Справа № 826/13780/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 липня 2018 року № 826/13780/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку письмово провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправним та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі також - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28.04.2017 № 46191-1305;

- визнати протиправним та скасувати податкову вимогу № 44128-17 від 06.07.2017;

- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна в податкову заставу №44128-17 від 06.07.2017.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2017 позовну заяву залишено без руху та надано термін для виправлення недоліків.

Супровідним листом з додатками, позивачем виправлено недоліки та надано оригінал платіжного доручення про сплату судового збору, наслідком чого ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2017 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судовий розгляд на 29.01.2018.

У вказане судове засідання з'явився позивач та його представник. Представник відповідача до суду не прибув, пояснення щодо суті позовних вимог або відзиву на позовну заяву не надав, у зв'язку з чим судом ухвалено про відкладення розгляду справи на 01.03.2018.

В зазначене судове засідання з'явились позивач, представник позивача та представник відповідача.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, представником позивача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи. Судом ухвалено про задоволення клопотання представника позивача та зобов'язано останнього надати відповідь на відзив відповідача.

Через канцелярію суду 13.04.2018 від позивача надійшла Відповідь на відзив відповідача.

В судове засідання 16.04.2018 прибули позивач та уповноважені представники сторін.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Головним управлінням ДФС у місті Києві необґрунтовано прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.04.2017 № 46191-1305 щодо стягнення земельного податку з фізичної особи, податкову вимогу № 44128-17 від 06.07.2017 та рішення про опис майна в податкову заставу № 44128-17 від 06.07.2017, враховуючи, що позивач не є власником чи землекористувачем земельної ділянки під багатоквартирним жилим будинком за адресою: вул. Аніщенка, 12, офіс 9, де знаходиться належна йому одна друга частина нежитлового приміщення, яке він використовує в своїй господарській діяльності, а тому нарахування йому земельного податку є протиправним.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на те, що згідно пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, можливість звільнення від сплати земельного податку за умови, що позивачем використовується лише будівля в господарській діяльності, без використання земельної ділянки на якій стоїть ця будівля, законодавчо не встановлено, а тому позивач є платником земельного податку з фізичних осіб.

Після заслуховування надання пояснень представником позивача та відповідача по суті справи, сторони заявили клопотання про перехід в розгляді справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Судом задоволено вказане клопотання та ухвалено про перехід в розгляді зазначеної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що Головним управлінням ДФС у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.04.2017 № 46191-1305, яким позивачеві згідно із підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нараховано суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 6 768,00 грн.; податкова вимога від 06.07.2017 № 44128-17, якою встановлено, що станом на 05.07.2017 року сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 5 221,13 грн., та винесено Рішення № 44128-17 про опис майна у податкову заставу, згідно з яким у відповідності до ст. 89 розділу II Податкового кодексу України, здійснено опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) позивача.

Не погоджуючись з вказаними податковим повідомленням-рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам по справі, суд керувався наступними нормативно-правовими нормами.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Приписами ст. 206 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, правовідносини щодо нарахування та сплати якої врегульовано розділом XIII Податкового кодексу України.

Згідно пп. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками податку, зокрема, є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

При цьому, пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України передбачено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (п. 285.1 та п. 285.2 ст. 285 ПК України).

Приписами п. 286.5 ст. 286 ПК України передбачено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п. 287.5 ст. 287 ПК України).

Згідно ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні житлові будинки та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками (як правило, житлово-експлуатаційним організаціям).

Частка власності (користування) земельної ділянки кожного власника квартири або нежитлового приміщення визначається як відношення загальної площі квартири чи нежитлового приміщення, що знаходяться в його власності, до загальної площі всіх квартир і нежитлових приміщень будинку. Як випливає зі ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», прибудинкова територія встановлюється для всього будинку і не може виділятися лише для його частини.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з пунктом д) частини другої статті 92 ЗК України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно з свідоцтвом про право власності від 12.01.2006 є власником однієї другої частини нежитлового приміщення в будинку за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 104,5 кв.м., тобто частка, яка належить позивачу, складає 52,25 кв.м.

Згідно листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 10.04.2015 №05707-057/П-831-5931 в міському земельному кадастрі за позивачем не зареєстровано земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 25.07.2017 за позивачем не зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією, як фізична особа-підприємець, яка надає в оренду власне чи орендоване нерухоме майно.

Як встановлено судом, відповідно до даних наведених в Реєстрі платників єдиного податку ОСОБА_1 з 01.01.2012 є платником єдиного податку.

Станом на день розгляду справи відомостей щодо виключення з реєстру або переходу на іншу систему оподаткування стосовно позивача, суду не надано.

Відповідно до наданих до матеріалів справи доказів встановлено, що згідно з договором оренди нежитлового приміщення від 15.06.2014 приміщення за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2 було надано в оренду ТОВ «Ентай» на 5 років, а 24.05.2017 зазначене приміщення було надано в оренду ОСОБА_2, що підтверджується наявним договором та актом приймання-передачі від 24.05.2017.

Разом з тим, згідно з підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ основним видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, як зазначалось вище.

Судом встановлено, що нерухоме майно позивача, яке знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2, офіс 9, використовується позивачем як фізичною особою-підприємцем для провадження підприємницької діяльності, що підтверджується копією договору оренди від 15.06.2014 та від 24.05.2017.

Враховуючи, що позивач є платником єдиного податку і використовує будівлю, яка знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2, офіс 9 для провадження підприємницької діяльності, нарахування йому податкового зобов'язання з податку на землю, а саме, за земельну ділянку, яка знаходиться під цією будівлею, є протиправним та суперечить приписам підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України.

Підсумовуючи, слід зазначити, що законодавством було встановлено дві обов'язкові умови, за яких суб'єкт підприємницької діяльності не є платником плати (податку) за землю:

- перебування на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку, про що отримано свідоцтво про сплату єдиного податку;

- земельні ділянки, які є об'єктом плати за землю, використовуються для провадження підприємницької діяльності.

Таким чином, з аналізу вищевикладених норм законодавства вбачається, що платник єдиного податку, який є власником землі або землекористувачем (не орендарем земельної ділянки), не сплачує земельний податок до бюджету лише за ті земельні ділянки, які використовуються ним у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку, що стосується зазначеного адміністративного спору.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28.04.2017 № 46191-1305, податкова вимога № 44128-17 від 06.07.2017 та рішення про опис майна в податкову заставу № 44128-17 від 06.07.2017 є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню в повному обсязі.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та зважаючи на наявність в матеріалах справи платіжних доручень № 6420 від 20.10.2017 на суму 640,00 грн. та № 1584 від 06.11.2017 на суму 640,00 грн. суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві, в сукупному розмірі 1280,00 грн.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79,139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28.04.2017 № 46191-1305.

3. Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу № 44128-17 від 06.07.2017.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна в податкову заставу № 44128-17 від 06.07.2017.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (02192, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280,00 ( одна тисяча двісті вісімдесят грн.) 00 коп.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1, 02192, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1;

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби в м. Києві, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, .

Суддя Л.О. Маруліна