Справа № 822/1837/18
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1837/18
РІШЕННЯ

іменем України

08 серпня 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І.

за участю:секретаря судового засідання Страхарської М.В., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Андрійчук І.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 05 лютого 2018 року за вих. №Г-321/0/812/0/95/18;

зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2 га сільськогосподарського призначення державної власності з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Терешівці, Терешовецької сільської ради Хмельницької області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 04 січня 2018 року звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою, в якій просила затвердити вже розроблений та виготовлений проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту с. Терешівці, Терешовецької сільської ради Хмельницької області.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 05 лютого 2018 року №Г-321/0-812/0/95-18 позивачу було відмовлено у задоволенні заяви, з обґрунтуванням того, що відповідно до планово-картографічних матеріалів, наявних в Головному управлінні Держгеокадастру у Хмельницькій області, запроектована земельна ділянка не відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовлити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву відповідно до якого представник відповідача зазначила, що відповідно до планово - картографічних матеріалів, на яких зазначено, що запроектована земельна ділянка не відноситься до земель сільськогосподарського призначення, а розташована в масиві "Лісопитомник", тому стверджує, що задовольнити заяву позивача немає законних підстав.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що 21 липня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Терешовецької селищної ради, Хмельницького району, Хмельницької області.

Розглянувши вказану заяву Головним управління Держгеокадастру у Хмельницькій області було прийнято наказ від 05 вересня 2016 року №22-23011-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" ОСОБА_3

На підставі вказаного наказу позивачем було замовлено розроблення проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки, яка знаходиться за межами населених пунктів Терешовецької селищної ради, Хмельницького району, Хмельницької області.

Після розроблення проекту землеустрою, позивач 01 січня 2018 року звернулась до Головним управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів Терешовецької селищної ради, Хмельницького району, Хмельницької області та передати її безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства.

Проте, розглянувши вказану заяву та проект землеустрою Головним управління Держгеокадастру у Хмельницькій області було прийнято рішення про відмову у задоволенні заяви позивачу викладене в листі від 05 лютого 2018 року №Г-321/0-812/0/95-18 в якому було зазначено, що відповідно до планово-картографічних матеріалів, наявних в Головному управлінні Держгеокадастру у Хмельницькій області, запроектована земельна ділянка не відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Пунктом 1 статті 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 2 ст. 22 ЗК України).

При цьому, пунктом "а" частини 3 статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до статті 33 ЗК України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянам у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Частиною 4 статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом "в" частини 3 статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач прийняв наказ від 05 вересня 2016 року №22-23011-СГ про надання позивачу дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою в якому самим відповідачем було вказано цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :03:012, а саме для ведення особистого селянського господарства.

Крім цього, відповідно до довідки від 21 червня 2017 року з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, висновку державної експертизи від 19 грудня 2017 року №18757/82-17, підтверджено, що вказана земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, склад угідь пасовища, форма власності державна, цільове призначення землі запасу (код 16.00).

Більше того, на виконання вимоги суду про надання інформації стосовно земельної ділянки на яку претендує ОСОБА_3 до суду подано лист відділу у Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 06 серпня 2018 року №826/416-180.61 відповідно до якого повідомлено, що за наявною у відділі інформацією (картографічні матеріали), вищезазначена земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідач в листі від 05 лютого 2018 року за вих. №Г-321/0/812/0/95/18 не розглянув по суті заяву позивача від 04 січня 2018, щодо затвердження проекту землеустрою, як того вимагають положення ч.9 ст.118 та ст. 121 ЗК України, а підставою формальної відмови вказав недостовірну інформацію про те, що запроектована земельна ділянка на яку претендує ОСОБА_3 не відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, така мотивація відповідача на думку суду є безпідставною, оскільки спростовується наведеними вище доказами про належність спірної земельної ділянки до категорії земель сільськогосподарського призначення, що в свою чергу вказує на порушення суб`єктом владних повноважень прав та законних інтересів позивача, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 05 лютого 2018 року за вих. №Г-321/0/812/0/95/18 слід задоволити.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2 га сільськогосподарського призначення державної власності з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Терешівці, Терешовецької сільської ради Хмельницької області, суд зазначає наступне.

В розумінні вимог ст. 19 Конституції України, відповідач як орган державної виконавчої влади зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.4 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно абз. 2 ч.4 цієї статті, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Така вимога, на думку суду, є дискреційними повноваженнями органу, який наділений правом щодо прийняття рішень передбачених ЗК України, щодо затвердження відповідної документації із землеустрою, або про відмову у її затвердженні із зазначенням вмотивованої причини відмови.

Таким органом в даному випадку є Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Водночас, слід зазначити, що предметом розгляду даної справи не було встановлення судом повноти та обґрунтованості розробленого позивачем проекту землеустрою, а також права позивача на затвердження такого проекту, в той час як суд в даному випадку досліджував лише правомірність та відповідність закону винесеної відповідачем відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою, а також належність земельної ділянки на яку претендує позивач, до категорії земель сільськогосподарського призначення.

З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги, щодо зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2 га сільськогосподарського призначення державної власності з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Терешівці, Терешовецької сільської ради Хмельницької області, слід відмовити.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

А тому, для належного способу захисту порушеного права позивача у відповідності до вимог ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2 га сільськогосподарського призначення державної власності з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Терешівці, Терешовецької сільської ради Хмельницької області.

В силу ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Таким чином, за сукупністю наведених обставин та враховуючи наявність письмових доказів, що підтверджують наведені позивачем доводи у позовній заяві та виходячи з системного аналізу вищезазначених норм чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 05 лютого 2018 року за вих. №Г-321/0/812/0/95/18.

Зобов'язати Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2 га сільськогосподарського призначення державної власності з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Терешівці, Терешовецької сільської ради Хмельницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 1410 (одна тисяча чотириста десять) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з його проголошення, а у випадку, якщо в судовому засіданні були проголошені вступна та резолютивна частини рішення суду, - з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 09 серпня 2018 року

Позивач:ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 29001 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
Відповідач:Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (вул. Інститутська, 4/1, Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 39767479)

Головуючий суддя П.І. Салюк