Справа № 826/5182/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 серпня 2018 року № 826/5182/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Енкі Констракшн»
доДержавної фіскальної служби України
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Енкі Констракшн» (адреса згідно позовної заяви: вул. Болсуновська, 2, офіс 232, м. Київ, 01014; ) (далі - позивач, ТОВ «Енкі Констракшн») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (адреса: Львівська пл., 8, м. Київ, 04053; ) (далі - відповідач, ДФС України), в якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації № 476496/41602141 від 22.12.2017 та зобов'язати ДФС України зареєструвати податкову накладну № 2 від 17.11.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних, днем її подання;

- визнати протиправними та скасувати рішення комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації № 569180/41602141 від 24.01.2018 та зобов'язати ДФС України зареєструвати податкову накладну № 1 від 16.11.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних, днем її подання;

- визнати протиправними та скасувати рішення комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації № 569178/41602141 від 24.01.2018 та зобов'язати ДФС України зареєструвати податкову накладну № 5 від 27.11.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних, днем її подання;

- визнати протиправними та скасувати рішення комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації № 569179/41602141 від 24.01.2018 та зобов'язати ДФС України зареєструвати податкову накладну № 2 від 05.12.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних, днем її подання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувані рішення прийнято неправомірно, оскільки суперечать нормам Податкового кодексу України.

Позивач звертає увагу, що податкові накладні були сформовані за правилом «першої події», якою у даному випадку є здійснення авансових платежів (попередньої оплати), що є підставою для формування податкових накладних.

При цьому, позивач зазначив, що відмовляючи в реєстрації податкових накладних з підстав надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття Комісією ДФС України рішення про реєстрацію податкових накладних, відповідач не зазначив які саме подані позивачем документи не відповідають законодавству та яких саме документів не вистачало для прийняття відповідного рішення.

Разом з тим, позивач наголошує на тому, що ним було подано всі необхідні для реєстрації податкових накладних документи, з огляду на що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а податкові накладні: від 16.11.2017 № 1; від 17.11.2017 № 2; від 27.11.2017 № 5 та від 05.12.2017 № 2 підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Ухвалою суду від 04.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній адміністративній справі. Вирішено розглядати у спрощеному (письмовому) провадженні та відповідачу надано п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали отримана відповідачем 11.04.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 166.

Однак, відповідач відзиву на позовну заяву не надав, у зв'язку з чим та на підставі ч. 6 ст. 162 КАС України справа розглядається на підставі наявних матеріалів, а ненадання відзиву на позов, враховуючи те, що ухвалою від 05.07.2018 від ДФС повторно були витребувані пояснення по суті справи, які так і не надані суду, на підставі ч. 4 ст. 159 КАС України кваліфікується судом як визнання позову.

Між тим, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, 15.11.2017 між ВАТ «Алке Інаат Санайе Ве Тіджарет» (Замовник) та ТОВ «Енкі Констракшн» (Підрядник) укладено договір підряду № 1-1Б/1 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 договору Замовник доручає Підряднику, а Підрядник зобов'язується на свій ризик за рахунок залучених сил і ресурсів, у відповідності до даного договору, проектної документації та чинного законодавства виконати, визначений даним договором та додатками до нього комплекс підготовчих та будівельно-монтажних робіт на будівництво індивідуальної котеджної забудови та головного селекційно-технічного центру по конярству та кінному спору в урочищі Оболонь на вул. Богатирській, на північ від затоки Верблюд, у Оболонському районі м. Києва (Коригування, Четверта черга будівництва, Торговий центр), та забезпечити прийняття закінченого будівництва об'єкту в експлуатацію.

Згідно з п. 3.1 договору договірна ціна будівництва об'єкту спільно визначена, погоджена сторонами та викладена в додатку № 2 до договору «Протокол погодження договірної ціни», який є невід'ємною складовою чистини цього договору та складає 68832574,00 грн. в тому числі ПДВ 20% 11472095,67 грн. Ціна договору є твердою (кінцевою), зміні та корегуванню не підлягає, за винятком:

- внесення після укладання цього договору за ініціативою (за бажанням) Замовника змін до Проектної документації (її частин, розділів, специфікацій тощо), про які Підрядник не міг завчасно знати чи передбачити наслідки їх впровадження;

- виконання Підрядником робіт, які не входять до його обов'язків;

- виникнення обставин непереборної сили (форс-мажор);

- зміни законодавства з питань оподаткування;

- зростання цін на ресурси та зміна курсової різниці (у випадку використання ресурсів іноземного виробництва) після укладання договору, які використовує Підрядник при виконанні робіт, а також послуги, які надаються йому третіми особами;

- виникнення необхідності виконання додаткових робіт;

- інші випадки, визначені за взаємною згодою сторін.

