Справа № 826/10797/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни на ухвалену у порядку письмового провадження постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_3 (далі - Позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни (далі - Відповідач-1, Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Відповідач-2, Фонд) про:

- визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо відмови включити ОСОБА_3 до Переліку вкладників ПАТ «Старокиївський банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

- визнання протиправним та скасування наказу Уповноваженої особи від 29.08.2014 року № 61 в частині визнання нікчемними всіх транзакцій та правочинів (договорів), зупинення перерахування/виплат за транзакціями і правочинами щодо ОСОБА_3 із визначенням суми відшкодування 199 223,51 грн.;

- зобов'язання Відповідача-1 включити Позивача до Переліку вкладників ПАТ «Старокиївський банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Відповідача-2 із визначенням суми відшкодування 199 223,51 грн.;

- зобов'язання Фонду включити ОСОБА_3 до Загального реєстру вкладників ПАТ «Старокиївський банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням суми відшкодування 199 223,51 грн. та здійснити виплату суми відшкодування 199 223, 51 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.06.2015 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи про визнання нікчемними правочинів, укладених між Позивачем та банком від 17.04.2014 року № 7669 та від 14.05.2014 року № 05/1314-2014, оформленого наказом № 61 від 29.08.2014 року (згідно Переліку);

- зобов'язано Уповноважену особу надати до Фонду додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_3;

- зобов'язано Фонд здійснити необхідні дії для включення ОСОБА_3 в загальний реєстр вкладників ПАТ «Старокиївський Банк», які мають право на отримання відшкодування за вкладами за рахунок коштів Фонду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено повністю.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем-1 не подано доказів того, що договори про відкриття банківського рахунку та банківського вкладу є нікчемними, адже факт внесення грошових коштів підтверджується матеріалами справи, а доказів «дроблення» іншого рахунку не надано. Крім того, суд відхилив посилання Відповідача-1 на матеріали кримінального провадження з огляду на те, що вироку суду, який набрав законної сили, у межах останнього ухвалено не було. Крім іншого, на переконання суду, з метою повного, всебічного та об'єктивного захисту прав Позивача необхідно зобов'язати Фонд здійснити необхідні дії для включення ОСОБА_3 у загальний реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому наголошує на тому, що Уповноваженою особою жодної протиправної дії при вирішенні питання про включення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, не було вчинено. Зазначає, що матеріалами справи підтверджується нікчемність договору, а доказів визнання його дійсним Позивачем не надано. Стверджує, що відсутність відомостей про особу у переліку вкладників унеможливлює включення її до загального реєстру без отримання від Уповноваженої особи додаткової інформації.

Крім того, вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на неврахування судом факту, що правочин є нікчемним з моменту його укладення, а тому рішення Уповноваженої особи про віднесення його до нікчемного не порушує права Позивача. Крім того, наголошує, що Відповідачем-1 були надано належні докази відсутності реального внесення Позивачем коштів на рахунок, адже їх зарахування відбулося у позаробочий час, квитанції не відповідають законодавчим вимогам. Звертає увагу, що Позивачем не було надано документи, що підтверджують відкриття рахунку, кошти на рахунок надійшли внаслідок «дроблення» іншого вкладу, а договір укладено у період визнання банку проблемним на підставі постанови Національного банку України від 12.05.2014 року №275/БТ. Крім іншого, вказує на відсутність у резолютивній частині судового рішення ідентифікаційних ознак вкладу.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2015 року було відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційними скаргами Уповноваженої особи та Фонду та призначено їх до розгляду на 05.08.2015 року.

У запереченнях на апеляційні скарги Позивач просив залишити їх без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. При цьому зазначав, що апеляційна скарга від імені Фонду подана особою, яка не має повноважень на підписання документів від його імені. Стверджував, що Уповноваженою особою не було визначено конкретної підстави нікчемності правочину, а матеріали справи взагалі не містять доказів його нікчемності. Звертав увагу суду, що наявними доказами підтверджується зарахування коштів на рахунок Позивача, а твердження Уповноваженої особи про здійснення касової операції у поза операційний час є безпідставним. Зазначав, що в оскаржуваному судовому рішенні містяться відомості щодо вкладника та укладеного ним договору. Наголошував на відповідності обраного Позивача та застосованому судом способі захисту.

У подальшому розгляд справи було відкладено на 19.08.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 року задоволено клопотання Уповноваженої особи та зупинено провадження у справі №826/10797/15 до моменту вирішення Вищим адміністративним судом України справи №826/9693/13-а.

На підставі рішення зборів суддів Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2016 року та розпорядження керівника апарату суду від 27.09.2016 року №760 справу №826/10797/15 було передано на повторний автоматизований розподіл, за наслідками якого суддею-доповідачем у ній було визначено суддю Степанюка А.Г., який ухвалою від 29.09.2016 року прийняв справу до свого провадження.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про поновлення апеляційного провадження.

До Київського апеляційного адміністративного суду від Позивача 23.05.2018 року надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, яке ухвалою від 30.05.2018 року призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.06.2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 року задоволено клопотання Позивача - поновлено апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.07.2018 року.

У судовому засіданні повноважний представник Відповідача-1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю, не заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги Відповідача-2.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційних скарг без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Відповідач-2, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 17.04.2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» (банк) та ОСОБА_3 (клієнт) укладено договір банківського рахунку №7669 (а.с. 12-13). Згідно даного договору банк за заявою клієнта відкриває поточний (на вимогу) рахунок клієнта НОМЕР_1 у гривні, та здійснює за ним операції згідно діючого законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та чинних Умов здійснення операцій за рахунками фізичних осіб, нормативно-правових актів Національного банку України та чинним Умов операцій за рахунками фізичних осіб в ПАТ «Старокиївський банк».

Крім того, 14.05.2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» (банк) та ОСОБА_3 (вкладник) укладено договір банківського вкладу №05/1314-2014 (а.с. 10-11), за умовами якого банк відкриває вкладнику вкладний (строковий) рахунок НОМЕР_2 «Недільний» у гривні, а вкладник вносить на цей рахунок грошові кошти у сумі 199 000,00 грн.

Згідно квитанції від 12.06.2014 року №63279 (а.с. 14) Позивачем на депозитний рахунок НОМЕР_1 за договором від 17.04.2014 року №7669 внесено готівкові кошти у розмірі 199 000,00 грн. При цьому, зі змісту виписки за період з 17.04.2014 року по 09.07.2014 року по рахунку НОМЕР_1 (а.с. 14) вбачається, що станом на 25.06.2014 року на даному рахунку обліковувалися кошти в сумі 199 223,51 грн., які надійшли з вкладного рахунку НОМЕР_2 з урахуванням відсотків за вкладом.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.06.2014 року №385 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних» (а.с. 31-32) виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.06.2014 року №50 «Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Старокиївський банк», згідно якого з 18.06.2014 року по 18.09.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» - Пантіну Любов Олександрівну (а.с. 33).

Наказом Уповноваженої особи від 24.06.2014 року №23 (а.с. 36) приписано здійснити у ПАТ «Старокиївський банк» перевірку договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «Старокиївський банк» протягом одного року до для запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та якій відповідають критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 38 Закону.

Згідно наказу Уповноваженої особи від 29.08.2014 року №61 визнано нікчемними всі трансакції та правочини (договори) згідно переліку, у тому числі договір банківського вкладу №05/1314-2014 від 14.05.2014 року та прибутковий касовий ордер, платіжне доручення і меморіальний ордер по рахунку НОМЕР_1 (а.с. 59).

Постановою Правління Національного банку України від 11.09.2014 року №563 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Старокиївський банк» (а.с. 34).

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2014 року №92 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» та призначено Пантіну Любов Олександрівну уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» строком на 1 рік з 18.09.2014 року по 18.09.2015 року включно (а.с. 35).

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 25.09.2014 року по 04.11.2014 року включно вкладники можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - ПАТ КБ «Київська Русь».

Дізнавшись про відсутність себе у переліку вкладників, які мають прав на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Старокиївський банк», ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 4, 26, 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 року №14 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, і п. 2.9 Інструкції про проведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року №174, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріали справи не підтверджують правомірність висновків Уповноваженої особи про віднесення укладених між банком та Позивачем договорів до нікчемних, а належним способом захисту прав Позивача є, у тому числі, зобов'язання Відповідача-2 внести відомості про ОСОБА_3 до загального реєстру вкладників.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Частина 1 ст. 26 Закону визначає, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

За правилами частин першої-третьої статті 27 Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Приписи ч. 6 ст. 27 Закону визначають, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі - Положення № 14) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення №14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення №14, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу Уповноваженої особи від 29.08.2014 року №61, правочини, у тому числі договір банківського вкладу від 14.05.2014 року №05/1314-2014, а також операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку НОМЕР_1, відкритим на виконання договору банківського рахунку від 17.04.2014 року №7669, є нікчемними в силу ст. 38 Закону.

З урахуванням наведеного судовою колегією враховується, що згідно ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписи ч. 3 ст. 38 Закону визначають, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Зі змісту наведених норм слідує висновок, що Уповноважена особа наділена повноваженнями перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

В той же час, як це випливає зі змісту вказаного, таке право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність вкладу.

Таким чином, за обставин відсутності у розпорядчому рішенні посилань на передбачені законом підстави визнання правочину нікчемним, таке рішення суб'єкта владних повноважень є необґрунтованим.

При цьому, як вірно підкреслив суд першої інстанції, Відповідачем-1 не доведено, що укладення договорів з Позивачем та внесення коштів на його рахунок містять ознаки правочинів, які могли би спричинити неплатоспроможність ПАТ «Старокиївський банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Приписи ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу визначають, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Для застосування санкцій, передбачених ст. 228 ЦК України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Крім того, відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Проте, Уповноваженою особою не наведено та не надано доказів, які б свідчили, що зазначені правочини є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, на кошти рахунок Позивача були зараховані. Крім того, Уповноважена особа як на підставу для визнання договорів нікчемними зазначає, що згідно з довідкою про рух коштів по рахункам клієнтів ПАТ «Старокиївський банк», сформованої на підставі даних САБ, операція по зарахуванню готівки була здійснена 13.05.2014 року о 22:34, тобто в післяопераційний час та у час, коли каса банку була закрита (а.с. 38-40).

Зі змісту наявної у матеріалах справи квитанції від 13.05.2014 року №63279 вбачається, що кошти, надані Позивачем, зараховано на рахунок класу « 2620».

Відповідно до глави «Клас 2. Операції з клієнтами» розділу «Класи, рахунки та їх призначення» Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 року № 280 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.07.2004 року за № 919/9518, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин: рахунок « 2620» - Кошти на вимогу фізичних осіб. Призначення рахунку: облік вкладів (депозитів) на вимогу фізичних осіб, у тому числі поточні рахунки фізичних осіб та розрахунки за ними; надані кредити овердрафт. За дебетом рахунку проводяться суми перерахувань, виплат за розпорядженням власників рахунків згідно з режимом роботи рахунків; суми коштів, що підлягають примусовому стягненню відповідно до законодавства України; надані кредити овердрафт. За кредитом рахунку проводяться суми, що надходять у встановленому порядку на рахунки клієнтів згідно з режимом роботи рахунків; суми залишків кредитів овердрафт, що перераховані на рахунки простроченої заборгованості.

При цьому, твердження Відповідача-1 про відсутність на квитанції зазначення часу виконання операції та напису чи штампу «вечірня» та «післяопераційний час», спростовуються даними наявної у матеріалах справи копії квитанції від 13.05.2014 року №63279, яка могла бути видана банком лише в межах операційного часу. При цьому, судовою колегією враховується, що оскільки Позивач безпосередньо не мав доступу до проведення операцій із грошовими коштами в банку, навіть за умови неналежного виконання працівниками банку своїх посадових обов'язків, ОСОБА_3 як добросовісна сторона договору банківського вкладу (рахунку) не повинна нести відповідні негативні наслідки у зв'язку з цим.

Крім того, Уповноважена особа, стверджуючи про нікчемність договорів банківського вкладу (рахунку), посилається на неправомірність дій працівників банку. Разом з тим такі обставини не можуть бути самостійною підставою для сумніву в добросовісності Позивача як вкладника при виконанні умов договору банківського вкладу (рахунку). Доводи про наявність у працівників банку та Позивача спільного умислу на неправомірні, на думку Відповідача-1, дії не підтверджуються належними і допустимими доказами.

За таких обставин, в контексті того, що квитанції формуються не Позивачем, а працівниками банку, і відсутність на них часу виконання операцій не може слугувати безумовною підставою для визнання правочинів (договорів) нікчемними, суд апеляційної інстанції вважає ці доводи безпідставними та необґрунтованими.

Укладення фізичною особою договору банківського вкладу з банком не є таким, що порушує публічний порядок. Обставини незаконного заволодіння майном держави, юридичної особи є кримінально караним діянням, і належним доказом такого факту є відповідне рішення суду, яким буде встановлено обставини, що свідчать про факт (и) незаконного заволодіння майном держави, юридичної особи. При цьому, як зазначив вище Верховний Суд України, при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

При цьому судова колегія зазначає, що твердження Уповноваженої особи, якими вона обумовлює нікчемність правочину (розбивка вкладу, обставини можливого підроблення первинних касових документів та ін.), можуть бути підставами для визнання договору банківського рахунку недійсним з відповідними наслідками, встановленими законом.

Посилання суду Уповноваженої особи на те, що операції з спірними договорами безумовно свідчать про «дроблення» рахунків інших вкладників, що має наслідком визнання правочинів нікчемними, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, матеріалами справи не підтверджується залучення жодної такої особи до спірних правовідносин, а відтак і «дроблення» її рахунку, по-друге, кошти перераховувалися Позивачем у межах одного банку, що жодним чином не впливало на фінансовий стан останнього.

Твердження Уповноваженої особи про те, що укладення договорів здійснювалося у період, коли постановою НБ України від 12.05.2014 року №275/БТ ПАТ «Старокиївський банк» (а.с. 29-30) було віднесено до категорії проблемних на строк до 180 днів, а відтак таких останні вчинені поза межами правового поля, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставне, оскільки згідно ч. 3 ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею, відтак, як вірно зазначає Апелянта, останній не міг бути обізнаний про запровадження будь-яких обмежень щодо укладення договорів.

Крім того, не може бути підставою для визнання нікчемним договорів відсутність свідоцтва про відкриття рахунку, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, дані договори укладено у письмовій формі згідно вимог ст. 1059 ЦК України, а в силу положень п. 1.3 договору банківського рахунку №7669 від 17.04.2014 року, свідоцтво про відкриття рахунку є документом, що підтверджує відкриття клієнту рахунку в банку, а не укладення договору.

Таким чином, відсутність рішень судів, якими встановлено обставини незаконного заволодіння майном держави, юридичної особи, підробки документів, шахрайства; відсутність судових рішень щодо недійсності договорів та відсутність обставин, встановлених ст. 38 Закону, дають підстави для висновку про необхідність визнання протиправним та скасування наказу Уповноваженої особи від 29.08.2014 року №61 в частині, що стосуються визнання нікчемними договорів, укладених між Позивачем та ПАТ «Старокиївський банк», на вчинених на їх виконання правочинів.

Надаючи оцінку посиланню Відповідача-1 на те, що правочини є нікчемними в силу закону, а не з моменту прийняття оскаржуваного наказу, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

У межах правової системи координат правовідносин «фізична особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» у частині, що стосується виплат відшкодування за вкладами, адміністративний суд повинен забезпечити перевірку як дій, так і рішень посадової особи Фонду, вчинених на виконання покладених на неї владних управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №813/921/16, у межах якої вирішувалося питання про юрисдикцію даної категорії спорів.

При цьому, виходячи з правової природи оскаржуваного наказу саме в частині, що стосується виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми відшкодування за вкладами, колегія суддів вважає зауважити, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №910/17448/16 висновки про неможливість оскарження наказу як внутрішнього документа Уповноваженої особи банку до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, позаяк стосуються приватно-правових відносин окремого банку як юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 2 оскаржуваного наказу приписано визнати всі трансакції та правчини (договори) згідно переліку, який до нього додається. При цьому, як на підставу для невключення Позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, Уповноважена особа посилається, у тому числі, на існування даного рішення. Отже, прийняття згаданого наказу зумовило настання юридичного факту для Позивача у вигляді невключення до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Попри те, що наказ Уповноваженої особи від 29.08.2014 року №61 є внутрішнім актом, однак він безпосередньо стосується прав та інтересів ОСОБА_3, оскільки, як було встановлено раніше, є перешкодою для направлення Відповідачем-1 до Відповідача-2 відомостей щодо Позивача як вкладника, який мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Старокиївський банк» за рахунок Фонду. Відтак, до спірних правовідносин не можуть застосовані правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.05.2018 року у справі №910/17448/16, у зв'язку з відмінністю суб'єктного складу сторін. Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі №813/921/16 підкреслено, що перевірка законності дій та рішень посадової особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виконання покладених на неї владних управлінських функцій підлягає здійсненню у порядку адміністративного судочинства.

При цьому судовою колегією враховується, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Приписи п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону визначають вклад як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вкладником є, зокрема, фізична особа, яка уклала договір банківського вкладу (депозиту), кошти на який залучені банком від вкладника.

Зі змісту виписки відділення №1 ПАТ «Старокиївський банк» №321477 (а.с. 14) вбачається, що кошти у розмірі 199 223,51 грн. обліковуються на рахунку Позивача НОМЕР_1, відкритого за договором банківського рахунку від 17.04.2014 року №7669, у зв'язку з чим, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_3 є зобов'язання Відповідача-1 подати до Відповідача-2 додаткову інформацію щодо Позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Старокиївський банк» за рахунок Фонду згідно вказаного договору.

Водночас, що стосується позовних вимог до Відповідача-2, судовою колегією враховується, що відповідно до п. 4 розділу IV Положення №14 виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

При цьому, як було зазначено раніше, затвердження такого реєстру відбувається на підставі відомостей, поданих Уповноваженою особою Фонду.

Разом з тим, оскільки на момент затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників Уповноваженою особою Позивача до переліку вкладників включено не було, а прийняття рішення щодо затвердження загального реєстру, а також внесення до нього змін належить до виключної компетенції Відповідача-2, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про обґрунтованість позовних вимог до Фонду. Оскільки Уповноваженою особою не надано Відповідачу-2 додаткової інформації про ОСОБА_3 як вкладника ПАТ «Старокиївський банк», підстави для зобов'язання Фонду внести такі зміни до загального реєстру вкладників відсутні, адже захисту підлягають виключно порушені права особи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги до Фонду, не врахував, що до подання Уповноваженою особою додаткової інформації про особу як вкладника у Фонду не виникає жодних зобов'язань щодо такої особи. Крім того, доказів порушення Відповідачем-2 прав Позивача у вигляді невключення його до загального реєстру вкладників після направлення Відповідача-1 додаткової інформації, матеріали справи не містять. Викладене свідчить про необхідність скасування постанови суду першої інстанції у даній частині із ухваленням нової про відмову у задоволенні позову.

При цьому посилання Позивача у запереченні на апеляційні скарги про відсутність у ОСОБА_5 повноважень на підписання апеляційної скарги від імені Фонду є безпідставними, адже зі змісту копії довіреності від 01.12.2014 року №09-14718/14 (а.с. 145) випливає, що згадана особа наділена повноваженнями подавати апеляційній скарги від імені Відповідача-2, що, на переконання судової колегії, враховуючи правила КАС України у редакції до 15.12.2017 року, свідчить про наявність повноважень і на підписання апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального, що стали підставою для неправильного вирішення справи у частині задоволених позовних вимог до Фонду. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2015 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Прийняти в указаній частині нове рішення, яким у задоволенні позову до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - відмовити.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І.Шурко

Повний текст постанови складено « 07» серпня 2018 року.