Справа № 814/3038/14
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

07 серпня 2018 року

справа №814/3038/14

адміністративне провадження №К/9901/5484/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2014 року у складі судді Желєзного І.В. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року у складі колегії суддів Єщенка О.В., Димерлія О.О., Романішина В.Л. у справі № 814/3038/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій,

У С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач у справі) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - податковий орган, відповідач у справі, правонаступник - Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 25 листопада 2013 року № 000036/03-21, з мотивів безпідставності його прийняття.

14 листопада 2014 року постановою Миколаївського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року, адміністративний позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення про застосування фінансових санкцій від 25 листопада 2013 року № 000036/03-21.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій висновувались на відсутності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого статтею 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" №481/95-ВР від 19 грудня 1995 року (надалі - Закон № 481/95-ВР).

У листопаді 2015 року податковим органом подана касаційна скарга до Верховного Суду, в якій посилаючись на незаконність судових рішень, внаслідок неправильного застосування судами норм матеріального права, а саме статті 11 Закону № 481/95-ВР, статті 226 Податкового кодексу України, пунктів 19-22 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1251, просить скасувати судові рішення та прийняти нове про відмову у задоволені позову у повному обсязі.

Касаційна скарга утримує цитування норм наведених нормативно-правових актів, при цьому у чому полягає неправильне їх застосування відповідач не зазначає.

15 грудня 2015 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача та витребувано з Миколаївського окружного адміністративного суду справу № 814/3038/14.

Позивач своїм правом на подання заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає перегляду судових рішень.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналогічні вимоги містять положення статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Здійснюючи касаційний перегляд оскаржуваних судових рішень, Суд вважає, що зазначеним вимогам закону вони відповідають з огляду на наступне.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що ОСОБА_1 зареєстрована суб'єктом господарювання (фізичною особою-підприємцем) виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 06 травня 1997 року та як платник податку перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Центральному районі м. Миколаєва. Позивач займається діяльністю ресторанів, надання послуг мобільного харчування, в тому числі торгівлею алкогольними напоями на розлив.

14 листопада 2013 року працівниками податкового органу проведено перевірку господарської одиниці позивача з питань дотримання вимог законодавства при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, а саме у закусочній, розташованій за адресою: м.Миколаїв, пр-т Леніна,27, за результатами якої складено акт №54/14-29-21-21/23902022.

Перевіркою встановлено порушення позивачем статті 11 Закону №481, а саме зберігання та реалізація на розлив однієї відкоркованої пляшки алкогольного напою віскі «Jameson» ємкістю 1 літр без марки акцизного податку встановленого зразка.

25 листопада 2013 року податковим органом на підставі акта перевірки відповідно до абзацу 15 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР прийнято рішення №000036/03-21 про застосування до позивача фінансових санкцій в сумі 8500,00 гривень.

Зазначені фактичні обставини встановлені судами попередніх інстанції не є спірним між сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону № 481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Абзацом п'ятим частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів 200 відсотків вартості товару, але не менше 8500 гривень.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 5 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого Постановою кабінету міністрів від 27 грудня 2010 року № 1251, маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об'ємних одиниць.

Згідно з пунктом 19 Положення № 1251 наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка, зокрема, на пляшці (упаковці) алкогольного напою є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати акцизного податку та легальності ввезення товарів.

Висновуючись на аналізі наведених норм Закону та Положення, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вважають, що позивач, який має ліцензію на провадження роздрібної торгівлі алкогольними напоями АЕ НОМЕР_1 від 30 квітня 2013 року, строком дії з 30 квітня 2013 року по 29 квітня 2014 року, має право здійснювати продаж алкогольних напоїв у вказаний період.

Суди попередніх інстанцій, оцінивши встановлене податковим органом в акті перевірки порушення Закону № 481/95-ВР щодо реалізації позивачем алкогольного напою на розлив із пляшки не маркованої маркою акцизного податку, пояснення позивача щодо пошкодження марки при відкритті алкогольного напою, врахували факт дослідження під час перевірки посадовими особами відповідача всіх перевірених алкогольних напоїв, включаючи пляшку віскі «Jameson», на які позивачем надані супровідні документи, що підтверджують обсяги, безпеку та якість продукції, дійшли висновку про недоведеність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 11 Закону № 481/95-ВР.

Суд апеляційної інстанції також врахував приписи пункту 20 Положення № 1251, відповідно до яких забезпечення маркування алкогольних напоїв марками встановленого зразка має відбуватись у такий спосіб, щоб марка розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Відтак, правила вказаного Положення допускають, що під час відкривання алкогольного напою марка акцизного податку розривається, пошкоджується тощо, що свідчить про відсутність вини позивача у пошкодженні марки акцизного податку з об'єктивних причин.

Суд також погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, що жодних доказів про вжиття податковим органом заходів щодо вилучення алкогольного напою без марки акцизного податку з вільного обігу на виконання абзацу 2 пункту 19 Положення № 1251 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковим органом не надано.

Недоведеність відповідачем складу інкримінованого позивачу правопорушення обумовлює безпідставність прийняття податковим органом рішення про застосування фінансових санкцій.

Частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При розгляді та вирішенні справи суди попередніх інстанції надали належну правову та обґрунтовану оцінку заявленим вимогам. Жодні доводи скаржника не спростовують правильності прийнятих судами попередніх інстанцій рішень.

Суд касаційної інстанції визнає, що судами першої та апеляційної інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм належну правову оцінку на підставі норм закону.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року у справі № 814/3038/14 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер