Справа № 808/8610/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

07 серпня 2018 року

справа №808/8610/13-а

адміністративне провадження №К/9901/7259/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Ханової Р.Ф.,

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Енергодарської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року у складі судді Батрак І.В. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року у складі колегії суддів Шлай А.В., Іванова С.М., Чабаненко С.В. за позовом Колективного сільськогосподарського підприємства «Тепличний комбінат» до Енергодарської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 18 вересня 2013 року № ,

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року Колективне сільськогосподарське підприємство «Тепличний комбінат» (далі - Підприємство, платник податків, позивач у справі) звернулося суду з позовом до Енергодарської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 18 вересня 2013 року № про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 425 656 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 29 196,25 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року позов задоволений повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 18 вересня 2013 року № , прийняте Енергодарською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Запорізькій області.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду залишено без змін.

Судові рішення мотивовані протиправністю висновків відповідача про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість за жовтень 2010 року у сумі 116 781 грн. у зв'язку з тим, що той самий податковий період вже був перевірений відповідачем, за результатами чого порушень встановлено не було. Також судами зазначено, що вилучення у позивача правоохоронними органами оригіналів документів податкового обліку не було враховане відповідачем. Податковий орган не вчинив достатніх заходів щодо витребування необхідних йому документів від правоохоронних органів, не зупинив проведення перевірки до їх отримання відповідно до статті 85 Податкового кодексу України.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що висновки відповідача про заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за травень 2011 року у сумі 308 875 грн. здійснені без урахування граничних строків визначення податкових зобов'язань контролюючим органом, встановлених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України. Суд зазначив, що вказані податкові зобов'язання виникли у лютому, березні 2010 року, у зв'язку з чим їх визначення податковим повідомленням-рішенням від 18 вересня 2013 року, тобто за межами 1095 днів, є неправомірним.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, податковий орган подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ці рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову платника податків відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначає, що висновки про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість за травень 2011 року у сумі 308 875 грн. пов'язані з непроведенням коригування податкового кредиту відповідно до пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України у зв'язку зі списанням позивачем у травні 2011 року у бухгалтерському обліку кредиторської заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "СЄМВ" у сумі 2 247 000 грн. за невиконані фактично роботи. При цьому факт невиконання робіт у вказаній сумі підтверджений вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 лютого 2012 року.

Щодо висновків про заниження податкових зобов'язань позивача за жовтень 2010 року в сумі 116 781 грн. відповідач зазначив про те, що дане порушення пов'язане з ненаданням позивачем на запит податкового органу податкових накладних на суму податку на додану вартість, включену до складу податкового кредиту за операцією з придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Лізінг" транспортного засобу. Відповідач вважає, що позивачем в порушення пунктів 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України включені до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, не підтверджені податковими накладними.

Позивач надав суду заперечення на касаційну скаргу, які за змістом не відповідають обставинам даної справи, а стосуються іншого податкового повідомлення-рішення - № від 18 вересня 2013 року про застосування штрафу у розмірі 50 000 грн. за порушення норм регулювання обігу готівки.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що була чинною на час ухвалення постанови суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що відповідачем згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведена позапланова документальна виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 вересня 2009 року по 01 липня 2013 року, за результатами якої складено акт від 28 серпня 2013 року №60/22/-14/36180433 (далі - акт перевірки).

Відповідно до цього акту встановлені порушення пункту 192.1 статті 192, пункту 198.1, пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 425 656,00 грн., в тому числі за жовтень 2010 року в сумі 116 781,00 грн., за травень 2011 року в сумі 308 875,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 18 вересня 2013 року № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 454852,25 грн., в тому числі за основним платежем - 425 656,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 29 196,25 грн.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про неможливість застосування у спірних правовідносинах положень пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України, оскільки перевірка призначена у кримінальному провадженні за фактом привласнення грошових коштів службовими особами позивача (частина 5 статті 191 Кримінального кодексу України), предметом якого не є податки та/або збори.

Щодо висновків відповідача про заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за жовтень 2010 року у розмірі 116 781 грн. судами встановлено, що позивачем придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг» транспортний засіб марки Volkswagen Passat на підставі договору фінансового лізингу № 1144 від 24 вересня 2010 року. Податок на додану вартість у сумі 116 871 грн. включений до рядку 10.1 відповідної декларації позивача за жовтень 2010 року.

Під час перевірки позивачеві вручено запит №1536/10/22-143 від 12 серпня 2013 року про надання документів, що стосуються предмету перевірки. На цю вимогу податкові накладні за вказаними взаємовідносинами позивачем надані не були.

Як зазначено в акті перевірки, позивачем порушений пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, відповідно до якого у разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Ці положення узгоджуються з приписами статті 44 Податкового кодексу України. Так, згідно з пунктами 44.3, 44.1, 44.7 цієї статті платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

У разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи). Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Таким чином, єдине виключення при застосуванні правових наслідків ненадання платником податків на вимогу контролюючого органу зазначених вище документів становить їх відсутність внаслідок виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами.

На користь цього висновку також вказують положення пункту 85.9 статті 85 Податкового кодексу України, згідно з якими у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов'язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів. Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу. У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Саме ця норма була застосована судами в обґрунтування висновків про протиправність донарахування податкових зобов'язань за жовтень 2010 року у сумі 116781 грн.

Верховний Суд вважає помилковим її застосування у спірних правовідносинах, оскільки судами не були встановлені обставини вилучення правоохоронними органами саме податкових накладних за період, що перевірявся.

