигляді соняшникової олії, яка постійно переміщується по всім осям транспортного засобу під час руху, отримання достовірних відомостей про навантаження вісь, на його думку, було неможливим.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Зазначив, що відсутність затвердженої методики не може бути підставою для звільнення перевізників від відповідальності за перевищення вагових параметрів. Крім того, законодавством не визначено різниці між зважуванням транспортних засобів у разі перевезення подільних, неподільних, або наливних вантажів.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 27.12.2016 року контролюючими особами управління Укртрансбезпеки в Одеській області у пункті габаритно-вагового контролю на 450 км. 500 м. а/д «Київ-Одеса», було проведено зважування автомобіля за реєстраційним номером АВ9845ВМ та причепа за реєстраційним номером АВ3068ХР, які належать ТОВ "Вінницьке АТП-10556".

Під час здійснення вагового контролю, було встановлено, що фактична маса належного позивачу транспортного засобу становить 36860 кг, фактична маса осьового навантаження на 1 вісь 5560 кг, при нормативно допустимій 11000 кг; на 2 вісь 12520 кг при нормативно допустимій 11000 кг; на 3 строєну вісь 18780 (5860+6500+6420) при нормативно допустимій масі 24000 кг.

За результатами вагового контролю відповідачем було сформовано довідку, на підставі якої складено Акт №0014332 від 27.01.2018 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, та Розрахунок плати за проїзд №0014332 від 27.01.2018 року на суму 380,70 євро.

Крім того, за наслідками проведеного вагового контролю посадовими особами управління Укртрансбезпеки в Одеській області складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №005955 від 27.01.2018 року, яким зафіксовано порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутній дозвіл, що дає право на рух автомобільними дорогами загального користування з перевищенням вагових обмежень.

На підставі виявлених порушень, постановою від 06.03.2018 року №032619 до ТОВ "Вінницьке АТП-10556" застосовано адміністративно-господарські санкції в сумі 1700,00 грн.

Разом із тим, не погоджуючись із даними рішеннями відповідача, ТОВ "Вінницьке АТП-10556" звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажив на території України, у тому числі - габаритно-ваговий контроль транспортних засобів.

Згідно із положеннями ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Водночас, механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року (далі - Порядок).

Відповідно до п. п. 2 п. 2 Порядку, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Із аналізу наведених положень слідує, що зважування під час проведення габаритно-вагового контролю може відбуватись лише відповідно до методики, затвердженої уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

При цьому, суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що відсутність методики не може бути підставою для звільнення перевізників від відповідальності за перевищення вагових параметрів, оскільки проведення габаритно-вагового контролю, зокрема зважування транспортних засобів, за відсутності відповідної методики, тобто чіткої процедури зважування, яка розроблена із урахуванням особливостей конкретного виду вантажу, не може свідчити про достовірність результатів такого зважування.

В даному ж випадку, слід також враховувати і властивості вантажу який перевозив належний позивачу автомобіль, а саме олію соняшникову, яка є рідким наливним вантажем, що постійно переміщується по всім осям транспортного засобу під час руху. А тому проведення зважування у русі, шляхом поосного заїзду тягача і причепа на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження рідкого вантажу, на переконання суду, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу та причепа, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача та причепа при заїзді на платформу ваг, тоді як вантаж, в силу своїх властивостей, легко деформується під дією мінімальних сил.

Підтвердженням того, що таке перевищення навантаження на 2 вісь транспортного засобу зумовлене саме властивостями вантажу, також є і суттєва різниця між навантаженням на 2 вісь (12520 кг) із навантаженням на 1 (5560 кг) та на 3 строєну вісь 18780 (5860+6500+6420), адже вага рідкого вантажу при горизонтальному положенні транспортного засобу, в силу своїх властивостей, має рівномірно розподілятися на усі його осі, із мінімальними розбіжностями у навантажені на кожну із них.

За таких обставин, суд не може прийняти, як належний доказ, довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю, оскільки зважування транспортного засобу позивача здійснювалось не відповідно до Методики, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом у сфері метрології та без врахування властивостей рідкого наливного вантажу.

До того ж, з пояснень представника позивача слідує, що відповідачем під час габаритно-вагового контролю не був представлений протокол, свідоцтво про метрологічну атестацію в ДП «Укрметртестстандарт» на предмет відповідності технічних характеристик ваг вимогам технічної документації виробника саме у режимі зважування у русі, що є порушенням пунктів 12 і 13 Порядку № 879.

Також слід звернути увагу і на те, що Єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію № 02-84-08.

Разом із тим, вказана методика не розповсюджується на транспорті засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із положеннями статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як випливає з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3524,00 грн., а тому в силу положень ст. 139 КАС України зазначені судові витрати підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії працівників Державної служби України з безпеки на транспорті та скасувати розрахунок №0014332 від 27.01.2018 року за проїзд великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та постанову №032619 від 06.03.2018 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700,00 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницьке АТП-10556" сплачений при звернені до суду судовий збір в сумі 3524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) гривні за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінницьке АТП-10556" (вул. Сергеєва-Ценського, 14, м. Вінниця, );

Державна служба України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, ).

Повний текст рішення складено 09.08.2018 року.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна