Справа № 826/1995/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

10 серпня 2018 року справа №826/1995/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.)
до1) Головного управління Національної поліції України в місті Києві (далі по тексту - відповідач 1, ГУ НП України в м. Києві); 2) Поліцейської комісії ГУ НП України в м. Києві (далі по тексту - відповідач 2, Поліцейська комісія)
про1) визнання протиправним та скасування рішення Поліцейської комісії ГУ НП України в м. Києві від 11 січня 2017 року відносно ОСОБА_1; 2) вирішення питання щодо прийняття позивача на службу до Національної поліції України відповідно до вимог чинного законодавства України
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав прийняття відповідачем необґрунтованого рішення, а саме висновку: "не рекомендований на зайняття вакантної посади "Поліцейський управління поліції в метрополітені", оскільки вищевказане рішення прийнято відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства України, є протиправним та підлягає скасуванню. Просив вирішити питання щодо прийняття його на службу до Національної поліції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/1995/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду; зобов'язано відповідачів надати суду засвідчені належним чином копії оскаржуваного протоколу від 11 січня 2017 року та всі докази, що стали підставою для його прийняття.

Відповідачі будь-яких пояснень або заперечень з приводу заявлених позовних вимог суду не надали.

В судове засідання 11 грудня 2017 року відповідачі своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надали; враховуючи клопотання позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження без участі позивача, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

15 вересня 2016 року позивачем подано анкету на посаду поліцейського Національної поліції України №30285 на заміщення вакантної посади Поліцейського управління поліції в метрополітені.

В подальшому електронним листом позивача запрошено на перший етап конкурсу 08 жовтня 2016 року, що складався з комп'ютерного тесту загальних навичок. Після чого, за результатами успішного проходження позивачем тестування та перевірки рівня фізичної підготовленості на посаду "Поліцейського управління поліції в метрополітені" поліції м. Києва, позивача електронним листом запрошено на співбесіду з Поліцейською комісією 11 січня 2017 року, з метою встановлення відповідності особистісних характеристик та мотивації кандидатів особливостям служби на обраній посаді (копії електронних листів надано позивачем та містяться в матеріалах справи).

Після проходження співбесіди позивачем отримано електронного листа, яким служба кадрового забезпечення повідомила: "за результатами проходження співбесіди з поліцейською комісією 11 січня 2017 року, Ви отримали заключення "не рекомендований на зайняття вакантної посади "Поліцейський управління поліції в метрополітені". Відповідно до розділу ІХ "Типового порядку проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади", затвердженого Наказом МВС №1631 від 25 грудня 2015 року, Ви не можете бути призначеним на обрану вакансію".

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно статті 3 Закону України "Про Національну поліцію" у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог статті 47 Закону України "Про Національну поліцію" призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

Згідно статті 49 Закону України "Про Національну поліцію" на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Вимоги щодо рівня фізичної підготовки для поліцейських та кандидатів, які вступають на службу в поліції, затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які:

1) відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом;

2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до статті 50 Закону України "Про Національну поліцію" громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров'я зобов'язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України.

Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі.

Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами першою, другою, третьою, п'ятою, шостою та сьомою статті 52 Закону України "Про Національну поліцію" з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов'язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади (далі - конкурс).

Проведення конкурсу здійснюється з урахуванням рівня професійної компетентності, особистих якостей і досягнень кандидатів на прийняття на службу та зайняття вакантної посади.

Конкурс на службу в поліції обов'язково проводиться серед осіб, які вперше приймаються на службу в поліції з призначенням на посади молодшого складу поліції.

Конкурс проводиться відповідно до Типового порядку проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади (далі - Типовий порядок проведення конкурсу), що затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Типовий порядок проведення конкурсу визначає:

1) умови проведення конкурсу;

2) вимоги щодо оприлюднення інформації про вакантну посаду державної служби та оголошення про проведення конкурсу;

3) повноваження поліцейської комісії при проведенні конкурсу;

4) порядок прийняття та розгляду документів для участі в конкурсі;

5) порядок проведення тестування, співбесіди, інших видів оцінювання кандидатів на службу в поліції та/або зайняття вакантних посад;

6) методи оцінювання кандидатів на службу в поліції та/або на зайняття вакантних посад державної служби.

Рішення про оголошення конкурсу приймає керівник органу поліції, якому надано право приймати громадян на службу в поліції та/або призначати на відповідну вакантну посаду.

Конкурс проводиться відповідною поліцейською комісією.

Відповідно до частин першої, другої, третьої, п'ятої та восьмої статті 55 Закону України "Про національну поліцію" служба персоналу (кадрового забезпечення) органу поліції, де проходить конкурс, проводить перевірку документів, поданих кандидатами, на відповідність загальним вимогам та інформує про це поліцейську комісію.

Кандидати, які пройшли перевірку, передбачену частиною першою цієї статті, проходять тестування, співбесіду та інші види оцінювання відповідно до Типового порядку проведення конкурсу.

У разі подання заяви про участь у конкурсі лише однією особою така особа проходить у встановленому порядку конкурсний відбір, за результатами якого приймається рішення про її прийняття на службу до поліції та/або призначення на посаду або про відмову в такому прийнятті та/або призначенні.

Під час засідання поліцейської комісії при проведенні конкурсу її члени:

1) вивчають результати проведеної перевірки документів кандидатів;

2) проводять відбір кандидатів з використанням видів оцінювання відповідно до Типового порядку проведення конкурсу;

3) проводять співбесіду з кандидатами з урахуванням результатів тестування;

4) особисто оцінюють рівень професійної компетентності претендентів, які відповідають умовам конкурсу, та визначають в особистому порядку їхній загальний рейтинг;

5) за результатами складення загального рейтингу претендентів, які відповідають умовам конкурсу, визначають переможця конкурсу.

Інформація про переможців конкурсу оприлюднюється не пізніше наступного дня після підписання протоколу засідання поліцейської комісії відповідно до Типового порядку проведення конкурсу.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про Національну поліцію" на вакантну посаду поліцейського призначається переможець конкурсу в разі його проведення.

Умови і порядок проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади визначено Типовим порядком проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 25 грудня 2015 року №1631 (далі по тексту - Типовий порядок).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 розділу І Типового порядку конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади (далі - конкурс) проводиться в апараті центрального органу управління поліції (далі - апарат Національної поліції України) та в її територіальних (у тому числі міжрегіональних) органах (закладах, установах) (далі - органи поліції) з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов'язки за відповідною вакантною посадою.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Типового порядку інформація (оголошення) про вакантні посади в поліції і про проведення конкурсу оприлюднюється відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" і цього Типового порядку на офіційному веб-порталі центрального органу управління поліції, відповідного територіального органу (закладу, установи) поліції.

Відповідно до пунктів 1-4 розділу IV Типового порядку служба персоналу (кадрового забезпечення) органу поліції, де проходить конкурс, проводить перевірку документів, поданих кандидатами, на відповідність загальним вимогам, визначеним в оголошенні про проведення конкурсу, та інформує про це поліцейську комісію.

Кандидати, які відповідають вимогам частин першої, третьої статті 49 Закону України "Про Національну поліцію", допускаються до конкурсу.

Конкурс проходить в декілька етапів:

1) тестування: на знання законодавчої бази (професійний тест); на загальні здібності і навички (тест загальних навичок); особистісних характеристик (психологічний тест);

2) перевірка рівня фізичної підготовки;

3) співбесіда.

Особа, яка бажає взяти участь у конкурсі, перед складанням кваліфікаційного іспиту пред'являє поліцейській комісії паспорт громадянина України.

Згідно розділу VІІІ Типового порядку співбесіда з кандидатом проводиться поліцейською комісією.

Під час співбесіди поліцейська комісія вивчає результати тестувань, рівня фізичної підготовки та документи кандидата, які подані ним особисто та надані службою персоналу (кадрового забезпечення).

При проведенні співбесіди з кандидатом поліцейська комісія з'ясовує його професійні, морально-ділові якості, управлінсько-організаторські здібності.

Відповідно до пункту 1 розділу ІХ Типового порядку за результатами обговорення кандидата поліцейська комісія приймає одне з таких рішень:

рекомендований до проходження служби в поліції та/або на зайняття вакантної посади;

не рекомендований до проходження служби в поліції та/або на зайняття вакантної посади.

Голосування поліцейської комісії за результатами співбесіди та обговорення членами поліцейської комісії результатів тестувань (перевірок) і документів кандидата проводяться за відсутності кандидата і запрошених осіб.

Рішення поліцейської комісії приймаються відповідно до статті 55 Закону України "Про Національну поліцію". У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови поліцейської комісії.

Рішення поліцейської комісії оформлюється протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалося, мотиви прийнятого рішення. Протокол підписують голова, секретар і члени комісії, які брали участь у прийнятті рішення, не пізніше наступного дня після проведення засідання.

Окрема думка члена поліцейської комісії викладається в письмовій формі і додається до справи, про що головуючий повідомляє на засіданні.

Згідно пункту 1 розділу Х Типового порядку за результатами всіх етапів конкурсу поліцейська комісія складає рейтинг кандидатів, рекомендованих до служби в поліції.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем успішно пройдено всі етапи конкурсу на заміщення вакантної посади Поліцейського управління поліції в метрополітені, у зв'язку з чим, останнього запрошено для проходження співбесіди.

За результатами проходження співбесіди позивачу надіслано електронного листа, яким повідомлено про те, що його не рекомендовано на зайняття вакантної посади "Поліцейський управління поліції в метрополітені" та неможливість призначення його на обрану вакансію.

З вищевказаного електронного листа також вбачається, що відносно ОСОБА_1 було прийнято рішення від 11 січня 2017 року, яким зроблено вищезазначений висновок.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому суд звертає увагу, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2017 року в адміністративній справі №826/1995/17, відповідачів зобов'язано надати суду засвідчені належним чином копії оскаржуваного протоколу від 11 січня 2017 року та всі докази, що стали підставою його прийняття; запропоновано подати суду письмові заперечення проти позову та всі докази на їх підтвердження, які наявні у відповідачів. Дана вимога суду проігнорована відповідачами.

Будь-яких доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваного рішення матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

З огляду на те, що матеріали справи не містять, а відповідачами не надано належних, достатніх та допустимих доказів правомірності прийняття ними оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку, що рішення Поліцейської комісії ГУ НП України в м. Києві від 11 січня 2017 року, яким відносно ОСОБА_1 зроблено висновок "не рекомендований на зайняття вакантної посади "Поліцейський управління поліції в метрополітені", є безпідставним, протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо заявленої позовної вимоги вирішити питання щодо прийняття позивача на службу до Національної поліції відповідно до вимог чинного законодавства, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно частини першої та другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки судом не досліджувався пакет документів, поданих позивачем для проведення перевірки на відповідність загальним вимогам участі в конкурсі на заняття вакантної посади "Поліцейського управління поліції в метрополітені", не вивчались результати такої перевірки, не проводилося співбесіди та особисто не оцінювалось рівня професійної компетентності позивача, суд приходить до висновку про неможливість вирішення питання щодо прийняття позивача на службу до Національної поліції та передчасність позовних вимог у цій частині.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Оскільки попередньо суд прийшов до висновку про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, сторони автоматично опиняються на етапі конкурсу, який передував проведенню співбесіди.

Разом з цим, судом встановлено, що позивачем успішно пройдено тестування на знання законодавчої бази (професійний тест), на загальні здібності і навички (тест загальних навичок), особистісних характеристик (психологічний тест), та рівень фізичної підготовки.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, з метою захисту та відновлення порушених прав позивача, суд приходить до висновку, що для повного забезпечення захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Поліцейську комісію повторно провести співбесіду з позивачем та прийняття відповідне рішення за результатами обговорення кандидата.

При цьому, суд зазначає, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження, оскільки відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Всупереч викладеним положенням, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, не доведено правомірність оскаржуваного рішення відповідно до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з суті заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в місті Києві.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Поліцейської комісії Головного управління Національної поліції України в місті Києві, оформлене протоколом від 11 січня 2017 року, щодо кандидата на зайняття вакантної посади "Поліцейський управління поліції в метрополітені" ОСОБА_1.

3. Вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Поліцейську комісію Головного управління Національної поліції України в місті Києві повторно провести співбесіду з ОСОБА_1 та прийняття відповідне рішення за результатами обговорення кандидата з урахуванням висновків даного рішення.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 320,00 грн. (триста двадцять гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в місті Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) Головне управління Національної поліції України в місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15; ідентифікаційний код 40108583) Поліцейська комісія Головного управління Національної поліції України в місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15; ідентифікаційний код 40108583)

Суддя В.А. Кузьменко