Судами встановлено, що 13 березня 2012 року оперуповноваженим відділу в м. Енергодарі Управління Служби безпеки України в Запорізькій області капітаном ОСОБА_1 вилучено в КСП «Тепличний комбінат» оригінали касових книг, прибуткових та видаткових касових ордерів. Також зазначено, що правоохоронними органами неодноразово вилучалися й інші документи податкового та бухгалтерського обліку - протокол виїмки від 06 вересня 2010 року, протокол обшуку від 05 жовтня 2010 року, протокол обшуку від 05 жовтня 2010 року, протокол виїмки від 22 лютого 2011 року, протокол виїмки від 16 березня 2011 року, протокол обшуку від 11 квітня 2011 року. Також судами враховане твердження позивача про наявність інших протоколів виїмки, які у нього відсутні.

Відтак, судами попередніх інстанцій не встановлено вилучення у позивача саме податкових накладних, на підставі яких він включив до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість 116781 грн. у жовтні 2010 року за операцією з Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Лізінг".

Посилання судів попередніх інстанцій на вилучення правоохоронними органами інших документів, що не мають відношення до обліку податку на додану вартість, не дозволяє враховувати норми пункту 44.6 статті 44 та статті 85 Податкового кодексу України як підставу для незастосування правових наслідків відсутності податкових накладних.

Окрім наведеного, додатковою підставою для висновків судів про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення в частині податку на додану вартість у сумі 116 781 грн. зазначено те, що стосовно позивача проводилася документальна позапланова виїзна перевірка з питань правильності та повноти нарахування та сплати податків до бюджету при здійсненні фінансово-господарської діяльності за період часу з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року, в тому числі щодо розрахунку та сплати частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до Державного бюджету України, за результатами якої складено акт перевірки від 06 листопада 2012 року №239/22-12/36180433. Судами встановлено, що порушень пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України в частині заниження позивачем податку на додану вартість до сплати в бюджет за жовтень 2010 в сумі 116781,00 грн. вказаною перевіркою не встановлено.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині не відповідають встановленим ними обставинам справи, оскільки під час перевірки, за наслідками якої складений акт від 06 листопада 2012 року №239/22-12/36180433, питання оподаткування податком на додану вартість не перевірялися. Ця позапланова перевірка проводилася на виконання постанови слідчого та не стосувалася податку на додану вартість.

Крім того, судами не визначені норми права, на яких ґрунтуються їх висновки в контексті вказаних обставин. Одно лише встановлення факту проведення іншої перевірки, без надання їй правової оцінки, не може виступати підставою для висновків про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.

Стосовно іншого порушення, внаслідок якого відбулося заниження податку на додану вартість за травень 2011 року в сумі 308 875,00 грн. судами встановлено, що до складу податкового кредиту з податку на додану вартість позивачем були включені в лютому 2010 року сума 104 596 грн. та в березні 2010 року - 204 279,00 грн. за господарськими операціями з виконання робіт Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергомонтажвентиляція».

З урахуванням висновків акту ревізії Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області щодо окремих питань фінансово-господарської діяльності КСП «Тепличний комбінат» від 14 квітня 2011 року №070/008 позивачем у зв'язку з фактичним невиконанням робіт вказаним вище товариством проведене коригування в бухгалтерському обліку - списано відповідну кредиторську заборгованість та відкоригований дебет рахунку 64 "Розрахунки по податку на додану вартість".

Дане коригування проведене позивачем у травні 2011 року.

На момент складання спірного акту перевірки факт невиконання робіт Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергомонтажвентиляція» та внесення завідомо ложних показників до актів форми КБ-3В за лютий та березень 2010 року встановлений вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 лютого 2012 року по справі № 1/210/2011 №1/0807/14/2012.

З урахуванням цього відповідачем у акті перевірки відображене порушення пунктів 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, згідно з яким якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Відповідачем у акті перевірки зазначено, що підприємством в травні 2011 року та наступних податкових періодах не було здійснено виправних записів щодо коригування податкового кредиту на суму 308 875,00 грн.

Оцінюючи правомірність даних висновків відповідача суди виходили з того, що відповідачем порушені приписи пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

Згідно з ним контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Суд касаційної інстанції вважає помилковим застосування даної норми судами.

Як вбачається зі змісту судових рішень, строк 1095 днів обраховувася ними починаючи з податкових періодів, у яких позивачем суми податку були включені до податкового кредиту - лютого та березня 2010 року. З урахуванням цього судами зазначено, що вказаний строк станом на дату прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення - 18 вересня 2013 року пропущений.

Втім, відповідачем не встановлювалася відсутність підстав для включення сум податку за вказаними вище операціями до складу податкового кредиту лютого та березня 2010 року.

Податковим періодом, у якому відбулося заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість, відповідач визначив травень 2011 року. Саме у цьому періоді позивачем проведене коригування вартості робіт, виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергомонтажвентиляція». Виправлення (сторнування) даного списання або коригування податкового кредиту у інших податкових періодах, після травня 2011 року, відповідачем та судами виявлено не було.

З урахуванням наведеного судами попередніх інстанцій у даному випадку неправильно застосовані положення пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

Судом приймається до уваги, що відповідачем у акті перевірки зазначено про встановлення висновків про заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 308875 грн. на підставі декларацій з податку на додану вартість, розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за період, що перевірявся, журналів-ордерів і відомостей по рахунку 6415 "ПДВ" за 2010, 2011 роки.

Судами не встановлено вилучення у позивача документів податкового обліку з податку на додану вартість, а тому посилання на відсутність у нього документів щодо вказаного порушення є безпідставними.

Зважаючи на наведене, в межах розгляду даної справи судом касаційної інстанції встановлене неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставами для скасування судових рішень повністю та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, що передбачено частинами першою та другою статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Енергодарської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року у справі №808/8610/13-а скасувати.

У задоволенні позову Колективного сільськогосподарського підприємства «Тепличний комбінат» до Енергодарської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 18 вересня 2013 року № відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер