Справа № 816/2207/18
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2018-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/2207/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Клочка К.І.,

секретаря судового засідання - Вязун К.В.

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Федчун Т.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про скасування постанови. Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Полтавській області про скасування постанови про накладення штрафу від 30.05.2018 №ПЛ1074/166/П/ПТ/ТД-ФС .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час перевірки через хвилювання вона надала пояснення про те, що ОСОБА_4 проходить стажування, хоча з нею було укладено цивільно - правовий договір у відповідності до вимог цивільного законодавства. Відсутність цивільно - правового договору з ОСОБА_4 пояснює тим, що усі документи знаходяться у її чоловіка. Також позивач зазначає, що у направленні на перевірку було зазначено невиїзна перевірка, а не інспекційне відвідування.

Ухвалою суду від 02.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

20.07.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність оскарженої постанови. Під час інспекційного відвідування фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення підприємницької діяльності було виявлено громадянку ОСОБА_4, яка надавала покупцям консультації щодо товару, проте трудові відносини з нею оформлені не були.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

08 травня 2018 року до Управління Держпраці у Полтавській області надійшло повідомлення від громадянина ОСОБА_5 про нелегально оформлених працівників у фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1.), яка здійснює підприємницьку діяльність за адресою АДРЕСА_1 - салон покрівельних і фасадних матеріалів.

Наказом Управління Держпраці у Полтавській області № 65 П від 10.05.2018 головного державного інспектора Хоменка А.М. зобов'язано провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 щодо відповідності вимогам законодавства про працю.

18 травня 2018 року головному державному інспектору Хоменку А.М. видано направлення № 788, копію якого вручено позивачці.

В ході проведення 18.05.2018 інспекційного відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення підприємницької діяльності було виявлено громадянку ОСОБА_4, яка надавала покупцям консультації щодо товару, який знаходився у салоні, проте трудові відносини з нею оформлені не були.

У своїх поясненнях від 18.05.2018 ОСОБА_4 пояснила, що 18 травня 2018 року знаходилася за адресою АДРЕСА_1, де проходила стажування на посаду помічника директора з 01.05.2018. Заробітну плату не отримувала.

У своїх поясненнях від 18.05.2018 ФОП ОСОБА_1 пояснила "…здійснюю підприємницьку діяльність в виді торгівлі покрівельними та фасадними матеріалами в опт та роздріб з серпня 2015 року. Працю найманих працівників не використовувала. На момент інспекційного відвідування 18.05.2018 на території салону адресою АДРЕСА_1 знаходилася стажор ОСОБА_4, яка проходить з 01.05.2018 стажування, навчання і ознайомлення з процесом продаж віконних та дверних систем, консультації клієнтів, випробувальний термін триває до 25.05.2018, після чого буде оформлена на посаду помічника директора, на даний період з 01.05 по 18.05 зарплата не нараховувалася".

За наслідками інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 складено акт № ПЛ1074/166/АН від 18.05.2018, яким зафіксовано порушенням частини 3 статті 24 КЗпП України щодо допуску працівників до роботи без укладення трудового договору та видано припис № ПЛ1074/166/АВ/П.

Листом №02-12/2457 від 18.05.2018 ФОП ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи. Під час розгляду справи 30.05.2018, за результатами якого Управлінням Держпраці у Полтавській області було складено постанову № ЛП1074/166/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими особами в розмірі 111690 грн., ОСОБА_1 була присутня.

Позивач не погодився із постановою про накладення штрафу та оскаржив її до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Основними нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини є: Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затверджений наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 р. № 390.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №100 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №929-р "Питання Державної служби з питань праці" на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення).

Відповідно до п.1 вказаного Положення Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 54 пункту 4 Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

В цьому випадку Управління Держпраці у Полтавській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці.

Процедура проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, встановлена Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 р. № 390.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок).

У відповідності до п. 2 Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

У відповідності до п. 3 Порядку уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складання акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 КЗпП України).

Частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Як вбачається з наданого позивачем до суду цивільно - правового договору від 02.05.2018 ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір про те, що в строк з 02.05.2018 по 18.05.2018 виконавець (ОСОБА_4А.) зобов'язується виконати роботи (надати послуги): консультації в сфері віконних та дверних систем. За виконану роботи Замовник сплачує виконавцеві винагороду в розмірі 2350 грн. На виконання зазначеного договору сторонами складено акт від 31.05.2018.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, зазначену цивільно - правову угоду позивачем не було надано ані під час інспекційного відвідування 18.05.2018, ані під час розгляду справи 30.05.2018. Також жодного згадування про існування цивільно- правової угоди не містять і письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що надавалися ними під час інспекційного відвідування.

З огляду на викладене Управління Держпраці у Полтавській області під час складення акту інспекційного відвідування, припису та винесення постанови про накладення штрафу не мало можливості врахувати зазначену цивільно - правову угоду.

Крім того, надаючи оцінку цивільно - правовому договору, укладеному ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 суд вважає її такою, що має ознаки трудового договору виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у статті 626 Цивільного кодексу України, згідно частини 1 якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦКУ).

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до частин 1 - 2 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг, виконання робіт тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

За цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного суду від 18.01.2018 у справі № 350/403/16-ц.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться. Водночас відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Враховуючи специфіку роботи (послуг), що надавалися ОСОБА_4 ФОП ОСОБА_1, а саме: консультації в сфері віконних та дверних систем, що надавалися ОСОБА_4 покупцям у салоні покрівельних і фасадних матеріалів суд дійшов висновку, що надання таких консультацій передбачає необхідність знаходження консультанта на робочому місці, що свідчить про необхідність дотримання нею трудового розпорядку.

Також суд звертає увагу на те, що ні договір від 02.05.2018, ні акт здавання - приймання виконаної роботи від 31.05.2018 не визначають конкретного результату робіт (послуг), які виконавець повинен передати замовнику.

Разом з тим, не визначаючи конкретного результату робіт, договір та акт містять визначений розмір винагороди.

Зазначені обставини свідчать про те, що угода, укладена між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 має ознаки притаманні трудового договору, а не цивільно - правовому.

За викладених обставин ФОП ОСОБА_1 було допущено порушення частини 3 статті 24 КЗпП України щодо допуску працівників до роботи без укладення трудового договору. Відтак, оскаржена постанова Управління Держпраці у Полтавській області № ЛП1074/166/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 в розмірі 111690 грн. прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, встановлені законодавством України.

Посилання представника позивача на те, що в направленні на перевірку замість інспекційного відвідування зазначено невиїзну перевірку суд не бере до уваги, оскільки інспектора було допущено до проведення інспекційного відвідування, матеріали якого були реалізовані.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, рнокпп НОМЕР_1) до Управління Держпраці у Полтавській області (вул. Пушкіна, 119, м. Полтава, Полтавська область, ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13 серпня 2018 року.

Суддя К.І. Клочко