Справа № 826/4474/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

31 липня 2018 року №826/4474/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової A.B., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у місті Києві,

Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві

третя особа Оболонське районне управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві

про визнання протиправним та скасування рішення від 13.10.2016, наказу від 29.02.2016 №187 о/с, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві, третя особа: Оболонське районне управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції міста Києва від 13.01.2016 «Займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню через службову невідповідність», прийняте щодо ОСОБА_1;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 29.02.2016 №187о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві згідно з пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в місті Києві на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю рішень відповідачів щодо невідповідності позивача займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції. Так, позивач наголошує, що з атестаційного листа останнього вбачається, що ОСОБА_1 охарактеризований як такий, що відповідає займаній посаді та за результатами тестування набрав достатню суму балів. Позивач стверджує, що підстави для прийняття рішення щодо його невідповідності займаній посаді до нього не доводились, висновок Атестаційної комісії, на думку позивача, не ґрунтується на критеріях, визначених Інструкцією про порядок проведення атестування поліцейських. Так, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення. З огляду на наведене, ОСОБА_1 наголошує на тому, що наказ про його звільнення, прийнятий на підставі рішення Атестаційної комісії є протиправним та підлягає скасуванню, а порушені права позивача - поновленню.

Представник Головного управління Національної поліції у місті Києві проти позову заперечував посилаючись на обґрунтованість та правомірність спірних рішень, зазначивши, що керівник поліції набілений дискреційними повноваженнями щодо прийняття рішення про проведення атестування поліцейських, у тому числі для вирішення питання про звільнення зі служби через службову не відповідність. Також, відповідач стверджує, що ані Закон України «Про Національну поліцію» ані Інструкція Інструкцією про порядок проведення атестування поліцейських не містять особливим умов або обмежень по прийняттю керівником рішення про звільнення.

Позивач надав суду додаткові пояснення в яких наголосив, що його було призначено на службу в поліції безстроково наказом від 07.11.2015 №47 о/с, який є самостійною підставою для призначення колишніх працівників міліції на посади, створені в структурі Національної поліції України. Так, зазначена процедура не передбачає переатестування колишніх працівників міліції на предмет відповідності посаді, як умови прийняття до служби в поліції. Як наслідок, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу ^країни, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, Діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.02.2018 позовну заяву ОСОБА_1 в адміністративній справі №826/4474/17 залишено без розгляду на підставі частини четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2018 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.02.2018 скасовано із посиланням на поважність причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом та направлено справу для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2018 адміністративну справу №826/4474/17 прийнято до розгляду та призначено до судового розгляду по суті з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні 12.07.2018 позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, відповідач проти позову заперечував з підстав, наведених в письмових запереченнях.

На підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 07.11.2015 №7о/с ОСОБА_1 було прийнято на службу до Національної поліції України на посаду інспектора Оболонського управління Головного управління Національної поліції в місті Києві.

В подальшому, наказом Головного Управління Національної поліції в місті Києві від 29.02.2017 №187 о/с підполковника поліції ОСОБА_1, інспектора Оболонського управління поліції в місті Києві звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Так, підставою для звільнення позивача зі служби в Національній поліції став висновок Атестаційної комісії від 13.01.2016, відповідно до якого ОСОБА_1 «Займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню через службову невідповідність».

Позивач, не погоджуючись з рішенням Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві комісії щодо звільнення через службову невідповідність та Наказом Головного управління Національної поліції в місті Києві від 29.02.2016 №187 о/с про звільнення, вважаючи, що його права та законні інтереси порушені, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, є Закон України «Про Національну поліцію» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом частини першої статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Приписами частини другої статі 57 Закону України «Про Національну поліцію» визначений вичерпний перелік підстав для проведення атестування поліцейських, до яких належить призначення на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Прийняття рішення про проведення атестування поліцейських з інших підстав, ніж зазначені у частині другій статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», не передбачено, а, відтак, вказаний перелік є вичерпним, що відповідає правовій позиції, викладеній у пункті 2 висновків Аналізу судової практики оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації, затвердженого Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації» від 29.09.2016 №11.

Відповідно до частини четвертої статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», рішення про проведення атестування, приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

При цьому, згідно з пунктом 2 висновків Аналізу судової практики оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації, затвердженого Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації» від 29.09.2016 №11, вказане положення у взаємозв'язку з положенням частини другої статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" необхідно розуміти таким чином, що у відповідному наказі керівника органу поліції щодо заходів із підготовки та проведення атестування повинно бути зазначено: ім'я поліцейського (перелік імен поліцейських), які підлягають атестуванню; необхідність та підстава атестування щодо кожного поліцейського, який включений до списку поліцейських, які підлягають атестуванню.

Як вбачається із заперечень на позовну заяву, відповідач посилається на накази про проведення атестування від 20.11.2015 №210 о/с та від 01.12.2015 №7, проте на підтвердження вказаного відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду доказів прийняття керівником органу поліції наказів про проведення атестування позивача із зазначенням причин його проведення у відповідності до переліку, визначеного приписами частини другої статті 57 Закону України «Про Національну поліцію».

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у пункті 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якого працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції визначені у статтях 49, 61 Закону України «Про Національну поліцію», до яких, зокрема, належать досягнення 18 років, наявність повної загальної середньої освіти, відповідність рівня фізичної підготовки вимогам, що затверджені Міністерством внутрішніх справ України.

Докази невідповідності позивача вимогам до кандидатів на службу в поліції у матеріалах справи відсутні, а відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано.

У відповідності до статті 58 Закону України «Про Національну поліцію», призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Доказів того, що позивач був призначений на одну з посад, передбачених частиною другою статті 58 Закону України «Про Національну поліцію», відповідачі не надали.

Отже, суд виходить з того, що позивач не був прийнятий на службу на тимчасовій основі. Іншого з матеріалів справи не вбачається, а відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, не доведено.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що проведення атестування відносно позивача не відповідає вимогам Закону України «Про Національну поліцію».

Крім того, на виконання вимог частини п'ятої статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» наказом Міністра внутрішніх справ України від 17.11.2015 №1465 була затверджена Інструкція про порядок проведення атестування поліцейських (ту і надалі - Інструкції №1465 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами пункту 5 розділу І Інструкції передбачено, що атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Атестаційні комісії органів поліції, персональний склад яких затверджується наказом керівника відповідного органу за погодженням із Національною поліцією України (підпункт 2 пункту 2 розділу ІІ Інструкції №1465).

У той же час, наявними у матеріалах справи доказами не підтверджено того, що атестаційні комісії, які проводили атестацію позивача, створені за погодженням з Національною поліцією України, що є підставою для визнання такого складу комісії неповноважним, що відповідає правовій позиції, викладеній у пункті 5 висновків Аналізу судової практики оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації, затвердженого Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації» від 29.09.2016 №11.

У свою чергу, відповідно до пункту 8 розділу IV Інструкції, на поліцейського, який атестується, складається атестаційний лист, у якому зазначаються такі відомості: 1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов'язками; 2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення; 3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою; 4) володіння іноземними мовами; 5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів; 6) стан здоров'я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби; 7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці; 8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого; 9) результати проходження підвищення кваліфікації.

Згідно з пунктами 10-13 розділу IV Інструкції, з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест) та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

Атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

Атестаційна комісія за підписом голови має право робити відповідно до законодавства запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується.

Поліцейські, які проходять атестування, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі.

Згідно з пунктом 15 розділу IV Інструкції, атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Відповідно до пункту 16 розділу IV Інструкції, атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); показники службової діяльності; рівень теоретичних знань та професійних якостей; оцінки з професійної і фізичної підготовки; наявність заохочень; наявність дисциплінарних стягнень; результати тестування; результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Приписами частини першої статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що під час проведення атестування підлягають оцінці не тільки критерії, зазначені у пункті 16 розділу IV Інструкції, а також ділові та особисті якості поліцейського.

Усі рішення атестаційної комісії, згідно з пунктом 20 розділу IV Інструкції, оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

Разом з тим, суд звертає увагу на відсутність в матеріалах адміністративної справи копії протоколу засідання атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві.

Судом неодноразово під час судового розгляду справи витребовувались матеріали особової справи ОСОБА_1, які відповідачем були надані лише 19.07.2018, однак, в наданих копіях матеріалів особової справи позивача, зазначений протокол також відсутній, що виключає можливість встановлення належного дослідження атестаційною комісією всіх документів, які мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення стосовно відповідності займаній посаді ОСОБА_1

Зокрема, відсутні докази дослідження відповідачами заяви чи скарги на дії позивача, актів службових розслідувань, відомостей про притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

При цьому, як вбачається з атестаційного листа позивача, його прямим керівником ОСОБА_2, було зазначено, що ОСОБА_1 займаній посаді відповідає.

У той же час, у протоколі Апеляційної атестаційної комісії північного регіону від 12.02.2016, копія якого наявна у матеріалах справи, вказано про відхилення скарги поліцейського, з огляду на недостатність набраних балів за професійний тест та тест на загальні здібності та навички.

З огляду на викладене вбачається, що під час атестування позивача не досліджувалась можливість або неможливість переведення позивача за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направлення його на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією, з урахуванням того, що результатами тестування не є єдиним джерелом інформації, яким повинна керуватися атестаційна комісія при складенні висновків.

Під час судового розгляду відповідачі також не пояснили суду, які ж саме причини чи мотиви стали підставою для висновків про невідповідність позивача займаній посаді.

На підставі викладеного, враховуючи необґрунтованість висновку атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві по те, що ОСОБА_1 «Займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність» викладеного в атестаційному листі від 13.01.2016 та висновку апеляційної атестаційної комісії Північного регіону від 12.02.2016, оформленого протоколом від 12.02.2016, суд дійшов до висновку про протиправність та скасування останніх.

При цьому, скасовуючи висновок апеляційної атестаційної комісії Північного регіону від 12.02.2016, оформленого протоколом від 12.02.2016, суд керуються приписами частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, виходячи з такого, що вказані висновки атестаційних комісій виступили єдиною підставою для прийняття наказу Головного управління Національної поліції у місті Києві від 29.02.2016 №187 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, а також враховуючи не підтвердження відповідачами наявності законодавчо обґрунтованих підстав для проведення атестації позивача та не підтвердження належними доказами результатів такого атестування, проведеного неповноважним складом комісії, суд дійшов до висновку про визнання протиправним та скасування даного наказу.

Пунктом 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

При визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Так, згідно з вимогами пункту 2 Порядку, обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

З урахуванням викладеного, на користь позивача підлягає стягненню сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.03.2016 (наступний робочий день за днем звільнення) по 31.07.2018 (день ухвалення судового рішення), кількість днів вимушеного прогулу станом на 31.07.2018 становить 603 робочих днів.

З довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції у місті Києві від 16.07.2018 №1453 вбачається, що за останні два повних календарних місяці роботи перед звільненням, грошове забезпечення позивача склало: по 7 050, 00 грн. за січень 2016 року та лютий 2016 року.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення складає 352, 50 грн., обраховане як (7 050, 00 грн. грошове забезпечення за січень 2015 року + 7 050, 00 грн. грошове забезпечення за Лютий 2016 року)/ 40 кількість робочих днів = 352, 50 грн.

Отже, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути на користь позивача, становить: 352, 50 грн. х 603 робочих днів = 212 557, 50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що за змістом пунктів 1.5 та 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Враховуючи, що позивач проходив службу у Головному управлінні Національної поліції у місті Києві суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу слід стягнути саме з останнього.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції міста Києва від 13.01.2016, викладене у формі висновку в атестаційному листі ОСОБА_1 «Займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню через службову невідповідність».

Визнати протиправним та скасувати рішення апеляційної атестаційної комісії Північного регіону від 12.02.2016, викладене у формі висновку та оформлене протоколом від 12.02.2016 про відхилення скарги ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 29.02.2016 №187о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві згідно з пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону УКраїни "Про Національну Поліцію".

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в місті Києві на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 30.01.2016 по 31.07.2018 у розмірі 212 557, 50 грн. (двісті дванадцять гривень п'ятсот п'ятдесят сім гривень п'ятдесят копійок).

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службу в Головному управлінні Національної поліції у місті Києві та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 7 050, 00 грн. підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.