Справа № 808/869/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2018 року справа № 808/869/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.04.2018 р. (суддя Прасов О.О.) в справі № 808/869/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ) про визнання протиправним рішення № 5 від 22.02.2018 р. про відмову в поновленні виплати пенсії за вислугу років; зобов'язання перерахувати розмір пенсії та поновити виплату пенсії за віком, починаючи з 07.10.2009 р., із врахуванням компенсації втрати частини доходів, всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством, та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок; встановити контроль за виконанням судового рішення.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.04.2018 р. позовні вимоги за період з 07.10.2009 р. по 11.09.2017 р. залишено без розгляду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.04.2018 р. позов задоволено частково, визнано протиправним і скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №5 від 22.02.2018 про відмову у поновленні виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_2, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_2, починаючи з 12.09.2017, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, та виплачувати на визначений пенсіонером банківській рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати судове рішення з підстав порушення норм матеріального права, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянтом вказано про неврахування судом першої інстанції, що в порушення п. 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р. № 3-1, позивачем особисто не подавалась до ГУ ПФУ заява про поновлення виплати пенсії, оскільки заява направлена його представником. Крім того, у відповідача відсутня пенсійна справа відповідача, позивач не перебував на обліку в ГУ ПФУ. При цьому у відповідача відсутні будь-які документи, на підставі яких можливо обчислити розмір пенсії (грошовий атестат, розрахунок вислуги років). Також вказується про не підтвердження факту проживання позивача на території Запорізької області.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв'язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що до грудня 1996 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав у АДРЕСА_1, отримував пенсію за вислугу років як колишній працівник МВС, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю (протилежного відповідачем не доведено). Призначення пенсії підтверджується пенсійним восвідченням НОМЕР_1, виданим 15.04.1994 УМВС України в Запорізькій області.

Позивач через уповноваженого представника звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з нотаріально завіреною заявою про призначення/перерахунок пенсії. 22.02.2018 ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення № 5, яким відмовлено у поновленні виплати пенсії.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач з 1996 року виїхав на постійне місце проживання в Ізраїль, а виплата пенсії припинена в період проживання за кордоном, то, враховуючи той факт, що на даний час позивач не втратив громадянство України, він має право на поновлення її виплати.

Суд вважає такий висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 15.04.1994 р. позивач отримував пенсію за вислугу років згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ». Органом, що призначив та виплачував позивачу пенсію, було ГФЕУ МВС України - ФЕВ УВС в Запорізькій області (а.с. 9). Позивач в 1996 р. виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, взятий на консульський облік в посольстві України в Ізраїлі (а.с. 11). З цього часу позивачу припинено виплату пенсії.

16.02.2018 р. позивач через представника звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати та перерахунку пенсії за вислугу років як працівнику МВС, направивши заяву засобами поштового зв'язку, що підтверджено копією фіскального чеку (а.с. 8зв.). До заяви додано копії довіреності, паспорта, пенсійного посвідчення, картки платника податків, заяву банку, копію паспорта представника.

Рішенням № 5 від 22.02.2018 р. відповідачем відмовлено у поновленні виплати пенсії на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з підстав відсутності пенсійної справи, а також будь-яких інших документів щодо підстав припинення (поновлення) від уповноваженого структурного підрозділу МВС України протягом 2007-2018 років.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Отже, враховуючи викладене, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону №1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 07.10.2009 р.

Як вказано в Рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р., оспорюваними нормами Закону №1058 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014р., у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, з дня набрання чинності Рішення № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону й з цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проживаючи в Ізраїлі як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р. № 3-1 (далі - Порядок № 3-1), відповідно до п. 4 якого заява про припинення виплати пенсії у зв'язку з виїздом за кордон, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні тощо, подається пенсіонером, або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Як зазначено вище, абз. 2 ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, особам, що виїхали на постійне проживання за межі України, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно, застосуванню підлягає Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), відповідно до п. 1.5 якого заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Тобто, необхідною умовою поновлення виплати пенсії є подання особисто заяви про поновлення виплати пенсії пенсіонером або його представником до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

В розглядуваному випадку заява про поновлення виплати пенсії представником позивача за довіреністю направлена засобами поштового зв'язку, а не подана особисто до органу Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати:

1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення;

2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу;

3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім'ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім'ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).

При переведенні на пенсію по інвалідності з іншого виду пенсії орган, що призначає пенсію, додає до пенсійної справи виписку з акта огляду МСЕК про встановлення або зміну групи інвалідності.

Особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання.

Відповідно до п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Судом встановлено, що позивачу до виїзду на постійне місце проживання за кордон пенсія виплачувалась фінансово-економічним відділом управління МВС України в Запорізькій області.

Відтак, оскільки позивач отримував пенсію від іншого органу (фінансового органу МВС), він відповідно до п. 2.8 Порядку № 22-1 зобов'язаний подати до органу Пенсійного фонду разом із заявою про поновлення виплати пенсії документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання.

В порушенням зазначених вимог позивачем (представником) не надано відповідачу зазначених відомостей.

У зв'язку з відсутністю в ГУ ПФУ пенсійної справи позивача, не надання позивачем відомостей про розмір грошового забезпечення (грошовий атестат), а також про вислугу років, відповідачем не може бути обраховано розмір пенсії, який після поновлення її виплати підлягає нарахування та виплаті позивачу, відповідно, суд вважає обґрунтованим рішення відповідача про відмову у поновленні виплати пенсії позивачу.

Висновок суду в частині необхідності дотримання пенсіонерами Порядку № 22-1 щодо подання відповідних для призначення, перерахунку, поновлення пенсії документів як необхідної умови для прийняття позитивного рішення органами, що призначають та виплачують пенсію, відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 р. в справі № 425/1867/16-а.

Зазначені обставини судом першої інстанції не враховано, що призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб'єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.04.2018 р. в справі № 808/869/18 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.04.2018 р. в справі № 808/869/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Ухвалити в справі № 808/869/18 нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 13.08.2018 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 13.08.2018 р.

Суддя-доповідач: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко