Справа № 522/22210/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/22210/17

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Загороднюк В.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Градовського Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Одесі лейтенанта Контражі Сергія Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з позовом до інспектора Управління патрульної поліції у м. Одесі Контражі С. О. (далі - інспектор патрульної поліції) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 17 листопада 2017 року серії БР №036755 та про закриття такої справи, позаяк в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що суб'єктом владних повноважень не надано жодних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки наказовий знак 4.2 (рух праворуч), який має конфігурацію стрілок, що відповідає вимогам напрямку руху на конкретному перехресті був відсутній на місці здійснення ним маневру.

До того ж, позивач звертає увагу суду про порушення інспектором патрульної поліції ст. ст. 245, 251, 252 КУпАП, що виразилось у формальному ставленні суб'єкта владних повноважень до з'ясування обставин скоєння правопорушення, вирішенні справи в точній відповідності із законом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що суб'єктом владних повноважень правомірне прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже наявними доказами вина, останнього, у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, повністю доведена.

Попри те, що суд погодився з доводами позивача, що на перехресті був встановлений наказовий знак 4.2 застарілого вигляду, однак вважав, що це не може бути безумовною підставою для порушення правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та про ухвалення нового - про задоволення позову.

У скарзі апелянт наполягає на тому, що висновок суду першої інстанції про його обов'язок виконувати вимогу дорожнього знаку, який не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 «Про Правила дорожнього руху» (далі - Правила дорожнього руху) суперечить принципу правової визначеності, який є невід'ємною складовою принципу верховенства права.

У зв'язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та додержання норм матеріального і процесуального права, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляції та про скасування рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції вважав встановленими обставини того, що позивач 17.11.2017 року, керуючи автомобілем марки «Volkswagen», модель «Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 та знаходячись на перехресті вул. Розкидайлівська та вул. Старопортофранківська, в порушенні вимог наказового знаку 4.2 (рух праворуч), здійснив поворот ліворуч, чим порушив п.33.4 (Наказові знаки) розд. 33 Правил дорожнього руху.

Як наслідок, судом першої інстанції, був зроблений висновок про правомірність прийняття інспектором постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 17 листопада 2017 року серії БР №036755, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП у розмірі 255 грн.

Колегія суддів, проаналізувавши зміст вказаного судового рішення вважає, що в ньому відсутні докази, на підставі яких судом зроблено висновок про наявність вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення.

Вирішуючи доводи апелянта про протиправність рішення інспектора патрульної служби про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до пп. 4.2 п.33.4 розд. 33 Правил дорожнього руху, знак 4.2 «Рух праворуч» дозволяє рух лише праворуч.

Дія знака не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Дія знака поширюється на перехрещення проїзних частин, перед яким він встановлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, обставини скоєння позивачем адміністративного правопорушення, зафіксовані лише спірною постановою про накладення адміністративного стягнення.

Інших доказів, з яких можливо було б встановити або спростувати вину позивача матеріали справи не містять.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції вважає, що звинувачення не може ґрунтуватися лише на обставинах, викладених суб'єктом владних повноважень у своєму рішенні.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отож, на інспектора патрульної поліції покладається обов'язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

Як обґрунтовано зазначив апелянт, існує усталена судова практика, у тому числі і Верховного Суду (справи №200/8469/17 від 06.06.2018р,№337/3389/16- а від 30.05.2018 р.), в якій наголос робиться на тому, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб'єкта владних повноважень в силу приписів ст. 77 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

У даній справі, суб'єкт владних повноважень не виконав даного обов'язку та не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Констатуючи факт відсутності доказів щодо наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є підстави для закриття даної справи.

До того ж, завданням суду в даній справі є обов'язок дослідити довід апеляції, який полягає в тому, що знак 4.2 «Рух праворуч», був відсутній на перехресті вул. Розкидайлівська та вул. Старопортофранківська, а був встановлений інший знак, який не відповідає статусу наказового знаку.

На підтвердження своєї позиції позивач надав фото вказаного перехрестя, з якого вбачається, що на ньому був встановлений знак, який не відповідає конфігурації стрілки, зображеної у пп.4.2 п.33.4 розд.33 ПДР знак 4.2 «Рух праворуч».

Так, на вказаному перехресті був встановлений знак 4.2 старого зразка «Рух праворуч», який діяв до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови «Про внесення змін до Правил дорожнього руху».

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач повинен виконувати вимоги знаків, які втратили свою чинність і їх невиконання тягне для водія адміністративну відповідальність.

Як правильно зазначив апелянт, єдиним нормативно-правовим документом, який затверджує перелік і вигляд дорожніх знаків є Правила дорожнього руху і вільне тлумачення норм, які містяться в цьому акті суперечить принципу правової визначеності.

У Рішенні конституційного суду від 29.06.2010 року №17-рп/2010 зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, слід погодитися з правовою позицією апелянта про те, що юридичні рішення суб'єктів владних повноважень повинні прийматися у відповідності з правовими нормами, які повинні бути чіткими, щоб дозволяти особі передбачити для себе певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія.

Принцип правової визначеності, в редакції, що наведена вище, був застосований у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства».

Резюмуючи викладене, слід вважати протиправною вимогу суб'єкта владних повноважень виконувати Правила дорожнього руху, які втратили чинність.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, беручи до уваги відсутність в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, постанова про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення від 17 листопада 2017 року серії БР №036755 за ч. 1 ст. 122 КУпАП має бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога ОСОБА_3 про визнання протиправною спірної постанови не може бути задоволена, оскільки стаття 286 КАС України, яка регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, не містить положень щодо визнання рішення суб'єкта владних повноважень протиправним.

Враховуючи, що судом першої інстанції не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, колегія суддів, відповідно до п.2 ч.1 ст.317 КАС України, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове - про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2018 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Одесі лейтенанта Контражі Сергія Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 17 листопада 2017 року серії БР №036755, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Ю.М. Градовський