Разом з тим, відповідно до додатку № 2 до договору від 15.11.2017 № 1-1Б/1 Протокол погодженої договірної ціни від 15.11.2017, укладеного між ВАТ «Алке Інаат Санайе Ве Тіджарет» (Замовник) та ТОВ «Енкі Констракшн» (Підрядник), сторони дійшли згоди про те, що вартість робіт, що здійснюються субпідрядником на користь замовника згідно договору від 15.11.2017 № 1-1Б/1 складає 57360478,33 грн. та ПДВ 20% 11472095,67 грн., що разом складає 68832574,00 грн.

Факт попередньої часткової оплати по договору від 15.11.2017 № 1-1Б/1 за будівельно-монтажні роботи, у тому числі ПДВ у розмірі 25000,00 грн. підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою за 16.11.2017 по рахунку позивача № 2600:736263 (а.с. 98).

Факт попередньої часткової оплати по договору від 17.11.2017 № 1-1Б/1 за будівельно-монтажні роботи, у тому числі ПДВ у розмірі 16666,67 грн. підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою за 17.11.2017 по рахунку позивача № 2600:736263 (а.с. 99).

Факт попередньої часткової оплати по договору від 15.11.2017 № 1-1Б/1 за будівельно-монтажні роботи, у тому числі ПДВ у розмірі 150000,00 грн. підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою за 27.11.2017 по рахунку позивача № 2600:736263 (а.с.100).

Факт попередньої часткової оплати по договору від 15.11.2017 № 1-1Б/1 за будівельно-монтажні роботи, у тому числі ПДВ у розмірі 25000,00 грн. підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою за 05.12.2017 по рахунку позивача № 2600:736263 (а.с.101).

За результатами виконання таких господарських операцій, по даті першої події - надходження коштів на рахунок як попередньої оплати, позивачем складено і направлено до ДФС на реєстрацію податкові накладні:

від 16.11.2017 № 1 на загальну суму 150000,00 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 25000,00 грн;

від 17.11.2017 № 2 на загальну суму 100000,00 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 16666,67 грн.;

від 27.11.2017 № 5 на загальну суму 900000,00 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 150000,00 грн.;

від 05.12.2017 № 2 на загальну суму 500000,00 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 83333,33 грн.;

При цьому, відповідно до квитанцій від 12.12.2017 (а.с. 108), від 12.12.2017 (а.с.113), від 15.12.2017 (а.с. 118) та від 29.12.2017 (а.с. 124) (далі - Квитанції) виявлені помилки, а саме: «Відповідно до п. 201.16 ст. 201 ПКУ реєстрація ПН/РК зупинена. ПН/РК відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеним пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затверджених наказом МФУ від 13.06.2017 № 567. За результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 41.00.40.».

В той же час, з вказаних квитанцій видно, що позивачу запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК.

На підтвердження здійснення вказаної господарської операції, позивачем направлено повідомлення 15.12.2017 № 1, від 19.01.2018 № 4, № 5 та № 6 з відповідними поясненнями.

Однак, відповідачем прийнято рішення від 22.12.2017 № 476496/41602141 (а.с. 116), від 24.01.2018 № 569180/41602141 (а.с. 110-111), № 569178/41602141 (а.с. 120-121) та № 569179/41602141 (а.с. 126-127) про відмову у реєстрації податкових накладних від 16.11.2017 № 1; від 17.11.2017 № 2; від 27.11.2017 № 5 та від 05.12.2017 № 2 в Єдиному реєстрі податкових накладних у зв'язку з наданням платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Разом з тим, позивач, вважаючи вказані рішення таким, що порушують його права, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, у редакції з 15.12.2017) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

За приписами п. 74.2 ст. 74 ПК України в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики. (п. 74.3 ст. 74 ПК України).

Відповідно до п. 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 341) (далі - Порядок № 1246), податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі - платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно з п. 12 Порядку № 1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200 1.3 і 200 1.9 статті 200 1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Пунктом 13 Порядку № 1246 передбачено, що за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Відповідно до приписів п. 201.16 ст. 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

Згідно з п/п. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПК України у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації. У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зі змісту квитанцій по податковим накладним від 16.11.2017 № 1; від 17.11.2017 № 2; від 27.11.2017 № 5 та від 05.12.2017 № 2 видно, що контролюючим органом сформовано висновок про відповідність податковим накладним критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених п. 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 № 567 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 16.06.2017 за № 753/30621 (далі - Критерії № 567).

Поряд з цим суд зазначає, що контролюючим органом грубо порушено норми п/п. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПК України, оскільки ним не зазначено у вказаних квитанціях конкретного та чіткого критерію оцінки ступеня ризиків, достатнього для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування.

Такий висновок суду базується на тому, що фіскальним органом у квитанціях зазначено лише загальне посилання на відповідність податкової накладної критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених п. 6 Критеріїв № 567.

Натомість, п/п. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПК України вимагає від контролюючого органу зазначення конкретного виду критерію. Щодо критерію зазначеного в квитанціях («виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД»), слід зазначити, що даний критерій не відповідає жодному критерію визначеному в п. 6 Критеріїв № 567.

Разом з тим, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.07.2018 у відповідача витребувано пояснення по суті позовних вимог та пояснень щодо обставин, на підставі який контролюючий орган прийняв оскаржувані рішення.

Однак, фіскальним органом не надано жодних пояснень щодо обставини, на підставі яких останній дійшов висновку про невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД та в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не довів суду правомірність зупинення реєстрації зазначеної податкової накладної.

Слід також зазначити, що п. 6 Критеріїв № 567 містить у собі визначення двох різних критеріїв: моніторинг податкової накладної/розрахунку коригування здійснюється ДФС за такими критеріями:

1) обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній / розрахунку коригування, яку (який) подано на реєстрацію в Реєстрі, у 1,5 раза більший за величину, що дорівнює залишку різниці обсягу придбання на митній території України такого товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 01 січня 2017 року в отриманих податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих в Реєстрі, і митних деклараціях, та обсягу постачання відповідного товару/послуги, зазначеному у податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих з 01 січня 2017 року в Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 75 % загального такого залишку для платників, у яких значення показника D становить більше 0,03; більше 60 % - від 0,02 до 0,03; більше 50 % - від 0,015 до 0,02; більше 40 % - від 0,01 до 0,015, більше 30 % - від 0,005 до 0,01, більше 20 % - до 0,005) товарів з кодами згідно з УКТ ЗЕД, які визначаються ДФС, та відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється);

2) відсутність (анулювання, призупинення) ліцензій, виданих органами ліцензування, які засвідчують право суб'єкта господарювання на виробництво, експорт, імпорт, оптову і роздрібну торгівлю підакцизними товарами (продукцією), визначеними підпунктами 215.3.1 та 215.3.2 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Податкового кодексу України (далі - Кодекс), стосовно товарів, які зазначені платником податку у податковій накладній, поданій на реєстрацію в Реєстрі.

Таким чином, фіскальний орган був зобов'язаний у квитанціях чітко вказати на конкретний вид критерію, який встановлений п. 6 Критеріїв № 567.

Суд також зауважує, що визначення фіскальним органом у квитанціях конкретного критерію ризику прямо впливає на можливість надання в подальшому платником податків відповідних документів, перелік яких міститься у Вичерпному переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 № 567 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.06.2017 за № 754/30622 (далі - Вичерпний перелік документів № 567).

Так, відповідно до п. 1 Вичерпного переліку документів № 567 вичерпний перелік документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Перелік), у розрізі Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 № 567 (далі - Критерії):

1) для критерію, зазначеного у підпункті 1 пункту 6 Критеріїв: договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками, листування з контрагентами; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством;

2) для критерію, зазначеного в підпункті 2 пункту 6 Критеріїв: договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками, листування з контрагентами; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

З аналізу змісту наведених норм видно, що можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків.

Також, зі змісту квитанцій по спірним податковим накладним видно, що фіскальним органом запропоновано платнику податків надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

Таким чином, у квитанціях фіскальним органом, в порушення вимог пп. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПК України, не вказано ані конкретного виду критерію оцінки ступеня ризику (п. 6 Критеріїв № 567 містить визначення двох різних критеріїв), ані конкретного переліку документів, вичерпний перелік яких встановлений Вичерпним переліком документів № 567 (п. 1 Вичерпного переліку документів № 567 містить два різні переліки, в залежності від визначеного ступеня ризику).

Таким чином, враховуючи позицію фіскального органу щодо необхідності надання платником податків переліку документів, йому необхідно чітко зазначати, яких саме документів бракує для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

У відповідності до пп. 201.16.2 п. 201.16 ст. 201 ПК України письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті «в» підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у такій податковій накладній/розрахунку коригування. Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пп. 201.16.3 п. 201.16 ст. 201 ПК України письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту, розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику. Зазначена комісія приймає рішення про: реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підстави для прийняття комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок роботи комісії визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних приймається та надсилається платнику податку протягом п'яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та документів, поданих відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту.

У порядку визначеному пп. 201.16.2 п. 201.6 ст. 201 ПК України, позивачем направлено відповідачу пояснення до зазначеної господарської операції та податкових накладних.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірні рішення комісії від 22.12.2017 № 476496/41602141, від 24.01.2018 № 569180/41602141, № 569178/41602141 та № 569179/41602141 про відмову у реєстрації податкових накладних від 16.11.2017 № 1; від 17.11.2017 № 2; від 27.11.2017 № 5 та від 05.12.2017 № 2 не містять конкретної інформації стосовно причин та підстав прийняття таких рішень, а лише містить загальну фразу про те, що причиною його прийняття є: надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

При цьому, в рішенні не зазначено які саме документи складені з порушенням законодавства та яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

В той же час, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 190 «Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації» (далі - Постанова № 190) установлено, комісія Державної фіскальної служби (далі - комісія ДФС) приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації на підставі отриманих від платника податку на додану вартість відповідно до підпункту «в» підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) письмових пояснень щодо підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, та/або копій документів, які платник податку має право подати до органу Державної фіскальної служби протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у податковій накладній/розрахунку коригування.

Поряд з цим, підставами, відповідно до п. 2 Постанови № 190, для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту «в» підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування.

Таким чином, рішення комісії ДФС повинно містити чітку підставу для відмови у реєстрації податкової накладної, у даному випадку, або «надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування», або «надання платником податку копій документів, які не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування».

Проте, оскаржувані рішення не містять чіткого визначення підстав для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкових накладних.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення є необґрунтованим та безпідставним, оскільки платником податків надано всі необхідні документи, які засвідчують факт настання «першої події», у зв'язку з чим були видані податкові накладні, у реєстрації яких відмовлено.

Суд окремо також звертає увагу на те, що відповідно до п. 201.7. ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс), що має місце у даному випадку та є достатньою підставою для формування податкових накладних за фактом попередньої оплати, що вказує на відсутність у відповідача будь-яких правових підстав для зупинення їх реєстрації та відмови у їх реєстрації.

Більш того, суд зауважує, що відповідно до наданих матеріалів господарська діяльність позивача загалом та, зокрема, в рамках спірних відносин, за результатами якої сформовано податкові накладні від 16.11.2017 № 1; від 17.11.2017 № 2; від 27.11.2017 № 5 та від 05.12.2017 № 2, має реальний характер. Позивач на момент здійснення такої господарської діяльності мав достатні технічні, людські та матеріальні ресурси.

При декларуванні зобов'язань з ПДВ по господарській операції з продажу послуг а саме: комплекс будівельно-монтажних робіт з будівництва індивідуальної котеджної забудови та головного селекційно-техноголічного центру по конярству та кінному спорту в урочищі Оболонь на вул. Богатирській, на північ від затоки Верблюд, у Оболонському районі м. Києва позивач засобами надав фіскальному органу податкові накладні від 16.11.2017 № 1 на загальну суму 150000,00 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 25000,00 грн; від 17.11.2017 № 2 на загальну суму 100000,00 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 16666,67 грн.; від 27.11.2017 № 5 на загальну суму 900000,00 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 150000,00 грн.; від 05.12.2017 № 2 на загальну суму 500000,00 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 83333,33 грн.

Більш того, на підтвердження реальності здійснення господарських операцій, платником податків надано також документи, а саме: довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, акт № 1а за лютий 2018 року приймання виконання будівельних робіт.

В момент здійснення господарської операції позивач та його контрагент - ВАТ «Алке Інаат Санайе Ве Тіджарет» були зареєстровані платниками податку на додану вартість, про що свідчать дані офіційного веб-сайту ДФС.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що факт зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування у ЄРПН не спростовує ані факту здійснення платником податків господарської операції, ані факту наявності дати виникнення саме першої події (придбання товарів/послуг, або отримання коштів), що підтверджується тільки первинними документами, на підставі яких складаються податкові накладні/розрахунки коригування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зважаючи на наявність передбачених законодавством документів, які свідчать про наявність підстав для видачі податкових накладних за відносинами між позивачем та ВАТ «Алке Інаат Санайе Ве Тіджарет», фіскальний орган не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації податкових накладних від 16.11.2017 № 1; від 17.11.2017 № 2; від 27.11.2017 № 5 та від 05.12.2017 № 2.

Варто також відмітити, що оскаржувані рішення Комісії ДФС від 22.12.2017 № 476496/4160214, від 24.01.2018 № 569180/41602141, № 569178/41602141 та № 569179/41602141 є, відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, індивідуальними актами.

При цьому, такі акти, прийняті суб'єктом владних повноважень з метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містять загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Натомість, оскаржувані рішення фіскального органу не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості індивідуального акта, та породжують його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов'язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до змісту ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 названої статті КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З системного аналізу вказаних норм КАС України можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду, у випадку визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За вказаних обставин, в контексті наведених норм, суд вважає, що для прийняття рішення про реєстрацію зазначеної податкової накладної виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення у даному випадку не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Крім того, суд звертає увагу на положення пп. 201.16.4 п. 201.16 ст. 201 ПК України, відповідно до якого податкова накладна/розрахунок коригування, реєстрацію якої в Єдиному реєстрі податкових накладних було зупинено, реєструється у день настання однієї із таких подій: а) прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; б) набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У першому випадку податкова накладна, реєстрацію якої в ЄРПН було зупинено, реєструється у день прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, яке ухвалюється саме Комісією ДФС.

У другому випадку податкова накладна, реєстрацію якої в ЄРПН було зупинено, реєструється у день набрання законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної.

Таким чином, нормами ПК України чітко визначено настання такої події, як набрання законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до ст. 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11.09.1997.

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України»" (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства"» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

В даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання ДФС зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 16.11.2017 № 1; від 17.11.2017 № 2; від 27.11.2017 № 5 та від 05.12.2017 № 2, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Водночас, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

З огляду на викладене, а також з метою повного та належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішень комісії ДФС, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації від 22.12.2017 № 476496/41602141, від 24.01.2018 № 569180/41602141, № 569178/41602141 та № 569179/41602141, а також зобов'язання ДФС зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 16.11.2017 № 1; від 17.11.2017 № 2; від 27.11.2017 № 5 та від 05.12.2017 № 2.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України (в редакції з 15.12.2017) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу відповідачем не надано суду жодних належних і допустимих у розумінні ст. 73 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність прийняття оскаржуваних рішень.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

За таких умов, судові витрати, здійснені позивачем, стягуються відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись положеннями статей 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енкі Констракшн» (адреса згідно з ЄДР: бульвар Марії Приймаченко, 1/27, офіс 304 м. Київ, 01042; ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації від 22.12.2017 № 476496/41602141, від 24.01.2018 № 569180/41602141, № 569178/41602141 та № 569179/41602141.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України (адреса: Львівська пл., 8, м. Київ, 04053; ) зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних видані ТОВ «Енкі Констракшн» () податкові накладні: від 16.11.2017 № 1, від 17.11.2017 № 2, від 27.11.2017 № 5 та від 05.12.2017 № 2 днем їх фактичного подання.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енкі Констракшн» (адреса згідно з ЄДР: бульвар Марії Приймаченко, 1/27, офіс 304 м. Київ, 01042; ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (адреса: Львівська пл., 8, м. Київ, 04053; ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 14096,00 грн. (чотирнадцять тисяч дев'яносто шість гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 КАС України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін