Справа № 0640/3621/18
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 року м. Житомир справа № 0640/3621/18

категорія 10.3.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черноліхова С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним і скасування п.7 рішення, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати пункт 7 рішення Міністерства оборони України про відмову йому у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 01.03.2016 внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформленого протоколом № 52 від 18.05.2018;

- зобов`язати відповідача призначити і виплатити йому вказану одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, а саме 01.03.2016, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII та Порядку затвердженого постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 № 975.

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач зазначив, що на виконання постанови Корольовського районного суду м.Житомира від 26.10.2017 повторно звернувся до відповідача через ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою та доданими до неї необхідними документами про виплату одноразової грошової допомоги на підставі ст.16 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", як інваліду 2 групи, проте отримав відмову. Вважаючи порушеним право на соціальний захист та отримання належної одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 13.07.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи.

02.08.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що право позивача, як військовослужбовця строкової військової служби, на звернення щодо отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності виникло з моменту первинного встановлення інвалідності, а саме інвалідності 3-ої групи з 23.02.2011. Частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. Оскільки інвалідність позивачу встановлена в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону №2011-ХІІ та після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання одноразової грошової допомоги у нього немає.

23.07.2018 від Житомирського обласного військового комісаріату надійшли пояснення щодо позову, в якому останнє просило відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . В обгрунтування пояснень зазначив, що обставини травми оформлюються у вигляді довідки командира військової частини про причини та обставини поранення, що передбачено Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей № 530 від 14.08.2014. Відповідно, рішення Центральної військово-лікарської комісії не є документом, який свідчить про обставини поранення. Крім того, акт судово-медичного обстеження позивача, складений з його слів, грунтується на припущеннях, тому не може бути підставою для задоволення вимог ОСОБА_1 . Таким чином, рішення Міністерства оборони України про відмову йому у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи є правомірним, оскільки позивачем не було надано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 проходив військову строкову службу в Збройних Силах України з 04.10.1980 по 20.10.1982 (а.с.17-18), зокрема в період з 05.05.1981 по 20.10.1982 на території Республіки Афганістан, де приймав участь в бойових діях в складі військової частини НОМЕР_1 .

Під час бойових дій позивач отримав поранення, що підтверджується актом судово-медичного дослідження (обстеження) №13/в від 27.01.2011 (а.с.21-22) та військово-обліковими і медичними документами (а.с.23-24).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №156 від 31.01.2011, отримані позивачем поранення (контузія) пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 20).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААА №732154 від 23.02.2011, позивачу з 23.02.2011 встановлено третю групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення (контузії), пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (а.с.23).

З 01.03.2016 Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено другу групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення (контузії), пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (довідка № 514060 від 04.03.2016, а.с.25).

16.03.2016 Управлінням праці та соціального захисту населення Житомирської області ОСОБА_1 встановлено статус інваліда війни другої групи, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення серія НОМЕР_2 від 16.03.2016 (а.с.4).

05.07.2016 позивач вперше звернувся із заявою до Міністерства оборони України через Житомирський обласний військовий комісаріат про виплату одноразової грошової допомоги згідно ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" як інваліду другої групи з 01.03.2016 (а.с. 27), проте рішенням Міністерства оборони України відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира за захистом своїх прав.

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 26.10.2017 у справі №296/8668/16-а: визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 01.03.2016 року внаслідок поранення (контузії), пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 року № 72; зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності 2 групи внаслідок поранення (контузія) пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та ст.ст. 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням його права, підтвердженого поданими ним документами на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності, а саме 01.03.2016 року.

22.03.2018 позивач повторно звернувся до Міністерства оборони України через ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням інвалідності другої групи з 01.03.2016 внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Пунктом 7 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №52 від 18.05.2018 і затвердженого Міністром оборони України 22.05.2018, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. Аргументовано тим, що ОСОБА_1 не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, передбачений п.11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року (а.с.39).

Не погодившись із відмовою, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зокрема, ч. 3 ст. 46 Конституції України вказує, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги - березень 2018 року) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ (в редакції, що діяла у березні 2018 року) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі- Порядок №975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги моментом виникнення права на виплату була дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи, а саме: Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ, в редакції станом на лютий 2011 року, та Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499 (надалі також - Порядок №499).

Відповідно до ч.6 статті 16 Закону №2011-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку № 499, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Таким чином, частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній станом на лютий 2011 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Оскільки позивачу, як військовослужбовцю строкової військової служби, вперше встановлена інвалідність більше ніж через 20 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ у нього відсутнє.

Вказана правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року в справі № 750/5074/17.

Одночасно суд наголошує, що посилання позивача на правові позиції Верховного Суду України є помилковими, оскільки не поширюються на спірні правовідносини у цій справі.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами на виконання ч.2 ст.77 КАС України спростовано, а позивачем не доведено протиправність відмови у призначенні одноразової грошової допомоги за його заявою від 22.03.2018, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 250, 255, 258, 261-263, 291 КАС України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов