Справа № 815/6726/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/6726/17

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Градовського Ю.М.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2;

представника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги, ОСОБА_1, ОСОБА_5 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калганової Марії Володимирівни про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування державної реєстрації права власності,

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калганової Марії Володимирівни про скасування:

- рішення від 08.04.2016 року індексний номер 29175919 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1

- державної реєстрації права власності за ОСОБА_7 на нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування позову зазначено, що державна реєстрація права власності, що проведена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калгановою М.В, на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.08.2015 року у цивільній справі, є незаконною, оскільки вказане рішення в подальшому було скасоване судом вищої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що відповідач діяв у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки, при прийнятті спірних рішень, керувався відповідною ухвалою суду, якою визнано мирову угоду, укладену 19.08.2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5

За таких умов, суд першої інстанції вважав, що підстав для скасування рішення про державну реєстрацію права власності та відповідно державної реєстрації права власності - немає.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, в частині його мотивів, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення, а в іншій частині - залишити без змін.

Апелянт ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

У доводах апеляційної скарги апелянт відображає мотиви позову та зазначає, що судом першої інстанції не надано їм належної оцінки.

Відзив на апеляційні скарги від учасників справи не надходив.

Представник апелянта ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи викладені в апеляції та просила її задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися, належним чином сповіщені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та додержання норм матеріального і процесуального права, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляції підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Так, суд першої та апеляційної інстанцій, з'ясовуючи обставини справи, встановили, що 07 вересня 2006 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1

29.07.2009 року ОСОБА_5, перебуваючи у шлюбі з позивачем, придбав у ОСОБА_8 земельну ділянку та житловий будинок, який на ній розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу.

На підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 25.08.2015 року у справі № 523/12744/15-ц, визнано мирову угоду, укладену 19 серпня 2015 року, між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на наступних умовах:

ОСОБА_7 відмовляється від того, що буде ставити питання про стягнення з ОСОБА_5 боргу в сумі 2 990 000 грн. та індексу інфляції. В свою чергу, ОСОБА_5 передає у власність ОСОБА_7, вказане вище нерухоме майно та визнає за ним право приватної власності на нього, а саме: на житловий будинок та земельну ділянку.

Також, в даній мировій угоді ОСОБА_5 додатково підтвердив, що вищезазначене нерухоме майно було придбане ним виключно за кошти, що були отримані від ОСОБА_7 за договором позики.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення коштів - закрито, у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди і визнанням її судом.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.12.2017 року (а.с. 51-55) 08.04.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калгановою М.В. на підставі вказаної ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 25.08.2015 року, яка набрала законної сили, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та здійснено державну реєстрацію вказаного будинку та відповідно земельної ділянки.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.10.2016 року між ОСОБА_7 з одного боку (Іпотекодатель, Боржник) та ОСОБА_9, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_3 (Іпотекодержатель, Кредитор), - з іншого, був укладений іпотечний договір, згідно умов якого ОСОБА_7 передав ОСОБА_3 в забезпечення вимог за нотаріально посвідченим договором позики від 26.10.2016 року нерухоме майно, а саме: земельну ділянку та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

Далі, 29.08.2017 року апеляційним судом Одеської області за наслідками розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25.08.2015 року за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення коштів прийнято рішення, яким ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2015 року про визнання мирової угоди скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті позовних вимог (а.с.36-41).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2017 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення коштів залишено без розгляду, у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.02.2018 року (справа №504/325/18) було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, за участі третьої особи - ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та витребування спірного майна з чужого незаконного володіння.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вважав, що вони належать до адміністративної юрисдикції.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

На розгляді Великої Палати Верховного Суду перебувала справа № 820/7173/16 за позовом публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора. Дана справа була передана на розгляд Великої палати з підстав оскарження судового рішення в частині порушення судом правил предметної юрисдикції.

04 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у вказаній категорії справ про те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. При цьому, Велика Палата виходила з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Обґрунтовуючи свою позицію, ОСОБА_1 в адміністративному позові фактично ставить питання щодо захисту свого права власності на придбане у шлюбі майно.

За правилами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до п.п. 1-2 ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Так, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з припиненням відповідачем її права власності на нерухоме майно - будинок та земельну ділянку за адресою: Одеська область, Лиманський (Комінтернівський) район, с. Фонтанка, провулок 2 Західний, 2а і реєстрація за ОСОБА_7 права власності.

Однак, такі вимоги є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття зазначеною фізичною особою права власності на спірне майно. Конкретних претензій до державних реєстраторів при вчинені ними реєстраційних дій позивач не висуває.

Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб'єктів, наділених владно-управлінськими функціями, скільки захист права власності, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 зазначеної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Із системного аналізу зазначених положень вбачається, що не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Ураховуючи суб'єктний склад цієї справи й те, що спірні правовідносини пов'язані із захистом права власності колегія суддів дійшла висновку, що даний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин, а тому має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Крім того, на підставі оскаржуваного рішення нотаріуса, у третіх осіб виникло речове право, правомірність набуття якого також оспорюється позивачем.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, є всі підстави для її скасування та закриття провадження у справі, на підставі ст. 319 КАС України.

Також необхідно зазначити, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.01.2018 року були забезпечені вимоги даного адміністративного позову, шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також іншим суб'єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією (перереєстрацією) прав власності на спірне нерухоме майно.

Відповідно до ч.6 ст. 157 КАС України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

З урахуванням даної норми, суд апеляційної інстанції, закриваючи провадження у даній справі, вважає за необхідним скасувати заходи забезпечення адміністративного позову, вжиті ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.01.2018 року.

Керуючись ст.ст. 157, 310, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калганової Марії Володимирівни про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування державної реєстрації права власності - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_1, що розгляд даної справи віднесено до цивільної юрисдикції.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2018 року про заборону органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також іншим суб'єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією (перереєстрацією) прав власності на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,056 га, кадастровий номер НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 27 та житловий будинок загальною площею 155,7 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 27, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Ю.М. Градовський

Повне судове рішення складено 10.08.2018 року.