Справа № 809/360/18
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"08" серпня 2018 р. Справа № 809/360/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панікара І.В.

судді Остап'юка С.В.,

судді Тимощука О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Подольської Т.М.,

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду клопотання про залучення по справі співвідповідачів, третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Міністерства соціальної політики України, Міністерства соціальної політики України, Кабінету Міністрів України про зобов"язання до вчинення дій,-

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Заника М.,

В С Т А Н О В И В:

Судом здійснюється розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Міністерства соціальної політики України, Міністерства соціальної політики України, Кабінету Міністрів України про зобов`язання до вчинення дій.

02.07.2018 року та 30.07.2018 року на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивача надійшли клопотання про залучення по справі в якості співвідповідачів - Івано-Франківського окружного адміністративного суду, суддів Івано-Франківського окружного адміністративного суду: Панікара І.В., Біньковської Н.В., Лучко О.О., Грицюка П.П., Матуляка Я.П., Микитюка Р.В., Державної казначейської служби України та залучення по справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - суддів Івано-Франківського окружного адміністративного суду: Панікара І.В., Біньковської Н.В., Лучко О.О., Грицюка П.П., Матуляка Я.П., Микитюка Р.В., Остап'юка С.В., Тимощука О.Л., Гундяка В.Д., Чуприни О.В., Шумея М.В.

Клопотання мотивовані наявністю ряду судових рішень, зокрема ухвал Івано-Франківського окружного адміністративного суду в зазначеній справі, які на думку позивача, свідчать про продовження здійснення стосовно нього дискримінації вже з боку суддів Івано-Франківського окружного адміністративного суду. Окрім того, позивач заявив вимогу про стягнення моральної шкоди з держави, внаслідок чого, з метою її стягнення, клопотав про залучення у справу в якості співвідповідача Державну казначейську службу України.

В ході проведення підготовчого засідання, позивач не висловив чіткої позиції щодо підтримання зазначених клопотань, вказавши, що «…. не вважає за необхідне її висловлювати непрофесійному суду», водночас і не відкликав дані клопотання у визначений законом спосіб, що надає суду підстави для їх розгляду та вирішення у процесуально встановлений спосіб.

Представник відповідача - Кабінету Міністрів України, щодо задоволення зазначених клопотаннь заперечив, зокрема вказавши, що вищевказані сторони, про залучення яких клопотав позивач, не є суб`єктами владних повноважень в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, внаслідок чого не можуть бути залученими стороною по справі.

Розглянувши в підготовчому засіданні вищевказані клопотання суд зазначає наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Однією із закріплених у наведеній нормі гарантій справедливого судочинства є доступ до суду, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Забезпечення такого права в національному законодавстві випливає з положень Конституції України.

Так, частиною другою статті 55 Основного Закону передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною третьою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Реалізація права на суд залежить як від інституційних та організаційних чинників, так і від особливостей здійснення окремих судових процедур.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд), практика якого є своєрідним механізмом, що дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію, неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоч остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що це вже спотворює саму суть цього права (пункт 44 рішення Суду у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Аадам ІІ проти Німеччини").

Слід також звернути увагу на іншу складову закріпленого у статті 6 Конвенції права - вимогу щодо законності суду, тобто суду, встановленого законом. Це поняття включає організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції) складову. Порушення під час визначення юрисдикції суду безумовно призводить до порушення права на справедливий суд.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Таким чином, повноваження кожного органу законодавчої, виконавчої та судової влади не є безмежними, а визначаються Конституцією та законами України. Отже, суди не мають права розглядати вимоги, які не належать до їх юрисдикції, визначеної законом.

Пунктом 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа мала право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснювала публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Для вирішення питання щодо можливості залучення відповідачів у цій справі слід з`ясувати поширення юрисдикції адміністративного суду на цю справу та з'ясувати наявність у данного відповідача повноважень на здійснення публічно-владних управлінських функцій стосовно позивача та характер діянь, які суд має ревізувати згідно з вимогами позивача.

При цьому колегія суддів зважає на таке.

Статтею 52 та 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", визначено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Права судді, пов'язані зі здійсненням правосуддя, визначаються Конституцією України, процесуальним та іншими законами. Суддя зобов'язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Згадані статті 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" процесуальні обов'язки відповідача випливають зі змісту статті 2 КАС України.

Так, статтею 2 КАС України у редакції, встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що суддя, як учасник процесу є його необхідною складовою та виконує виключно процесуальні, пов`язані з відправленням судом правосуддя, функції, які не можна охарактеризувати як управлінські. Суддя виконує виключно передбачені КАС України процесуальні дії в межах конкретного судового провадження.

При цьому дії суду чи судді, як ймовірних відповідачів, вчинені при виконанні своїх обов'язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом судового розгляду й вирішення в особливій, установленій законом процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ) є процесуальними, а не управлінськими. Оскарження в будь-який спосіб процесуальних актів, дій (бездіяльності) судів і суддів при розгляді конкретної справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається.

У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності та не пов'язані зі здійсненням судом провадження у справі, результатом якого є прийняття акта органом судової влади.

Отже, у справі, що розглядається, суд вважає, що при вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення клопотання позивача щодо залучення по справі у якості сторін зазначених ним суддів Івано-Франківського окружного адміністративного суду та безпосередньо суду, як установи в якій вони працюють, слід відмовити, оскільки спори такого характеру не тільки не підпадають під юрисдикцію адміністративних судів, але й взагалі не підлягають судовому розгляду.

Дана правова позиція підтримана Верховним Судом України у справі № 820/5586/16.

Щодо клопотання про залучення співвідповідачем по справі Державну казначейську службу України, суд вважає можливим його задоволення, залучивши до участі у справі як розпорядника бюджетних коштів, виходячи з наступного.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу (стаття 1173 Цивільного кодексу України).

Виходячи з положень статті 56 Конституції України, статті 1173 Цивільного кодексу України, частини 3 статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", частини 2 статті 25 Бюджетного кодексу України шкода, завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою за рахунок державного бюджету. При цьому, враховуючи правовий висновок, наведений в рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001р. №12-рп/2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Відповідно до приписів частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Казначейство забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному Банку України.

Однак, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів державної влади, співвідповідачами є відповідні органи Державного казначейства України (Державної казначейської служби України), до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. При цьому не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно з частиною 2 статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до пункту 38 "Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету, в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215, визначено, що Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Казначейська служба здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 р. затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, у відповідності до п. 35 - 39 якого:

- Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

- до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду, стягувачі подають лише документи за встановленим переліком для стягнення коштів;

- після певної процедури орган Казначейства надсилає протягом п'яти робочих днів до Казначейства зазначені документи;

- для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Якщо коштів не вистачає, то Казначейство подає Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету. Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Таким чином, територіальні органи Казначейської служби здійснюють лише технічну функцію прийому документів від стягувачів для списання боргу і не мають права проводити операції із коштами бюджету на відшкодування шкоди за рішенням суду, а відкриває рахунок для списання, відшукує кошти і безпосередньо виконує безспірне списання коштів для відшкодування шкоди позивачам виключно Державна казначейська служба України.

Враховуючи те, що позивачем заявлено до відшкодування моральну шкоду, що заподіяна йому внаслідок дій державних органів, необхідність у залучені співвідповідачем по справі Державної казначейської служби України, є виправданою.

У відповідності до вимог пункту 2 частини 2 статті 181 КАС України, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим кодексом строку підготовчого провадження у випадках залучення по справі співвідповідача.

У зв`язку з необхідністю залучення по справі співвідповідачем Державної казначейської служби України, виникла необхідність у відкладенні судового засідання.

Згідно з частиною 4 статті 173 Кодексу адміністративного судочинства України, підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Водночас, оскільки згідно положень частини 4 статті 173 КАС України, на час проведення даного підготовчого засідання сплив 60-денний строк визначений для його проведення, виникла необхідність в продовженні такого строку.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 243, 248, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

У Х В А Л И В:

1) В задоволенні клопотання від 02.07.2018 року про залучення по справі співвідповідачами суддів Івано-Франківського окружного адміністративного суду: Панікара І.В., Біньковської Н.В., Лучко О.О., Грицюка П.П., Матуляка Я.П., Микитюка Р.В. - відмовити.

2) В задоволенні клопотання від 30.07.2018 року про залучення співвідповідачем по справі Івано-Франківського окружного адміністративного суду та залучення по справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - суддів Івано-Франківського окружного адміністративного суду: Панікара І.В., Біньковської Н.В., Лучко О.О., Грицюка П.П., Матуляка Я.П., Микитюка Р.В., Остап'юка С.В., Тимощука О.Л., Гундяка В.Д., Чуприни О.В., Шумея М.В. - відмовити.

3) Задоволити клопотання позивача від 02.07.2018 року та 30.07.2018 року в частині залучення по справі співвідповідачем Державну казначейську службу України.

4) Залучити співвідповідачем по справі Державну казначейську службу України.

5) Продовжити строк проведення підготовчого засідання на 30 днів.

6) Відкласти підготовче засідання на 28.08.2018 року на 10 год. 00 хв.

7) Направити на адресу Державної казначейської служби України копію позовної заяви з доданими до неї документами.

8) Встановити відповідачу - Державній казначейській служби України з дня вручення цієї ухвали п'ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, і подання всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Зобов'язати відповідача - Державну казначейську службу України, надіслати (надати) іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

9) Встановити позивачу - для подання відповіді на відзив, а відповідачу - для подання заперечення, - п'ятиденний строк з дня отримання відзиву чи відповіді на відзив, копії яких одночасно з поданням до суду повинні бути надіслані іншим учасникам справи.

10) Інформацію по даній справі учасники справи можуть отримати за веб-адресою: http://adm.if.court.gov.ua/sud0970/.

11) Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та окремо від рішення суду не оскаржується.

Головуючий суддя Панікар І.В.

Суддя Остап'юк С.В.

Суддя Тимощук О.Л.

Ухвала виготовлена в повному обсязі 10.08.2018 року