Справа № П/811/289/16
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2018 року справа № П/811/289/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 р. (суддя Притула К.М.) в справі № П/811/289/16 за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровограді Кіровоградської області до Управління державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровограді Кіровоградської області (далі - відділення Фонду) звернулося до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області (далі - УДСО) про зобов'язання визнати заявлені грошові вимоги відділення Фонду та включити грошові вимоги в сумі 169651,9 грн. до проміжного ліквідаційного балансу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на обліку у відділенні Фонду перебуває потерпіла ОСОБА_2, яка отримала трудове каліцтво під час виконання трудових обов'язків в УДСО та якій проводяться страхові виплати відповідно до вимог Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». З огляду на дані з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про перебування відповідача у стані припинення в результаті ліквідації юридичної особи, відділення Фонду на підставі статті 1205 Цивільного кодексу України та Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань підприємства-банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 765 (далі - Порядок), звернулося до відповідача із вимогою перерахувати на розрахунковий рахунок відділення Фонду капіталізовані платежі по страхових виплатах згаданій особі у сумі 169651,9 грн., проте відповідач листом від 17 лютого 2016 року № 10/43/31/9/01-2016 протиправно відмовився задовольняти такі вимоги Фонду.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року позов задоволено, зобов'язано Управління державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області визнати заявлені грошові вимоги відділення Фонду та включити грошові вимоги відділення Фонду у сумі 169651,09 грн. до проміжного ліквідаційного балансу.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 р. задоволена апеляційна скаргу УДСО, постанова суду першої інстанції скасована, провадження у справі закрите.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 р. скасована ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 р., справа направлена до цього ж суду для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі відповідач УДСО просить скасувати судове рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, закривши провадження у адміністративній справі. Апелянт вказує про неврахування судом першої інстанції, що ліквідація УДСО відбувається з наявністю повного і безумовного правонаступництва Управлінням поліції охорони як територіального органу Національної поліції за всіма без винятку правами і обов'язками УДСО, що встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 р. № 834 в редакції постанови від 25.12.2015 р. № 1139. Відсутність внесення Національною поліцією відповідних змін до наказу від 06.11.2015 р. № 57 щодо правонаступництва УПО за правами та обов'язками УДСО, на думку апелянта, не впливають на чинність і обов'язковість виконання норм постанов Кабінету Міністрів України. З моменту припинення діяльності відповідачем і початком здійснення діяльності правонаступником УПО останній і є платником єдиного соціального внеску з доходів працівників. Також вказує, що відповідач не є суб'єктом підприємницької діяльності, оскільки є державною установою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність без мети отримання прибутку, відповідно, на діяльність відповідача та порядок припинення як юридичної особи не поширюється приписи Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Крім того, законодавством не передбачений обов'язок УДСО як державної установи, яка перебуває у процедурі ліквідації і не є суб'єктом підприємницької діяльності, сплачувати суми капіталізованих платежів за фактом отримання трудового каліцтва ОСОБА_2 Вважає безпідставним посилання позивача на ст. 1205 Цивільного кодексу України, оскільки цією нормою встановлено право потерпілого та його утриманців на отримання капіталізованих коштів у ході ліквідації юридичної особи, а також вказує, що Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 р. № 765, не поширюється на УДСО, а Інструкція про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затверджена постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 12.07.2007 р. № 36, втратила чинність.

Стосовно порушення норм процесуального права апелянт вказує, що у правовідносинах з ліквідації юридичної особи позивач виступає кредитором відповідача на загальних цивільно-правових підставах; позивач не здійснює будь-яких владних управлінських функцій у заявлені кредиторських вимог до особи, що ліквідується, тобто цей спір підсудний господарському суду.

Учасники справи до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв'язку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області зареєстровано як юридична особа з організаційно-правовою формою - державна організація (установа, заклад), основним видом діяльності є діяльність у сфері охорони громадського порядку та безпеки. Відповідач перебуває на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Кіровограді як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

На адресу відповідача надіслано заяву відділенням Фонду від 16.12.2015 р. № 2228/06-10, в якій Фонд просить визнати грошові вимоги капіталізованих платежів в розмірі 169651,09 грн., а також включити капіталізовані платежі у розмірі 169651,09 грн. до ліквідаційного балансу Управління ДСО при УМВС України в Кіровоградській області, про що повідомити письмово. Зазначену заяву позивач мотивував тим, що розпочато щодо відповідача ліквідаційну процедуру боржника, з метою забезпечення подальших виплат відповідно до Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань підприємства перед громадянами внаслідок заподіяної шкоди їх життю та здоров'ю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000р. №765 "Про реалізацію статей 45 і 92 Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" відділення розрахувало капіталізацію платежів потерпілій ОСОБА_2, яка отримала трудове каліцтво, у сумі 169651,09 грн.

УДСО повідомлено відділення Фонду листом від 17.02.2016 р. №10/43/31/9/01-2016, зі змісту якого суд першої інстанції встановив, що факт отримання трудового каліцтва ОСОБА_2 викликає сумнів.

Суд першої інстанції, зважаючи на відсутність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про правонаступника відповідача, який перебуває у стані припинення, вказав на те, що пунктом 5 частини першої статті 11 Закону № 1105-XIV законодавець зобов'язав страхувальника проводити капіталізацію страхових виплат у всіх випадках ліквідації (не лише у випадку ліквідації підприємства-банкрута, але й за інших підстав, передбачених законодавством) із застосуванням Порядку. Такий обов'язок платоспроможної юридичної особи в разі її ліквідації встановлено і статтею 1205 ЦК.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що управління Державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області зареєстровано як юридична особа, з організаційно-правовою формою - державна організація (установа, заклад), основним видом діяльності є діяльність у сфері охорони громадського порядку та безпеки. Відповідач перебуває на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Кіровограді як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 461 від 25.05.2017 р. припинено юридичну особу - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Кропивницький Кіровоградської області шляхом реорганізації - приєднання відділення до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області

На адресу відповідача надіслано заяву відділенням Фонду від 16.12.2015 р. № 2228/06-10, в якій Фонд просить визнати грошові вимоги капіталізованих платежів в розмірі 169651,09 грн., а також включити капіталізовані платежі у розмірі 169651,09 грн. до ліквідаційного балансу Управління ДСО при УМВС України в Кіровоградській області, про що повідомити письмово. Зазначену заяву позивач мотивував тим, що розпочато щодо відповідача ліквідаційну процедуру боржника. З метою забезпечення подальших виплат відповідно до Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань підприємства перед громадянами внаслідок заподіяної шкоди їх життю та здоров'ю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000р. №765 "Про реалізацію статей 45 і 92 Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" відділення розрахувало капіталізацію платежів потерпілій ОСОБА_2, яка отримала трудове каліцтво, у сумі 169651,09 грн.

Листом від 12.01.2016 р. № 01/43/31/9/01-2016 відповідачем повідомлено позивача про необхідність надання відділенням Фонду додатково інформації та документів. Позивачем на адресу позивача направлено лист із відповідями на поставлені відповідачем питання та доданими документами.

УДСО повідомлено відділення Фонду листом від 17.02.2016 р. №10/43/31/9/01-2016 про те, що існує необхідність надання додаткової інформації та документів.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 112 Цивільного кодексу України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у першу чергу щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом.

За змістом частини третьої статті 110 цього кодексу якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, встановлені законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом.

Частиною другою статті 1205 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначено Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 р. № 1105-XIV (далі -Закон № 1105-XIV), за приписами статті 3 якого основними принципами страхування від нещасного випадку є серед іншого: обов'язковість страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом; державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав; обов'язковість фінансування Фондом витрат, пов'язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 15 Закону № 1105-XIV роботодавець як страхувальник зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом;

За змістом статей 4, 5 цього Закону Фонд - це некомерційна самоврядна організація, яка провадить збір та акумулювання страхових внесків.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону № 1105-XIV джерелами формування коштів Фонду є, зокрема, капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Капіталізація платежів платоспроможної юридичної особи, яка ліквідується, здійснюється на підставі Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 765 "Про реалізацію статей 45 і 92 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Порядок № 765).

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Порядку № 765 капіталізація платежів здійснюється щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів. Під час розрахунку сум цих платежів повинні враховуватися заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати по догляду за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів та види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, необхідність сплати одноразової допомоги у зв'язку з травмою або професійним захворюванням, які можуть призвести до смерті потерпілого, а також інших виплат, передбачених законодавством.

За змістом пункту 3 Порядку № 765 капіталізація платежів розраховується на період, що визначається як різниця між середньою тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та їх віком на момент здійснення капіталізації.

Згідно з п. 5-1 Порядку № 765 у вимогах Фонду до суб'єкта підприємницької діяльності, щодо якого порушено справу про банкрутство, зазначається сума, визначена з урахуванням кожного платежу, що підлягає капіталізації.

Суми платежів, капіталізованих відповідно до зазначених вимог у процесі ліквідації суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута, перераховуються ліквідатором (арбітражним керуючим) робочому органу виконавчої дирекції Фонду, у якому суб'єкт підприємницької діяльності перебуває на обліку.

З огляду на викладене, суд зазначає, що для покриття витрат Фонду потерпілим на виробництві, які працювали на підприємствах, що ліквідовані, кошти до Фонду сплачуються згідно з вказаним Порядком № 765.

Зважаючи на те, що джерелами формування коштів Фонду є, зокрема, капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону 1105-XIV), а іншого порядку капіталізації платежів немає, суд вказує на необґрунтованість доводів відповідача щодо нерозповсюдження на ці правовідносини приписів зазначеного Порядку.

Також є безпідставними доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції, що ліквідація УДСО відбувається з наявністю повного і безумовного правонаступництва Управлінням поліції охорони як територіального органу Національної поліції за всіма без винятку правами і обов'язками УДСО, що встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 р. № 834 в редакції постанови від 25.12.2015 р. № 1139.

На час апеляційного перегляду справи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) не внесено запису про державну реєстрацію припинення УДСО. В ЄДР відсутні записи про юридичну особу, яка є або визначена правонаступником особи, яка знаходиться в стані припиненні, відповідно, доводи апелянта про визначення правонаступника та відсутність необхідності здійснення капіталізації платежів за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням є безпідставними.

Вимогами апеляційної скарги є закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 р. задоволено апеляційну скаргу відповідача, скасована постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.10.2016 р., провадження у справі закрите.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 р. скасована ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 р., справа направлена до цього ж суду для продовження розгляду.

Велика Палата Верховного Суду, скасовуючи ухвалу суду апеляційного інстанції, дійшла наступного висновку.

Частиною другою статті 4 КАС у редакції, чинній на час звернення відділення Фонду до суду, було передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.

За правилами частини першої та пункту 5 частини другої статті 17 КАС у відповідній редакції юрисдикцію адміністративних судів поширено на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на публічно-правові спори за зверненням такого суб'єкта у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Справою адміністративної юрисдикції в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС у зазначеній редакції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до наведених у статті 3 КАС, чинного до 15 грудня 2017 року, визначень понять: суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Можливість суб'єкта владних повноважень бути позивачем в адміністративній справі закріплено й частиною другою статті 50 КАС у зазначеній редакції. Водночас частиною четвертою статті 50 цього Кодексу передбачено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції та який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. При цьому особа, яка здійснює публічно-владні управлінські функції, може ініціювати судове вирішення такого спору лише на виконання своїх повноважень увипадках, установлених законом.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 4, 5, 19 чинного КАС, які визначають поняття публічно-правового спору, суб'єкта владних повноважень, закріплюють право на звернення до суду та межі юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону № 1105-XIV Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

За пунктом 5 частини першої статті 11 Закону № 1105-XIVджерелом формування коштів Фонду є, зокрема, капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідним актом Кабінету Міністрів України, чинним як на час виникнення спірних відносин, так і нині, є згаданий вище Порядок.

Аналіз положень Закону № 1105-XIV, які визначають правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, зокрема й компетенцію Фонду та його робочих органів, дає підстави для висновку, що у відносинах, пов'язаних із виплатою страхувальником у передбачених законодавством випадках капіталізованих відповідно до Порядку платежів, ці органи не виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин, а здійснюють владні управлінські функції, спрямовані на забезпечення державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.

Відповідно до частин першої, третьої статті 17 Закону № 1105-XIV спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, у тому числі спори щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань, вирішуються в судовому порядку.

Тому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Фонд не позбавлений права звернутися до адміністративного суду як суб'єкт владних повноважень для виконання покладених на нього Законом № 1105-XIV функцій за вирішенням спору щодо обов'язку страхувальника виплатити капіталізовані платежі на задоволення вимог, що виникли із зобов'язань відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров'ю громадян, застрахованих у Фонді, а висновок суду апеляційної інстанції про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів вважав помилковим.

Аналогічний правовий висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №822/1472/17.

Відповідно до частини 5 статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відтак, суд, здійснюючи апеляційний перегляд справи після скасування судового рішення суду апеляційної інстанції та направлення судом касаційної інстанції справи на продовження апеляційного розгляду, зобов'язаний врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо належності цього спору до категорії публічно-правових спорів.

Суд зазначає, що за приписами частин першої, третьої статті 17 Закону № 1105-XIV спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, у тому числі спори щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань, вирішуються в судовому порядку.

У правовідносинах, пов'язаних із виплатою страхувальником у передбачених законодавством випадках капіталізованих відповідно до Порядку платежів, Фонд та його робочі органи не виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин, а здійснюють владні управлінські функції, спрямовані на забезпечення державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Оскільки відповідач в спірних правовідносинах здійснює владні управлінські функції відносно страхувальника, спрямовані на забезпечення державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, цей спір є публічно-правовим, відповідно, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки вимогами апеляційної скарги є скасування судового рішення та закриття провадження у справі, враховуючи не встановлення порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог апелянта.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 р. в справі № П/811/289/16 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 р. в справі № П/811/289/16 за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровограді Кіровоградської області до Управління державної служби охорони при УМВС України в Кіровоградській області про зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 13.08.2018 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.08.2018 р.

Суддя-доповідач: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко