Справа № П/811/811/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2018 року справа № П/811/811/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 р. (головуючий суддя Черниш О.А.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 р. адміністративний позов залишено без розгляду. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивач порушила 6-ти місячний строк звернення до адміністративного суду. Так, право оскарження відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою виникло у позивачки з 25.07.2017 року - з дня, коли вона повинна була дізнатися про рішення відповідача. Відтак, установлений законом 6-ти місячний строк для подання позову щодо оскарження цієї відмови закінчився 25.01.2018 року. Подавши позов 02.03.2018 року, позивачка пропустила строк звернення до адміністративного суду. При цьому, позивачка не заявляла про поновлення порушеного строку звернення до адміністративного суду. Підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними судом не знайдено. Той факт, що позивач отримала копію листа-відповіді ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20.07.2017 року лише 28.02.2018 року на запит від 12.02.2018 року, поданий після сплину строку звернення до суду, не є доказом поважності причини пропуску строку, оскільки не свідчить про наявність непереборних обставин, пов'язаних з дійсними істотними труднощами для вчинення дій щодо звернення до адміністративного суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційному скаргу. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначає, що згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини строк звернення до суду не є абсолютним і правило встановлення обмежень слід застосовувати з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не повинно застосовуватися автоматично. Особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Також вказує, що відповідачем, станом на 12.02.2018 року не повідомлено позивача про результати розгляду заяви та прийняття рішення. При цьому, відповідь відповідача була отримана 27.02.2018, яка є фактично рішенням про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Тому саме з цієї дати позивач дізнався про порушення свого права. До 27.02.2018 позивач не знав і не міг знати про порушення його права, а тому об'єктивно не міг скористатися правом на звернення до суду. Посилається на Рішення Європейського Суду з прав людини від 26.03.2013 року у справі Рисовський проти України (п. 70) в якому зазначено про особливу важливість принципу «належного урядування». А саме, державні органи, які не впроваджують або недотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Вважає, що в діях відповідача мала місце помилка, оскільки суб'єкт владних повноважень належим чином не повідомив про прийняте рішення у встановлений строк.

В відзиві на апеляційну скаргу зазначено, позивачка 22.06.2017 року звернулася до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області з заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. За наслідками розгляду цієї заяви 20.07.2017 року, в межах місячного строку, установленого ч. 7 ст. 118 ЗК України, надано мотивовану відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Лист направлено поштою простою кореспонденцією. Позивач зазначає, що про цей лист вона дізналася лише 07.02.2018 року, коли її представник звернувся до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у лютому 2018 року з заявою про отримання інформації щодо результатів розгляду заяви від 22.06.2017 року. Отже, якщо позивач не отримала протягом місяця дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивовану відмову, то може у місячний строк замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу за приписом мовчазної згоди. Оскільки позивачка не цікавилася результатами розгляду свого клопотання аж до 13.02.2018 року, то пропустила 6-ти місячний строк звернення до адміністративного суду. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції правомірним, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 02.03.2018 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, просить суд:

- визнати протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, викладену в листі від 20.07.2017 року за №С-13308/0-9798/0/6-17 та зобов'язати відповідача надати такий дозвіл.

ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області 22.06.2017 року з заявою (клопотанням) про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі їй безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га із земель резерву Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. Вказана заява з додатками зареєстрована в ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області 22.06.2017 року за №С-13308/0/5-17 (а.с. 25).

За наслідками розгляду цієї заяви/клопотання ГУ Держгеокадасту у Кіровоградській області 20.07.2017 року, в межах місячного строку, установленого частиною 7 статті 118 ЗК України, надано відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, мотиви якої викладені у листі №С-13308/0-9798/0/6-17 від 20.07.2017 року, що підтверджується зокрема даними реєстраційно-контрольної картки, заведеної відповідно до Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру №600 від 15.10.2015 року, Інструкції з діловодства за зверненнями громадян у Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальних органах, затвердженої наказом Держгеокадастру №153 від 12.07.2017 року. (а.с. 26, 27)

Від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду на підставі статті 123 КАС України, посилаючись на пропущення позивачкою строку звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції, досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачка 22.06.2017 року звернулася до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області з заявою/клопотанням про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 10).

При цьому, частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, аналіз зазначеної норми чітко вказує, що позивач могла дізнатися про можливе порушення своїх прав після сплину місячного строку з дня звернення з заявою/клопотанням від 22.07.2017.

Позивач зазначає, що відповідач неналежним чином її поінформував про прийняте рішення. Натомість, зазначений аргумент спростовується тим, що відповідачем був направлений ОСОБА_1 лист поштою, простою кореспонденцією, при цьому не передбачено в даному випадку направлення листа кореспонденцією з повідомленням.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що звернення до суду не є абсолютним, воно обмежується певними чинниками, зокрема строком звернення до суду.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції позивач мала практичну можливість оскаржити дії відповідача протягом 6-ти місячного строку, оскільки частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що клопотання розглядається у місячний строк. Тому спростовується аргумент позивача, що вона не могла знати про результати розгляду її заяви/клопотання.

Оскільки позивач могла бути обізнаною після сплину місячного строку про результати розгляду її заяви/клопотання, тому спростовується аргумент позивача, що 27.02.2018 позивач не знав і не міг знати про порушення його права.

Щодо посилань позивача на Рішення Європейського Суду з прав людини від 26.03.2013 року у справі Рисовський проти України (п. 70), колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне. Так, в даному рішенні зазначено про особливу важливість принципу «належного урядування». А саме, державні органи, які не впроваджують або недотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Однак, в даній справі, матеріали справи не містять підтверджень щодо будь-яких помилок суб'єкта владних повноважень, неналежне урядування тощо.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що з завершенням місячного строку звернення особи з заявою/клопотанням закон пов'язує виникнення правових наслідків для особи, що звернулася за отриманням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зокрема звернення до суду).

Так, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом, однак дане право не є абсолютним, воно обмежене певними чинниками, такими як строк звернення до суду, сплата судового збору, дієздатність особи та ін.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 45 рішення від 28.10.1998 року у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

За правилами частини 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На момент виникнення у позивачки права на позов діяли норми статті 99 КАС України (у чинній на той час редакції), які визначали тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду так само як і правила частини 1, 2 статті 122 КАС України, чинного на даний час.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, право оскаржити відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою виникло у позивачки саме з 25.07.2017 року - з дня коли позивач могла дізнатися про рішення відповідача. Відтак, установлений законом шестимісячний строк для подання позову щодо оскарження цієї відмови закінчився 25.01.2018 року. Подавши цей позов 02.03.2018 року, позивачка пропустила строк звернення до адміністративного суду.

Згідно з частиною 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України.

Так, згідно з частинами 3, 4 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В ухвалі про відкриття провадження у даній справі питання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду не вирішувалося. У ході розгляду справи позивачка не заявляла про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними судом не знайдено. Той факт, що копію листа-відповіді ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області №С-13308/0-9798/0/6-17 від 20.07.2017 року позивачка отримала лише 28.02.2018 року на запит від 12.02.2018 року, поданий після спливу строку звернення до суду, не є доказом поважності причин пропуску цього строку, оскільки не свідчить про наявність непереборних обставин, пов'язаних з дійсними істотними труднощами для вчинення дій щодо звернення до адміністративного суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись 241-245, 315, 320, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 р. - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку, встановленому ст.328, 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30.07.2018.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко