Справа № 760/15881/17
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року м. Київ №760/15881/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Бабенка К.А.,

Літвіної Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року (прийняту в порядку скороченого провадження, суддя Букіна О.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, у якому просив:

- визнати протиправним пункт 33 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України від 07.07.2017 №73 в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року, а справу направити на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва, а у разі відмови суду передати справу на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року прийнята у порядку скороченого провадження за результатом розгляду справи, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент прийняття постанови), а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути зазначену справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до військового квитка № НОМЕР_1 , довідки Новоукраїнського районного військового комісаріату № 2487 від 02.10.2015 - з 01.12.1985 року по 19.05.1987 року ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах, у тому числі приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан.

Згідно витягу з протоколу № 61 від 28.01.2010 засідання Центральної військово- лікарської комісії встановлено причинний зв`язок мінно-вибухової травми, поранення, ЗЧМТ-контузією головного мозку і захворювання у колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК серія 10ААА №867834 від 14.05.2012 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, під час перебування в країнах, де велися бойові дії, позивачу встановлена третя група інвалідності на термін до травня 2014 року.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК серія 10ААА №171605 від 24.05.2016, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, під час перебування в країнах, де велися бойові дії, позивачу встановлена третя група інвалідності «безстроково».

У зв`язку з цим у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, та інших нормативно-правових актів у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

03.10.2016 позивач звернувся до Новоукраїнського районного військового комісаріату з заявою про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

04.10.2016 Новоукраїнським районним військовим комісаріатом матеріали справи повернуто, оскільки ОСОБА_1 не дотримано п.11 Постанови КМУ від 25.12.2013 року № 975, зокрема ч.2, всупереч положенням якої, до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності не додано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Не погоджуючись з такими діями, позивач оскаржив відмову в судовому порядку. Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2017 адміністративний позов ОСОБА_1 до Новоукраїнського районного військогового комісаріату Міністерства оборони України, Міністерства оборони України та Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій і рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, було задоволено в повному обсязі. Визнано протиправною відмову Новоукраїнського районного військового комісаріату Міністерства оборони України у оформленні документів на призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності ОСОБА_1 , згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року за № 499. Зобов`язано Новоукраїнський районний військовий комісаріат Міністерства оборони України прийняти документи ОСОБА_1 для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року за № 499 та направити їх до комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби.

23.05.2017 ОСОБА_1 повторно звернувся до Новоукраїнського районного військового комісаріату з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975.

Як вбачається з витягу з протоколу №73 від 07.07.2017 позивачу було відмовлено в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з тих підстав, що на день звільнення з військової служби ОСОБА_1 проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, тому витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги, на думку Комісії, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.

Вважаючи протиправним пункт 33 Протоколу №73 від 07.07.2017 Комісії Міністерства оборони України, оскільки Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 року - КДБ пр. Раді Міністрів СРСР), позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України, та законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконання обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання, то адміністративний позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон №2232-XII).

Відповідно до статті 41 Закону №2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон №2011-XII).

Згідно статті 1 Закон №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Розділом ІІ Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо грошового забезпечення.

Згідно ч.1 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Так, відповідно до п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час встановлення позивачу повторно ІІІ гр. інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.

В силу ч.9 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, яка прийнята відповідно до п.2 ст.16-2, п.9 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975).

Частиною 2 пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції в адміністративній справі №396/2014/16-а, якими встановлено поширення дії Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 на ОСОБА_1 , є обов`язковою для суду, що розглядає справу №760/15881/17.

Таким чином, поширення дії Постанови КМ України від 25 грудня 2013 року №975 на ОСОБА_1 в порядку ст.78 КАС України доказуванню не підлягає.

Разом з тим, суд враховує положення пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, яким встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, а відтак, оскільки відповідно до п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (тобто, дата встановлення інвалідності позивачу), та враховуючи, що ІІІ групу інвалідності було встановлено ОСОБА_1 , відповідно до акту огляду МСЕК серія 10ААА №171605 від 24.05.2016 (встановлена третя група інвалідності «безстроково» (однак, суд бере до уваги і те, що група не змінилася, а огляд проведено повторно), колегія суддів приходить до висновку, що особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи вторинного встановлення такої інвалідності.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі щодо необхідності застосування до спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року за № 499, та розміру виплати, який встановлений саме порядком, затвердженим даною постановою, оскільки позивачу встановлено інвалідність ІІI групи після звільнення з військової служби та набранням законної сили Порядку №975, то розмір і порядок виплати одноразової грошової допомоги, якщо інвалідність настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, визначається з урахуванням положень вищезазначених нормативно-правових актів, і буде складати для позивача 150 кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (24.05.2016, відповідно до акту огляду МСЕК серія 10ААА №171605 ), та звертає увагу, що постанова Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2017 у справі №396/2014/16-а не має преюдиційного значення для даної справи в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги, адже даною постановою зобов`язано Новоукраїнський районний військовий комісаріат Міністерства оборони України прийняти документи ОСОБА_1 для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року за № 499, саме ж виплата, на переконання суддів апеляційного суду, має бути здійснена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався з заявою до відповідача та просив саме нарахувати та виплатити йому одноразову грошову у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 №975 на день встановлення інвалідності; відповідачем також відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги саме на підставі п. 17 Порядку №975.

Разом з тим, доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі щодо того, що позивачем не подано уповноваженому органу документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки у постанові Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2017 у справі №396/2014/16-а, яка набрала законної сили, суд, дійшовши висновку, що слід визнати протиправною відмову Новоукраїнського районного військового комісаріату Міністерства оборони України у оформленні документів на призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності ОСОБА_1 , згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року за № 499 та зобов`язати Новоукраїнський районний військовий комісаріат Міністерства оборони України прийняти документи ОСОБА_1 для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року за № 499 та направити їх до комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби.

Разом з тим, відповідно до Витягу з протоколу засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.07.2017 №73, відсутність документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, не була підставою для відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а відтак, в силу положень статті 77 КАС України, такі докази не можуть бути взяті судом до уваги.

Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі, про те, що вирішення питання про призначення грошової допомоги позивачу не належить до компетенції Міністерства оборони України, а витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною прикордонною службою України, колегія суддів зазначає наступне.

Статтями 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.

Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди. Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Законом України "Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992", від 07.06.2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 року.

Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська,інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

Таким чином, наведеними вище міждержавними Угодами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.

Згідно п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 року № 10224-ХІ "Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ" прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР.

У відповідності до п. п. 1, 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 року «Про військові формування на Україні», Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, України. Утворено Міністерство оборони України.

Згідно постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року №1431-XII всі військові формування, дислоковані на території республіки були підпорядковані Верховній Раді України та було утворено Міністерство оборони України.

Таким чином, всі військові комісаріати дислоковані на території України були підпорядковані Верховній Раді України, а згодом Міністерство оборони України. Тобто обов`язок виплати покладений на Міністерство Оборони України.

Крім того, законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України, та законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства Оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконання обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами позивача щодо протиправності пункту 33 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України від 07.07.2017 № 73 в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та вважає невірними висновки відповідача, що оскільки Міністерство оборони України не здійснювало розрахунок під час звільнення позивача з Прикордонних військ КДБ СРСР, то витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги позивачу мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, так зважаючи на те, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, то дана справа мала бути розглянута і вирішена окружним адміністративним судом колегією у складі трьох суддів не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) дана справа (з огляду на заявлені позовні вимоги) підлягає розгляду в порядку скороченого провадження, так як стосується оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо одержання допомоги.

Заборона щодо розгляду у порядку скороченого провадження адміністративних справ, які належить розглядати колегією суддів, встановлена ч. 11 ст. 183-2 КАС України, до даної справи застосуванню не підлягає, так як в силу ч. 1 ст. 24 КАС України колегіальний розгляд справи за позовом до центрального органу виконавчої влади здійснюється в окружному адміністративному суді, однак дана справа, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України, підсудна та розглянута місцевим загальним судом як адміністративним судом.

Відтак, доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції досліджено всі обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді К.А. Бабенко

Н.М. Літвіна