Справа № 820/816/17
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 серпня 2018 року

Київ

справа №820/816/17

адміністративне провадження №К/9901/4810/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду у складі судді Полях Н.А. від 30 травня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Жигилія С.П., суддів Дюкарєвої С.В., Перцової Т.С. від 22 листопада 2017 року у справі за позовом Головного управління ДФС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгротрейд Групп» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2017 року Головне управління ДФС у Харківській області (далі - позивач, ГУ ДФС) звернулось до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгротрейд Групп» (далі - відповідач, Товариство), в якому просило підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна Товариства, застосовного на підставі рішення заступника начальника ГУ ДФС від 16 лютого 2017 року №886/9/20-40-14-02-16.

Обґрунтовуючи позовну заяву, зазначило, що Товариство не допустило працівників податкового органу до проведення документальної планової виїзної перевірки, що у відповідності до статті 94 Податкового кодексу України (далі - ПК України) є підставою для застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що рішення ГУ ДФС про застосування умовного адміністративного арешту майна Товариства є необгрунтованим та безпідставними, оскільки винесено без додержання положень статті 94 ПК України.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх переглянути та скасувати.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, посилався на помилковість висновків судів попередніх інстанцій, оскільки ГУ ДФС здійснено правомірний вихід на планову виїзну перевірку Товариства й у відповідача були відсутні підстави для недопуску та перешкоджанню проведення посадовими особами такої; допущення ж певних порушень процедури оформлення та засвідчення факту відмови платника у допуску до проведення перевірки, за висновком позивача, не спростовує останнього та не свідчить про необґрунтованість застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків. Крім того зазначив, що звернувся до суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна в межах передбаченого Кодексом адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) строку, однак провадження у справі за поданням податкового органу закрито у зв'язку з наявністю спору про право, що й стало підставою для звернення до суду із даним позовом в загальному порядку у відповідності до положень частини шостої статті 183-3 КАС України.

Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

У визначені ухвалою строки відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, касаційний суд виходить з наступного.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 02 лютого 2017 року на підставі статей 77, 82 ПК України, згідно із затвердженим планом - графіком проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на 1 кв. 2017 року, начальником ГУ ДФС у Харківській області прийнято рішення про проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства за період діяльності 08 серпня 2014 року по 31 грудня 2016 року в термін з 14 лютого 2017 року тривалістю 10 робочих днів, яке оформлене наказом №193.

Копія згаданого наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення від 02 лютого 2017 року №72 надіслано на адресу підприємства (відповідача) 03 лютого 2017 року.

При виході 14 лютого 2017 року о 15:20 год. посадовими особами контролюючого органу за податковою адресою Товариства для проведення документальної планової перевірки директором та головним бухгалтером підприємства не було надано перевіряючим журналу реєстрації перевірок для здійснення запису про проведення перевірки. Натомість надано копію адміністративного позову від 10 лютого 2017 року, поданого до Харківського окружного адміністративного суду, про визнання протиправними дій ГУ ДФС у Харківській області щодо включення Товариства до плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на 1 кв. 2017 року, а також про оскарження наказу про проведення перевірки від 02 лютого 2017 року №193.

У зв'язку з неможливістю проведення перевірки ГУ ДФС складено акт від 14 лютого 2017 року №128/20-40-14-02-07/39339816 «Про неможливість розпочати документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Украгротрейд Групп» () з причин недопуску до перевірки».

Також посадовими особами ГУ ДФС складено акти від 14 лютого 2017 року про відмову від підпису у направленнях на перевірку, а також про відмову в отриманні другого примірника вказаного акту.

За результатами розгляду звернення управління аудиту від 16 лютого 2017 року начальником ГУ ДФС у Харківській області на підставі положень підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України прийнято рішення від 16 лютого 2017 року №886/9/20-40-14-02-16 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгротрейд Групп» (), що перебуває (розміщене, зберігається) за адресою: 61145, м. Харків, вул. Клочківська, 111-А, оф. 3-5).

17 лютого 2017 року до Харківського окружного адміністративного суду надійшло подання ГУ ДФС у Харківській області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна ТОВ «Украгротрейд Групп», застосованого на підставі рішення заступника начальника ГУ ДФС від 16 лютого 2017 року №886/9/20-40-14-02-16.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року закрито провадження в адміністративній справі №820/741/17 за поданням ГУ ДФС у Харківській області до ТОВ «Украгротрейд Групп» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, на підставі наявності між сторонами спору про право.

У зв'язку із вищевикладеним 24 лютого 2017 року ГУ ДФС звернулось з тими самими вимогами до суду в загальному порядку.

Згідно пункту 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті (пункт 94.3 статті 94 ПК України).

Пунктом 94.2 статті 94 ПК України передбачено підстави для застосування адміністративного арешту майна, серед яких, зокрема, є відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 94.10 статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

За правилами пункту 94.19.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт припиняється у разі відсутності протягом вказаного строку рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

У разі якщо майно платника податків звільняється з-під адміністративного арешту у випадку, визначеному, зокрема, пунктом 94.19.1, повторне накладення адміністративного арешту з підстав накладення першого арешту не дозволяється (пункт 94.21 статті Кодексу).

Статтею 183-3 КАС України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено право звернення органів доходів і зборів до суду з поданням щодо, зокрема, підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом (частина третя статті 183-3 КАС України.

Згідно з частиною шостою вказаної статті КАС України відмова у прийнятті подання унеможливлює повторне звернення заявника з таким самим поданням. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку.

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для такого висновку. Так, за наявності відповідних умов, визначених у пункті 94.2 статті 94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого має бути перевірена судом в обов'язковому порядку протягом 96 годин. Відсутність протягом вказаного строку відповідного рішення суду про визнання арешту обґрунтованим зумовлює звільнення з-під адміністративного арешту майна платника податків та унеможливлює його повторне накладення з тих саме підстав.

Отже, вимоги про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, заявлені поза межами 96-годинного строку, не є такими, що можуть бути задоволеними, адже, у цьому випадку, відсутні відповідні обставини, з якими положення статті 94 ПК України пов'язують можливість забезпечення виконання платником податків його обов'язків.

За встановлених у даній справі обставин звернення ГУ ДФС до суду із позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна Товариства, накладеного рішенням начальника контролюючого органу від 16 лютого 2017 року №886/9/20-40-14-02-16, лише 24 лютого 2017 року, тобто після спливу строку у 96 годин, протягом якого судом має бути перевірена обґрунтованість цього рішення керівника, та припинення застосованого ним адміністративного арешту в силу вимог пункту 94.19.1 статті 94 ПК України, Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ГУ ДФС.

Обставини ж звернення позивача до суду із поданням щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків у строк, встановлений пунктом 94.10 статті 94 ПК України, та подальше закриття судом провадження у такій справі, на які посилається ГУ ДФС як на підставу для звернення до суду із даним позовом, не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки не змінюють порядку застосування адміністративного арешту майна, дотримання якого є передумовою для забезпечення виконання платником податків його обов'язків.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги за наведеного не дають підстав для висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень, а тому підстави для їх скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду