Справа № 826/10943/16
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року м. Київ №826/10943/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Кузьменка В.В.,

Літвіної Н.М.,

за участю

секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року (повний текст судового рішення складено та підписано 23.04.2018, головуючий суддя Васильченко І.П.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного банку України, третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дії та бездіяльності протиправними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національного банку України, третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просив (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог):

- прийняти рішення, яким визнати протиправною бездіяльність (або/та дії) Національного банку України щодо захисту інтересів вкладників та безпеки зберігання коштів на рахунках банку АТ «Банк «Фінанси та Кредит»;

- прийняти рішення, яким визнати протиправною бездіяльність (або/та дії) Національного банку України з 10 лютого 2015 року (строк закінчення і відмова повернення вкладу) по 17 вересня 2015 року (Закон «Про банки…» ст.76) щодо невживання негайних і рішучих дій, а також своєчасного застосування адекватних заходів впливу на банк АТ «Банк «Фінанси та Кредит» для запобігання банкрутству банка;

- стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_2 витрати пов'язані з транспортними затратами в розмірі 195,39 грн.;

- стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_2 витрати пов'язані з правовою допомогою в сумі 1200,00 грн.;

- стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_2 витрати пов'язані із друком та копіюванням матеріалів в сумі 87,75 гривень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач може втратити всі валютні заощадження та кошти в сумі 73 690,70 гривень у зв'язку із невжиттям відповідачем адекватних заходів впливу на банк АТ «Банк Фінанси та Кредит» (бездіяльністю) для запобігання банкрутству банка. Також, позивач зазначає про протиправну бездіяльність відповідача щодо незастосування невідкладних та рішучих дій, своєчасного застосування впливу на ситуацію, що склалася в «Банку «Фінанси та Кредит», проведення невідкладних перевірок, інспектування і рейтингових оцінок, виходячи із змісту інтересів вкладників відповідно безпеки вкладів на рахунках банку.

25.06.2018 представником Національного банку України до суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому, вважаючи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року законним, прийнятим з урахуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою. Відповідач просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

03.07.2018 від адвоката Попова В.О. (представника третьої особи) до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку позивача та представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.10.2013 ОСОБА_2 уклав договір-заяву № 7312/370-13 з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в національній валюті на вкладний рахунок в сумі 20 500,00 грн.

10.10.2013 позивач уклав договір-заяву № 7377/370-13 з АТ «Банк Фінанси та Кредит» про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в іноземній валюті на вкладний рахунок в сумі 1 120,00 євро.

Крім того, 05.02.2014 позивач укладав договір-заяву № 305835/1708/370-14АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про банківський строковий вклад (депозит) «Класик» строком на 370 днів в іноземній валюті.

14.11.2014 ОСОБА_2 уклав договір-заяву №305835/38593/370-14 з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» строком на 370 днів в іноземній валюті на вкладний рахунок НОМЕР_1 у сумі 6535,24 доларів США на строк за 14.11.2014 по 19.11.2015.

22.01.2015 позивач уклав інший договір-заяву № 305835/5039/370-15 з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» строком на 370 днів в національній валюті.

Таким чином, на поточних рахунках позивача строкових банківських вкладів в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» знаходилися грошові кошти на загальну суму в національній валюті 60 500,00 грн., 2 369,72 євро і 6 535,24 дол. США з урахуванням відсотків за депозитними вкладами.

18.03.2015 позивач отримав відповідь від АТ «Банк «Фінанси та кредит» за № 897 про те, що відповідно до звернення позивача від 12.02.2015 та від 13.02.2015 позивач був запевнений про сумлінність і всебічність виконання вимог нормативно-правових актів Національного банку України.

19.03.2015 позивач звернувся до Голови правління АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якій просив банк розірвати всі вищевказані договори і повернути банківські вклади.

Постановою Правління НБУ № 612 від 17.09.2015 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 171 від 17.09.2015 розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на три місяці з 18.09.2015 по 17.12.2015.

13.10.2015 рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 216/2386/15-ц розірвано Договір №305835/5039/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті, укладений 22 січня 2015 року, між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит». Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (, юридична адреса: 04050, місто Київ, вул. Артема, 60) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн.НОМЕР_2, суму вкладу за Договором №305835/5039/370-15 від 22.01.2015 року, яка станом на 08.09.2015 року, складає - 35 837 (тридцять п'ять тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 87 коп., з яких: сума неповернутого вкладу - 34 763,44 грн.; нараховані відсотки згідно п.4.2. Договору - 1 074,43 грн.

30.10.2015 рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 216/2388/15-ц розірвано Договір №305835/38593/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, укладений 14 листопада 2014 року, між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит». Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (, юридична адреса: 04050, місто Київ, вул. Артема, 60) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн.НОМЕР_2, суму вкладу за Договором №305835/38593/370-14 від 14.11.2014 року, яка станом на 08.09.2015 року, складає - 6 259 (шість тисяч двісті п'ятдесят дев'ять) доларів США 48 центів, з яких: сума неповернутого вкладу - 6 135,61 дол. США, нараховані відсотки згідно п.4.2. Договору - 123,87 дол. США.

Постановою Правління НБУ № 898 від 17.12.2015 банківську ліцензію відкликано, а банк вирішено ліквідувати.

Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 18.12.2015 № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком з 18.12.2015 по 17.12.2017 призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку - заступника начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявську Олену Степанівну.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 01.09.2016 № 1703 «Про зміну уповноваженої особи на ліквідацію та делегування повноважень ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсторонено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявську О.С. з 04.09.2016, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговані всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Валендюка Владислава Сергійовича з 5 вересня 2016 року.

Вказані відомості є загальновідомими та містяться на офіційному веб-сайті Фонду.

Інформація про ліквідацію банку була розміщена 23.12.2015 на офіційному сайті Фонду за адресою: www.fg.gov.ua. Відомості про ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» опубліковано в газеті «Голос України» (№ 242 (6242)) від 23.12.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з кредиторськими вимогами про визнання позивача кредитором АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на суму 40 000,00 грн. та 6536,00 дол. США, які надійшли до банку 11.01.2016.

Позивача було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на суму 73690,70 грн. в 4 чергу, що підтверджується Витягом від 15.05.2017 з Переліку (реєстру) вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», акцептованих Уповноваженою особою Фонду.

Таким чином, відшкодування решти коштів позивачу буде здійснюватися у відповідності до процедури, яка передбачена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом з тим, вважаючи себе потерпілим від бездіяльності Національного банку України, оскільки такий міг запобігти банкрутству ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки з метою захисту інтересів вкладників та кредиторів банку, вжиття заходів для приведення діяльності банку у відповідність до вимог банківського законодавства, відновлення його фінансового стану та усунення порушень, причин та умов, що призвели до його погіршення, відповідачем було застосовано захід впливу до АТ «Фінанси та кредит» у вигляді віднесення його до категорії проблемних, слід вважати належним, своєчасним та адекватним вчиненим банком порушенням та рівню загрози інтересам вкладників та інших кредиторів АТ «Фінанси і Кредит». Також зазначено, що Національний банк України відповідно до законодавства наділений виключними повноваженнями самостійно визначати, зокрема, вид та адекватність застосованого заходу впливу виявленим порушенням, оскільки саме Національний банк як суб'єкт владних повноважень наділений правом та має об'єктивні можливості безпосередньо оцінювати показники діяльності банку, а відтак, прийняття рішень про застосування до банків заходів впливу за результатами здійснення банківського нагляду є виключним (дискреційним) повноваженням Національного банку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові основи взаємовідносин між Національним банком та банками визначені у Законі України «Про Національний банк України» від 20 травня 1999 року № 679-XIV (далі - Закон № 679-XIV) та Законі України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121-III (далі - Закон № 2121-III).

Відповідно до статті 2 Закону № 679-XIV Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Частиною другою статті 6 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що Національний банк у межах своїх повноважень сприяє дотриманню стабільності банківської системи.

Національний банк відповідно до пункту 8 статті 7 Закону України "Про Національний банк України" здійснює банківське регулювання та нагляд.

Положеннями ст. 4 Закону № 679-XIV та ст. 5 Закону № 2121-III передбачено, що банки є економічно незалежними та самостійними. Національний банк України не відповідає за зобов'язаннями банків, а банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачено законом або договором.

В силу положень ст. 55 Закону № 2121-III відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

До функцій Національного банку, які визначені статтями 6, 7 Закону N 679-XIV не належить вирішення спорів, що виникають у договірних відносинах між клієнтом і банком.

Органам державної влади і органам місцевого самоврядування забороняється будь-яким чином впливати на керівництво чи працівників банків у ході виконання ними службових обов'язків або втручатися у діяльність банку, за винятком випадків, передбачених законом (ст. 5 Закону N 2121-III).

Національний банк України не має права вимагати від банків виконання операцій та інших дій, не передбачених законами України та нормативними актами Національного банку (ст. 63 Закону N 679-XIV).

Згідно із ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Таким чином, правовідносини, які склалися між позивачем та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» регулюються укладеним між ними договором банківського вкладу.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Закону N 679-XIV не допускається втручання органів державної влади та інших державних органів чи їх посадових та службових осіб, будь-яких юридичних чи фізичних осіб у виконання функцій і повноважень Національного банку, Ради Національного банку, Правління Національного банку чи службовців Національного банку інакше, як в межах, визначених Конституцією України та цим Законом.

Статтею 6 Закону N 679-XIV визначено, що відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України.

Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті.

Положеннями ст. 55 Закону N 679-XIV визначено, що головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів. Національний банк не здійснює перевірок і ревізій фінансово-господарської діяльності осіб, зазначених у цій статті.

Статтею 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у таких формах: I. Адміністративне регулювання: 1) реєстрація банків і ліцензування їх діяльності; 2) встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків; 3) застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру; 4) нагляд за діяльністю банків; 5) надання рекомендацій щодо діяльності банків. II. Індикативне регулювання: 1) встановлення обов'язкових економічних нормативів; 2) визначення норм обов'язкових резервів для банків; 3) встановлення норм відрахувань до резервів на покриття ризиків від активних банківських операцій; 4) визначення процентної політики; 5) рефінансування банків; 6) кореспондентських відносин; 7) управління золотовалютними резервами, включаючи валютні інтервенції; 8) операцій з цінними паперами на відкритому ринку; 9) імпорту та експорту капіталу.

Також відповідно до статті 67 Закону України "Про банки та банківську діяльність" при здійсненні банківського нагляду Національний банк України має право вимагати від банків та їх керівників, банківських груп, учасників банківських груп усунення порушень банківського законодавства, виконання нормативно-правових актів Національного банку України для уникнення або подолання небажаних наслідків, що можуть поставити під загрозу безпеку коштів, довірених таким банкам, або завдати шкоди належному веденню банківської діяльності. У разі якщо Національний банк України при здійсненні банківського нагляду дійшов висновку, що система управління ризиками банку є неефективною та/або неадекватною, банк зобов'язаний на вимогу Національного банку України невідкладно розробити та подати на погодження Національному банку України відповідний план заходів, спрямованих на усунення недоліків.

Національний банк України має право запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора банку. Особливий режим контролю є додатковим інструментом банківського нагляду. Під час здійснення особливого режиму контролю за діяльністю банку Національний банк України має право заборонити банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Національний банк України здійснює банківський нагляд у формі інспекційних перевірок та безвиїзного нагляду.

Національний банк України у разі розгляду питань щодо застосування заходів впливу до конкретного банку має право запрошувати для надання пояснень голову правління або голову ради цього банку.

Відповідно до статті 71 Закону України "Про банки та банківську діяльність" кожний банк є об'єктом інспекційної перевірки уповноваженими Національним банком України особами.

Перевірки здійснюються з метою визначення рівня безпеки і стабільності операцій банку, достовірності звітності банку і дотримання банком законодавства України про банки і банківську діяльність, а також нормативно-правових актів Національного банку України.

Процес планування та проведення інспектування службою банківського нагляду та уповноваженими Національним банком України особами банків, філій іноземних банків та інших осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку врегульовано Положенням про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затвердженим постановою Національного банку України від 17.07.2001 № 276.

Пунктом 1.11 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок встановлено, що планова перевірка банку/філії іноземного банку проводиться не рідше одного разу на 36 місяців з дня останньої планової інспекційної перевірки. Перша планова інспекційна перевірка банку/філії іноземного банку проводиться не раніше ніж через 12 місяців з дня отримання ним банківської ліцензії.

Згідно із п. 1.6 цього Положення, датою, з якої починається відлік річного строку для визначення початку наступної планової інспекційної перевірки, є дата закінчення попередньої планової інспекційної перевірки, що зазначена в посвідченні на право проведення цієї перевірки. Період інспектування, який вже підлягав перевірці, не включається до періоду наступної перевірки з питань, що були охоплені попередньою перевіркою.

З наявних в матеріалах справи звітів інспектування банку-юридичної особи ПАТ «Фінанси та Кредит», планове інспектування уповноваженими особами Національного банку України за період з 2008 по 2015 роки в ПАТ «Фінанси та Кредит» проводилося двічі:

- перевірка у період з 13.02.2012 по 06.04.2012 за період діяльності ПАТ «Фінанси та Кредит» з 01.01.2008 по 01.01.2012 роки.

- перевірка у період з 08.12.2014 по 13.03.2015 за період діяльності ПАТ «Фінанси та Кредит» з 01.02.2012 по 01.12.2014 роки.

Відповідно до ст. 67 Закону N 679-XIV Національний банк з метою виконання регулятивних та наглядових функцій визначає форми звітності (у тому числі консолідованої), порядок її складання та подання до Національного банку, які є обов'язковими до виконання усіма суб'єктами господарювання, в тому числі:

1) для банків, розташованих на території України (резидентів і нерезидентів), банківських груп, учасників банківських груп та інших фінансових установ - для складання грошово-кредитної та фінансової статистики, статистики платіжного балансу, міжнародної інвестиційної позиції, зовнішнього боргу, банківської статистичної інформації;

2) усіх суб'єктів господарської діяльності (резидентів і нерезидентів) - для складання статистики платіжного балансу міжнародної інвестиційної позиції, зовнішнього боргу та здійснення валютного контролю.

Надана банками, небанківськими фінансовими установами та іншими суб'єктами підприємницької діяльності інформація розголошенню не підлягає, крім випадків, передбачених законодавством України.

Вимоги цієї статті не стосуються зведеної статистичної інформації, яка підлягає відкритому опублікуванню Національним банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону N 2121-III у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать:

1) письмове застереження;

2) скликання загальних зборів учасників, ради банку, правління банку;

3) укладення письмової угоди з банком, за якою банк чи визначена угодою особа зобов'язується вжити заходів для усунення порушень, поліпшення фінансового стану банку, підвищення ефективності функціонування та/або адекватності системи управління ризиками тощо;

4) зупинення виплати дивідендів чи розподілу капіталу в будь-якій іншій формі;

5) встановлення для банку підвищених економічних нормативів;

6) підвищення резервів на покриття можливих збитків за кредитами та іншими активами;

7) обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій, у тому числі операцій із пов'язаними з банком особами;

8) заборона надавати бланкові кредити;

9) накладення штрафів на:

банк відповідно до положень, затверджених Правлінням Національного банку України, але у розмірі не більш як 1 відсоток суми зареєстрованого статутного капіталу;

банк за невиконання вимог куратора банку у розмірі від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

власників істотної участі у банку за невиконання прийнятих на себе зобов'язань про надання необхідної фінансової допомоги банку в рамках вжиття заходів з метою приведення діяльності проблемного банку у відповідність із вимогами законодавства у розмірі від п'яти тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

особу, яка набула або збільшила істотну участь у банку з порушенням вимог статті 34 цього Закону щодо порядку набуття або збільшення істотної участі у банку в розмірі до 10 відсотків:

номінальної вартості придбаних акцій (паїв) банку, якщо особа набула або збільшила пряму істотну участь у банку;

номінальної вартості акцій (паїв), які належать акціонеру (учаснику) банку, через якого особа набула або збільшила істотну участь у банку, якщо особа набула або збільшила опосередковану істотну участь у банку.

Виходячи із наведених положень слід дійти висновку, що застосування заходів впливу є саме правом, а не обов'язком банку, окрім випадків, передбачених ст. ст. 75, 76 Закону N 2121-III (віднесення банку до категорії проблемних, віднесення банку до категорії неплатоспроможних).

Статтею 74 Закону N 2121-III визначено порядок застосування заходів впливу.

Так, порядок застосування заходів впливу, встановлених статтею 73 цього Закону, визначається нормативно-правовими актами Національного банку України.

Таким нормативно-правовим актом Національного банку України, який визначає підстави і порядок застосування Національним банком України заходів впливу до банків за порушення вимог банківського законодавства України, а також здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, є Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 17.08.2014 № 346 (у редакції, що діяла на дату віднесення АТ «Банк «Фінанси і Кредит» до категорії неплатоспроможних) (далі - Положення № 346).

Так, відповідно до п. 3.1 гл. 3 р. І Положення № 346 Національний банк застосовує заходи впливу за порушення банками, їх відокремленими підрозділами, філіями іноземних банків, банківськими групами, відповідальними особами банківських груп, іншими учасниками банківських груп чи іншими особами, які є об'єктом перевірки Національного банку згідно із Законом про банки, банківського законодавства або здійснення ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або в разі застосування іноземних санкцій на підставі результатів (матеріалів):

- інспекційних перевірок діяльності банків;

- перевірок банків з питань дотримання вимог законодавства з питань фінансового моніторингу (виїзна перевірка, безвиїзний нагляд з питань фінансового моніторингу);

- безвиїзного банківського нагляду за діяльністю банків;

- аналізу дотримання банками вимог банківського законодавства з використанням статистичної звітності, щомісячних і щоденних балансів тощо;

- перевірок діяльності банків аудиторськими фірмами, які мають право відповідно до законодавства України на проведення аудиторських перевірок банків;

- перевірок дотримання банками валютного законодавства;

- контролю за усуненням банками виявлених у їх діяльності порушень, відповідністю ділової репутації керівників банків вимогам законодавства України;

- пропозицій куратора банку;

- що містять інформацію, отриману від відповідних органів інших держав, міждержавних об'єднань або міжнародних організацій, органів державної влади України, та/або офіційно опубліковану (оприлюднену, у тому числі шляхом розміщення на їх офіційних веб-сайтах) ними інформацію про застосування іноземних санкцій.

Таким чином, саме до повноважень Національного банку України належить визначення адекватності заходів впливу, що застосовуються ним до банків.

Згідно з п. 3.2 гл. 3 р. І Положення № 346 заходи впливу, що застосовуються Національним банком до банків, мають бути адекватними конкретним порушенням, які ними були допущені. Вибір адекватних заходів впливу, які застосовуються до банків відповідно до банківського законодавства та цього Положення, має здійснюватися з урахуванням характеру допущених банком порушень; причин, які зумовили виникнення виявлених порушень; загального фінансового стану банку; розміру можливих негативних наслідків для кредиторів і вкладників; інформації Фонду щодо порушення банками вимог, установленими Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до п. 3.3 гл. 3 р. І Положення № 346 рішення про застосування заходу впливу до банку приймає Правління Національного банку, Комісія Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем, Комісія з питань нагляду та регулювання діяльності банків при територіальному управлінні Національного банку або уповноважена посадова особа Національного банку відповідно до цього Положення.

Так, з метою виникнення необхідності у посиленому контролі за діяльністю АТ «Банк «Фінанси і Кредит», захисту інтересів вкладників та кредиторів, Національним банком України було застосовано такий захід впливу, як віднесення банку до категорії проблемного.

Як вбачається зі змісту постанови Правління Національного банку України від 19.01.2015 р. № 34/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії проблемних» (далі - Постанова № 34/БТ) Національним банком України за результатами безвиїзного банківського нагляду за діяльністю Банку з використанням даних статистичної звітності було установлено, що діяльність ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» не відповідає вимогам банківського законодавства і нормативно- правових актів Національного банку України, а також встановлено здійснення банком ризикової діяльності, про що свідчать:

- пушення ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» вимог Положення про порядок формування та зберігання обов'язкових резервів для банків України та філій іноземних банків в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 16.03.2006 № 91 (далі - Положення № 91), у частині недотримання протягом восьми звітних періодів на кореспондентському рахунку в Національному банку України середньоарифметичної суми залишків коштів за звітний період у розмірі, який дорівнює або більший, ніж середньоарифметична сума обов'язкових резервів;

- здійснення Банком збиткової діяльності протягом останніх десяти місяців;

- зменшення обсягу високоліквідних активів;

- критично низьке значення залишку коштів Банку в Національному банку України; та інше.

- залежність від коштів фізичних осіб, оскільки їх вилучення може негативно вплинути на платоспроможність Банку та інше.

Вищенаведене свідчило про факт здійснення Банком ризикової діяльності, яка загрожувала інтересам вкладників і кредиторів Банку. Здійснення Банком ризикової діяльності згідно п. 12.2 Положення № 346 є підставою, за наявності якої, Національний банк України має право віднести Банк до категорії проблемних.

Враховуючи викладене та з метою захисту інтересів вкладників та кредиторів банку, вжиття заходів для приведення діяльності банку у відповідність до вимог банківського законодавства, відновлення його фінансового стану та усунення порушень, причин та умов, що призвели до його погіршення, відповідачем було застосовано захід впливу до АТ «Фінанси та кредит» у вигляді віднесення його до категорії проблемних.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що застосування Національним банком України такого заходу впливу як віднесення АТ «Фінанси та Кредит» до категорії проблемних слід вважати належним, своєчасним та адекватним вчиненим банком порушенням та рівню загрози інтересам вкладників та інших кредиторів АТ «Фінанси і Кредит».

Що стосується застосування Національним банком заходу впливу такого як віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Критерії віднесення банку до категорії неплатоспроможних визначені у ч. 1 ст. 76 Закону N 2121-III, згідно якої Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі:

1) неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним;

2) зменшення розміру регулятивного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом та/або нормативно-правовими актами Національного банку України;

3) невиконання банком протягом п'яти робочих днів поспіль двох і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами та/або встановлення фактів невідображення в бухгалтерському обліку документів клієнтів банку, що не виконані банком у встановлений законодавством строк, після віднесення банку до категорії проблемних;

4) виявлення фактів здійснення банком після віднесення його до категорії проблемного операцій (крім нарахування відсотків за вкладами, отримання клієнтами банку заробітної плати, аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат), оформлення (переоформлення) договорів, внаслідок яких зобов'язання перед фізичними особами в межах гарантованої суми відшкодування збільшуються за рахунок зменшення зобов'язань перед фізичними особами, які перевищують гарантовану суму відшкодування, та/або зобов'язань перед фізичними особами, які не підпадають під гарантії Фонду гарантування фізичних осіб, та/або юридичними особами;

5) невиконання банком, віднесеним до категорії проблемного, розпорядження, рішення Національного банку України (у тому числі про застосування заходів впливу/санкцій) та/або вимоги Національного банку України щодо усунення порушень банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України протягом визначеного Національним банком України строку.

Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Національний банк України не здійснює банківський нагляд за банком у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, здійснюється ліквідація, крім отримання звітності в установленому Національним банком України порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 75 вказаного Закону проблемний банк у строк до 180 днів зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами безвиїзного банківського нагляду було встановлено, що АТ «Фінанси і Кредит» не привів свою діяльність у відповідність до вимог законодавства України, а тому Правлінням Національного банку України за результатами було прийнято постанову від 17.09.2015 р. № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» до категорії неплатоспроможних».

Згідно вищевказаної постанови АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було рекомендовано до 01.09.2015 подати до Національного банку України проект письмової угоди за якою банк зобов'язався вжити заходів для поліпшення фінансового стану банку, підвищення ефективності функціонування та адекватності системи управліннями ризиками, покращення якості кредитного портфеля з урахуванням обмеження обсягом, що склався на дату прийняття цієї постанови без урахування нарахованих доходів та обсягу зобов'язань з кредитування.

Однак, АТ «Банк «Фінанси і Кредит» 31 серпня 2015 року було подано проект письмової угоди, який не враховував положення Постанови № 532/БТ, що свідчило про формальний підхід банку до її складання.

Відповідачем листом від 10 вересня 2015 року надано зауваження з вимогою надати доопрацьовану письмову угоду до 11.09.2015 р.

Станом на 14.09.2015 доопрацьований проект письмової угоди банком не подано.

Також, результати безвиїзного нагляду з використанням статистичної звітності свідчили, що після прийняття Постанови № 532/БТ відбулося погіршення показників діяльності АТ «Банк «Фінанси і Кредит», про що свідчать: зменшення розміру нормативу достатності регуляторного капіталу до однієї третини від мінімального рівня; збільшення розміру поточних збитків.

Крім того, АТ «Банк «Фінанси і Кредит» продовжував порушувати вимоги Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні № 368 в частині дотримання нормативних значень обов'язкових економічних нормативів.

Також, акціонер АТ «Банк «Фінанси і Кредит» не забезпечив виконання гарантійних зобов'язань та заходів, передбачених Програмою фінансового оздоровлення.

Відповідно до ст. 77 Закону N 2121-III банк може бути ліквідований:

1) за рішенням власників банку;

2) у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно зі ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом N 2121-III.

За пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Правління Національного банку України прийнято постанову від 17.12.2015 № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит».

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року (надалі - «Рекомендація R (80) 2»), під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № Я (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів.)

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Таким чином, Національний банк України відповідно до законодавства наділений виключними повноваженнями самостійно визначати, зокрема, вид та адекватність застосованого заходу впливу виявленим порушенням, оскільки саме Національний банк як суб'єкт владних повноважень наділений правом та має об'єктивні можливості безпосередньо оцінювати показники діяльності банку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що прийняття рішень про застосування до банків заходів впливу за результатами здійснення банківського нагляду є виключним (дискреційним) повноваженням Національного банку.

Зважаючи на вищенаведене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що Національним банком України було вчинено низку заходів направлених на виконання передбачених законодавством обов'язків Національного банку України щодо діяльності публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", надано оцінку характеру допущених банком конкретних порушень та вчинено необхідні заходи впливу стосовно них, а відтак, погоджується з висновками суду першої щодо вжиття відповідачем адекватних, негайних та рішучих дій, прийняття своєчасного рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі проведених перевірок та складених звітів про інспектування ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Отже, під час апеляційного перегляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, щодо бездіяльності Національного банку України, що полягає у невжитті належних, своєчасних та адекватних заходів впливу при здійсненні банківського нагляду за АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в частині контролю за порушеннями законодавства у сфері банківської діяльності.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Окрім того, вимога позивача, заявлена в суді апеляційної інстанції, щодо повернення (розподілу) судових витрат, пов'язаних з розглядом даної справи не підлягає задоволенню, оскільки ч. 6 ст. 139 КАС України передбачено, що суд змінює розподіл судових витрат, якщо такий змінить судове рішення, або ухвалить нове. В даному ж випадку, колегія суддів прийшла до висновку, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається, а відтак, відсутні підстави і для розподілу судових витрат понесених у зв'язку з розглядом даної справи.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2018 року.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді В.В. Кузьменко

Н.М. Літвіна