Справа № 369/12881/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Усатов Д.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року Справа № 369/12881/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Троян Н.М., Шелест С.Б.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника апелянтів Радея О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу інспектора роти № 1 батальйону № 2 полку № 1 Управління патрульної поліції у місті Києві Дорожньої поліції Давидчука Володимира Володимировича та Департаменту патрульної поліції на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_2

до інспектора роти № 1 батальйону № 2 полку № 1 Управління патрульної поліції у місті Києві Дорожньої поліції Давидчука Володимира Володимировича,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги на предмет спору: Департамент патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 1 батальйону № 2 полку № 1 Управління патрульної поліції у місті Києві Дорожньої поліції Давидчука Володимира Володимировича (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Департамент патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови від 17.11.2017 р. серії АР № 487536 про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2018 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач і третя особа подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, за яке його і було притягнуто до відповідальності у вигляді накладення штрафу.

З цих та інших підстав апелянти вважають, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою серії АР № 487536 від 17.11.2018 р., винесеною поліцейським роти №1 батальйону №2 полку №1 з УПП в м. Києві ДПП рядовим поліції Давидчуком В.В., на позивача накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 425,00 грн. , оскільки він 17.11.2017 р. о 09:10 год. в м. Києві керував транспортним засобом Toyota Camry, ДНЗ НОМЕР_1 по проспекту Академіка Глушкова, 32 та рухався у крайній лівій смузі при вільній правій, чим порушив вимоги п. 11.2 Правил дорожнього руху. Крім того, на вимогу інспектора відмовився пред'явити поліс обов'язкового страхування наземних транспортних засобів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності, не підтверджено жодними доказами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 11.2 ПДР закріплено, що на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об'їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом..

Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають, зокрема справи про адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, передбачені частиною першою статті 122.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У п. 4 Інструкції № 1395 визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і необхідними доказами у розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що факт непред'явлення позивачем для перевірки відповідачу поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підтверджується матеріалами відео- фіксації з нагрудної камери (відеореєстратора) інспектора поліції, що приєднані до матеріалів справи.

Разом з тим, такий відеозапис не був прийнятий до уваги судом першої інстанції без наведення мотивів та без надання такому доказу належної правової оцінки.

Оцінивши надані відповідачем докази та встановлені обставини справи у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність складу адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП в діях позивача та правомірне притягнення його до відповідальності за вчинення такого правопорушення.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо порушення відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів відзначає, що вони є необґрунтованими та не спростовують факт вчинення адміністративного правопорушення, оскільки матеріалами справи підтверджується, що інспектор діяв на підставі, у спосіб та в межах наданих йому повноважень.

Твердження ж позивача про те, що відповідачем взагалі було безпідставно зупинено його транспортний засіб та не складено протокол суперечать є необґрунтованими та суперечать п. 4 Інструкції № 1395, відповідно до якої в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Причиною зупинки транспортного засобу позивача є рух автомобіля позивача у крайній лівій смузі при вільній правій, що зафіксовано безпосередньо в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності і такі обставини жодним доказом спростовані не були.

Посилання ж апелянта на норми ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено здійснення підрозділами Нацполіції контролю за наявністю договорів страхування при складанні протоколів щодо порушень ПДР та оформленні ДТП, є необґрунтованими, оскільки обов'язок водія мати при собі та пред'явити для перевірки поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів випливає з положень ч. 1 ст. 126 КУпАП, а його невиконання - тягне відповідальність за вказаною нормою.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, судова колегія приходить до висновку, що ця апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2018 року - скасуванню, а в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити .

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського роти № 1 батальйону № 2 полку № 1 Управління патрульної поліції у місті Києві Дорожньої поліції Давидчука Володимира Володимировича та Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2018 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до поліцейського роти № 1 батальйону № 2 полку № 1 Управління патрульної поліції у місті Києві Дорожньої поліції Давидчука Володимира Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Департамент патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Рішення виготовлено 13 серпня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: