Справа № 802/1447/18-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 серпня 2018 р. Справа № 802/1447/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Михайла Володимировича

представника позивача: Кучерявої І.П.

представника відповідача: Гончаренка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія-Будінвест"

до: Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія-Будінвест» (далі - позивач) з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що розрахунки плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №0009942 та №0009943 від 20.04.2018 року складені відповідачем із порушенням норм діючого законодавства, адже результати зважування транспортних засобів не відповідають дійсності. Крім того, самий розрахунок плати за проїзд проведений відповідачем із врахуванням більшої відстані, аніж фактично була пройдена транспортними засобами.

Таким чином, не погоджуючись із розрахунками плати за проїзд №0009942 та №0009943 від 20.04.2018 року позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 25.05.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 14.06.2018 року.

У судовому засіданні 14.06.2018 року задоволено клопотання представника позивача та відкладено судове засідання до 13.07.2018 року.

Судове засідання 13.07.2018 року не відбулось, у зв'язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті за результатами розгляду заяви про забезпечення позову у справі №0240/2251/18-а. Наступне судове засідання призначено на 25.07.2018 року.

Ухвалою від 25.07.2018 року задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків.

Даною ухвалою від 25.07.2018 року також вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 07.08.2018 року.

У судовому засіданні 07.08.2018 року представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Зокрема зазначила, що єдиним документом, що підтверджує фактичну вагу транспортних засобів є товарно-транспортна накладна. В даному ж випадку, вага транспортних засобів, отримана за наслідками вагового контролю, є значно більшою аніж та, що вказана у товарно-транспортній накладній. Крім того зазначила, що результати проведеного зважування не відповідають дійсності, оскільки водіями було здійснено повторне зважування транспортних засобів на ТОВ «Поділля-Залізобетон», результати якого були ідентичними тим, що вказані у товарно-транспортних накладних. Також зазначила, що довідки про проведення вагового контролю не містять часу проведення такого контролю, а їх копії взагалі не були надані водіям. Водіям також не було надано свідоцтва про повірку вагового комплексу. Крім того, представник позивача також зазначила, що розрахунок плати за проїзд проведений відповідачем не вірно, адже він здійснений із врахуванням більшої відстані, аніж фактично пройденої від місця навантаження до місця проведення габаритно-вагового контролю. Також вказала, що відповідачем не було зупинено рух транспортних засобів та не повідомлено про необхідність внесення плати за проїзд.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного адміністративного позову, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Зокрема зазначив, що результати вагового контролю належних позивачу транспортних засобів відповідають дійсності. Також зазначає, що копії довідок про результати зважування та актів про перевищення нормативних вагових параметрів не були врученні водіям тому, що вони відмовились від підпису та від їх отримання. Що ж до посилання представника позивача на відсутність у довідках часу проведення вагового контролю, то представник відповідача зазначив, що час проведення такого контролю міститься у чеках зважування, які були направлені позивачу засобами поштового зв'язку. Крім того, вказав, що затримання транспортних засобів відповідно до п. 22 Порядку №879 та ст. 265-2 КУпАП здійснюється виключно працівниками Національної поліції. Також зазначив, що розрахунок плати за проїзд проведений вірно, адже після проведення габаритно-вагового контролю та встановлення перевищення нормативних вагових параметрів належних позивачу транспортних засобів, останні із такою же масою продовжили рух до пункту розвантаження, а тому і плата за проїзд була розрахована на всю відстань маршруту. Додаткового зазначив, що водії не просили надати їм свідоцтво про повірку вагового комплексу.

У судовому засіданні 07.08.2018 року також були допитані в якості свідків водій належного позивачу транспортного засобу - ОСОБА_3 та інспектор, який проводив ваговий контроль - ОСОБА_4

Так, ОСОБА_4 зазначив, що зупинивши належні позивачу транспортні засоби та провівши габаритно-ваговий контроль запропонували водіям отримати чеки вагового контролю та акти про перевищення нормативних вагових параметрів, однак останні відмовились від їх отримання, про що було зроблено відповідну відмітку. З цим самих підстав водіям також не були врученні розрахунки плати за проїзд. Також зазначив, що розрахунок був складений від точки «А» до точки «Б», оскільки вантаж не перевантажувався на інші транспортні засоби, а тому і розрахунок проведений до точки розвантаження. Додатково зазначив, що ваги були пересувні, але розміщені горизонтально.

ОСОБА_3 зазначив, що автомобілі завантажують в кар'єрі, зважують їх та після цього видають товарно-транспортну накладну. Сам процес зважування водії не бачать. Вказав, що після проведення габаритно-вагового контролю 20.04.2018 року чекали 5 годин керівника, після чого їм повернули документи. Отримавши документи вони поїхали на Вінницю та провели повторне зважування на ТОВ «Поділля-Залізобетон», результати якого показали вагу транспортних засобів - 37 тонн. Також зазначив, що до працівників Укртрансбезпеки щодо документів на повірку зважувального комплексу не звертався. Щодо вручення йому акту та розрахунку, то з такою пропозицією інспектори до нього не звертались.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та покази свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.

Так, 20.04.2018 року у пункті габаритно-вагового контролю на а/д М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський 286 км, посадовими особами Вінницького управління Укртрансбезпеки було проведено габаритно-ваговий контроль транспортних засобів марки DAF, модель CF 85.480, реєстраційний номер НОМЕР_1, та причіп (напівпричіп) марки MEGA, модель MNW, реєстраційний номер НОМЕР_2, та транспортного засобу марки модель DAF XF 105.510, реєстраційний номер НОМЕР_3, та причіп (напівпричіп) марки MEGA , модель MNW, реєстраційний номер НОМЕР_4.

Під час зважування транспортного засобу марки DAF, модель CF 85.480, реєстраційний номер НОМЕР_1, та причіп (напівпричіп) марки MEGA , модель MNW, реєстраційний номер НОМЕР_2 було встановлено фактичне навантаження на 1 вісь - 7900 кг, при нормативно допустимій 11000 кг, на 2 вісь - 16800 кг, при нормативно допустимій 11000 кг, на 3 строєну вісь з одиничними шинами - 31500 кг, при нормативно допустимих - 22000 кг та фактична маса - 56200 кг, при допустимих - 40000 кг.

За результатами проведеного вагового контролю, посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт №0004243 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0009943 від 20.04.2018 року та Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 0009943 від 20.04.2018 року на суму 726 євро.

Крім того, під час зважування транспортного засобу марки DAF, модель XF 105.510, реєстраційний номер НОМЕР_3, та причіп (напівпричіп) марки MEGA, модель MNW, реєстраційний номер НОМЕР_4 було встановлено фактичне навантаження на 1 вісь 7200 кг при нормативно допустимих 11000 кг, на 2 вісь - 13850 кг, при нормативно допустимих 11000 кг, на 3 строєну вісь з одиничними шинами - 32050 кг, при допустимих 22000 кг та фактична маса 53100 кг, при допустимих - 40000 кг.

За результатами проведеної перевірки посадовими особами Вінницького управління Укртрансбезпеки складено довідку № 004242 від 20.04.2018 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю, Акт № 0009942 від 20.04.2018 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та Розрахунок № 0009942 від 20.04.2018 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 636 євро.

Не погоджуючись із складеними відповідачем розрахунками плати за проїзд, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажив на території України, у тому числі - габаритно-ваговий контроль транспортних засобів.

Згідно із положеннями ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Так, механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року (далі - Порядок №879).

Відповідно до п. п. 2 п. 2 Порядку №879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Згідно з п. 12 Порядку №879, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані (п. 13 Порядку №879).

Із аналізу наведених положень слідує, що зважування транспортних засобів здійснюється за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, яке повинне утримуватись у робочому стані, періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

При цьому, положеннями Порядку №879 не встановлено обов'язку для посадових осіб Укртрансбезпеки перед проведенням вагового контролю надавати водіям свідоцтво про повірку такого вимірювального (зважувального) обладнання. Однак таке свідоцтво може бути надане водію на його вимогу.

З огляду на викладене, суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що відповідачем не було надано водіям свідоцтво про повірку зважувального комплексу, оскільки, як особисто зазначив у судовому засіданні водій транспортного засобу - ОСОБА_3 до працівників Укртрансбезпеки із вимогою про надання відповідного свідоцтва він не звертався.

Крім того, суд також критично оцінює посилання представника позивача на те, що посадовими особами Укртрансбезпеки не було надано водіям довідок про результати зважування, актів про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунків плати за проїзд, адже, як слідує із наявних у матеріалах справи копій зазначених документів та пояснень, наданих інспектором, що проводив ваговий контроль, водії відмовились від отримання зазначених документів та від підпису актів про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Що ж до інших посилань представника позивача на недостовірність результатів проведеного вагового контролю та на неправильність проведеного розрахунку плати за проїзд, суд зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи недостовірність результатів проведеного вагового контролю, представник позивача зазначає, що єдиним документом, який підтверджує масу вантажу, що перевозився, є товарно-транспортна накладна.

Як видно із наявних у матеріалах справи копій товарно-транспортних накладних №36 та №37 від 20.04.2018 року, маса транспортного засобу марки DAF, модель XF 105.510, реєстраційний номер НОМЕР_3, та причіп (напівпричіп) марки MEGA, модель MNW, реєстраційний номер НОМЕР_4 становить 37000 кг, а маса автомобіля марки DAF, модель CF 85.480, реєстраційний номер НОМЕР_1, та причіп (напівпричіп) марки MEGA , модель MNW, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 36320 кг.

В той же час, за наслідками вагового контролю, проведеного посадовими особами Укратрансбезпеки 20.04.2018 року, було встановлено, що фактична маса транспортного засобу марки DAF, модель XF 105.510, реєстраційний номер НОМЕР_3, та причіп (напівпричіп) марки MEGA, модель MNW, реєстраційний номер НОМЕР_4 становить - 53100 кг, при допустимих - 40000 кг, а транспортного засобу марки DAF, модель CF 85.480, реєстраційний номер НОМЕР_1, та причіп (напівпричіп) марки MEGA , модель MNW, реєстраційний номер НОМЕР_2 - 56200 кг, при допустимих - 40000 кг.

При цьому, посилання представника позивача на результати повторного зважування, проведеного на ТОВ «Поділля Залізобетон», які показали масу зазначених транспортних засобів близько 37000 кг, суд вважає необґрунтованими, оскільки жодних доказів того, що повторне зважування відбувалось без частково розвантаження вантажу, позивачем не надано.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відомості, наведені у товарно-транспортних накладних не можуть спростовувати встановлені під час здійснення габаритно-вагового контролю показники.

Такі висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, що викладені у постанові від 02.08.2018 року по справі №820/1420/17.

Відповідно до п. 21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Посилаючись на зазначені вище положення Порядку №879 представник позивача зазначає, що посадовими особами Укратрансбезпеки після проведення вагового контролю не було заборонено рух належних ТОВ «Компанія-Будінвест» транспортних засобів та не роз'яснено водіям про необхідність сплати плати за проїзд для продовження їх руху, внаслідок чого водії і продовжили рух до точки розвантаження.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 22 Порядку №879 у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою, четвертою і п'ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після тимчасового затримання транспортного засобу працівник відповідного уповноваженого підрозділу Національної поліції зобов'язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та його місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а також забороняє експлуатацію транспортного засобу до усунення несправностей, виявлених у процесі його огляду, або до демонтажу спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв (абз. 2 ст. 265-2 КУпАП).

Із аналізу наведених положень слідує, що затримання транспортних засобів у випадку виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, віднесено до компетенції відповідного уповноваженого підрозділу Національної поліції.

З огляду на викладене, у посадових осіб Укртрансбезпеки були відсутні повноваження на затримку транспортних засобів, належних ТОВ «Компанія-Будінвест», а тому і відповідні посилання представника позивача, на думку суду, є необґрунтованими.

Разом із тим, надаючи оцінку твердженням представника позивача про те, що відповідачем не вірно розраховано плату за проїзд, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 27 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (п. 28 Порядку №879).

Відповідно до п. 30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

В той же час, п. 30-1 Порядку №879 визначено, що якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

При цьому, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних у даній справі розрахунків плати за проїзд, представник позивача зазначає, що відповідачем безпідставно проведено розрахунок виходячи із загальної протяжності маршруту від точки навантаження та до точки розвантаження, тобто, 40 км, оскільки, відстань від точки навантаження та до місця проведення вагового контролю становила всього 13 км. Таким чином, представник позивача вважає, що плата за проїзд мала б бути розрахована за пройдену частину маршруту, тобто 13 км.

Разом із тим, такі твердження представника позивача, на думку суду, є необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, положеннями п. 23 Порядку №879 передбачено, що власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб (п. 23 Порядку №879).

Згідно п. 24 Порядку №879 після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

В даному ж випадку, позивачем не надано доказів того, що водіями транспортних засобів здійснювалися заходи з приведення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів у відповідність.

Таким чином, після проведення перевірок, за результатами яких виявлено перевищення транспортними засобами позивача вагових параметрів й здійснення розрахунків (визначення) плати за проїзд, останні, незважаючи на відсутність виданого уповноваженим органом дозволу на рух та невнесенням в установленому порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, продовжили подальший рух по території України до вантажоодержувача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки перевізник не привів у відповідність габаритно-вагові параметри транспортного засобу з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на іншій транспортний засіб або у будь-якій іншій спосіб, то відповідачем правильно складено розрахунок за весь маршрут, який повинен проїхати транспортний засіб, що відповідає приписам п.31-1 Порядку №879.

Такі висновки також узгоджуються із позицією Верховного Суду, що викладені в постанові від 02.08.2018 року по справі №820/1420/17 та повинні застосовуватись до спірних правовідносин на виконання ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і ч. 5 ст. 242 КАС України.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія-Будінвест" (вул. Айвазовського, 10, м. Вінниця, );

Державна служба України з безпеки на транспорті (проспект Перемоги, 14, м. Київ, ).

Повний текст рішення складено 09.08.2018 року.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна