Справа № 806/2140/18
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Житомир справа № 806/2140/18

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

з участю секретаря судового засідання Лисайчука А.О.,

представника позивача Колесниченка Д.М., представників відповідача Діброви Л.О., Щербаня Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Бердичівське автотранспортне підприємство-11837" до Головне управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог (т.1 а.с.200-201), просить податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Житомирській області № від 05.02.2018, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1310795 грн. та штрафних санкцій в сумі 208601 грн, № від 05.02.2018, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 418215 грн., № від 05.02.2018, яким збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати військового збору в сумі 534,56 грн., штрафних санкцій в сумі 385,34 грн. та пені в сумі 169,50 грн, № від 05.02.2018, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи для фізичних осіб в сумі 6621,04 грн., штрафних санкцій 4782,47 грн., пені 2073,10 грн., № від 17.05.2018, яким нараховано штрафні санкції в сумі 34517,00 грн, якими до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівське автотранспортне підприємство-11837" донараховано податкових зобов'язань, штрафних санкцій та пені на загальну суму 1986694,01 грн. визнати протиправними та скасувати, як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

В обґрунтування позову зазначає, що податкові повідомлення-рішення від 05.02.2018 № та № прямо пов'язані із донарахуванням прибутку із перевезень пільгової категорії громадян при відсутності відповідного бюджетного фінансування; податкове повідомлення-рішення № від 05.02.2018 є незаконним, оскільки до перевірки були надані усі підтверджуючи господарські операції документи, строк для притягнення до адміністративно-господарської санкції, відповідно до ст.ст. 223, 250 ГК України, минув 05.02.2018; в податкових повідомленнях-рішеннях № від 05.02.2018 та № від 05.02.2018 не зменшено суми донарахувань з ПДФО та військового збору; в порушення п. 7 р. ІІ Порядку надіслання контролюючим органом податкового повідомлення-рішення платникам податків № 1204, затвердженого наказом МФУ від 28.12.2015, відповідач не виніс нове податкове повідомлення-рішення на підставі Рішення ДФС України про результати розгляду скарги протягом 3-х днів, про що свідчить рішення ДФС України про розгляд скарги № 20524/6/99-99-14-03-02-15 від 15.06.2018, натомість відповідач виніс податкове повідомлення-рішення № тільки 17.05.2018, тобто після звернення відповідача до суду.

Ухвалою від 29.05.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження.

18.06.2018 відповідач подав письмовий відзив на позовну заяву (т.1 а.с.177-181), в якому просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не включено до складу доходу від реалізації послуг суми доходів пов'язаних з наданням послуг по перевезенню пільгових категорій громадян на міських та приміських маршрутах; в порушення порядку оподаткування сум надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлений строк позивачем у 38 випадках за період з 20.01.2015 по 30.09.2017 не надано достовірні підтверджуючі документи до авансових звітів, які б підтверджували сплату підзвітною особою готівкових коштів на загальну суму 35637,00 грн.; позивачем було проведено готівкові розрахунки без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів; лише до порушень, вчинених особою до 01.01.2011, відповідач зобов'язаний був при застосуванні до суб'єкта господарювання штрафних санкцій, передбачених Указом ПУ "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 11.03.1996 № 173/96, виходити зі строків застосування адміністративно - господарських санкцій, передбачених ст. 250 ГК України.

За результатами підготовчого засідання, суд 17.07.2018 ухвалив закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду по суті (т.1 а.с. 208-209).

26.07.2018 відповідач надав відзив на заяву про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог (т.2 а.с. 1), в якому зазначив, що не визнає позовних вимог у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві від 15.06.2018.

В судовому засіданні:

- представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі;

- представники відповідача проти задоволення позову заперечували.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у Житомирській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Бердичівського АТП-11837" з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017, валютного - за період з 01.01.2014 по 30.09.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 30.09.2017, за результатами якої складено акт від 10.01.2018 № 19/06-30-14-10/03116751 (т. 1 а.с. 115-162), яким встановлено, крім іншого, таки порушення:

- п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, ст. 135 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), п. 10, п.11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №15 "Дохід" Затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 29.11.99 №290 в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1310795 грн., тому числі за 2015 рік у сумі 476393 грн., за І квартал 2016 року в сумі 232043 грн., за півріччя 2016 року в сумі 360446 грн., за три квартали 2016 року в сумі 440400 грн., за 2016 рік в сумі 552567 грн., за півріччя 2017 року в сумі 139621 грн., за три квартали 2017 року в сумі 281835 грн.;

- п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, ст. 135 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), п. 10, п. 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №15 "Дохід" Затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 29.11.99 №290 в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 418215 грн., в тому числі за І квартал 2016 року в сумі 250477 рн., за І квартал 2017 року в сумі 414646 грн., за півріччя 2017 року в сумі 344040 грн., за три квартали 2017 року в сумі 418215 грн.;

- пп.164.1.2, п.164.1, п.164.5 , ст.164, п. 167.1 ст. 167, пп.168.1.1, пп.168.1.2, п.168.1 ст.168, пп. "а" п. 176.2 ст.176, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями), та в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 6621,04 грн.

- 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Інші перехідні положення", пп. 164.1.2. п. 164.1. ст. 164, пп. 168.1.1,пп.168.1.2, п. 168.1 ст.168, пп. "а" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (зі змінами та доповненнями), визначено суму податкових зобов'язань з військового збору за період, що перевірявся, на суму 534,56 грн.;

- п.2.11, 3.1, 3.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р № 637 (із змінами та доповненнями): відсутні достовірні підтвердні документи до авансових звітів, які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 35637,00.

Не погоджуючись з висновками даного акту, позивач звернувся до Головного управління ДФС у Житомирській області з запереченнями від 19.01.2018 № 2 (т. 1 а.с. 89-90), за результатами розгляду яких відповідач надав відповідь від 31.01.2018 № 677/6/06-30-14-10, якою повідомив позивача про те, що висновки відображені в акті перевірки від 10.01.2018 № 19/06-30-14-10/03116751 здійснені правомірно та відповідно до вимог чинного податкового законодавства (т. 1 а.с. 92-96).

На підставі акту перевірки контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення від 05.02.2018:

- № (т.1 а.с. 105), яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1310795 грн. та штрафних санкцій в сумі 208601 грн;

- № (т.1 а.с. 109), яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 418215 грн.;

- № (т. 1 а.с. 113), яким нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені в сумі 35637, 00 грн.;

- № (т. 1 а.с. 111), яким збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені на суму 1089,40 грн., з них сума грошового зобов'язання за податковим зобов'язанням - 534,56 грн., за штрафними санкціями - 385,34 грн. та пеня в сумі 169,50 грн;

- № (т.1 а.с. 107), яким збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи для фізичних осіб в сумі 13476,61 грн., з них: 6621,04 грн. сума грошового зобов'язання за податковим зобов'язанням, 4782,47 грн. сума грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), 2073,10 грн. пені.

Не погоджуючись з вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями позивач подав до ДФС України скаргу, за результатами розгляду якої останній прийняв рішення № 13424/6/99-99-11-011-01-25 від 18.04.2018 (а.с. 21-28), яким скасував податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Житомирській області від 05.02.2018 № у частині 1120 грн. застосованих штрафних санкцій, а в іншій частині вказане податкове повідомлення-рішення та податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Житомирській області від 05.02.2018 № , № , № , № залишено без змін, а скаргу - задоволено частково.

17.05.2018 Головне управління ДФС у Житомирській області прийняло податкове повідомлення-рішення № , яким застосувало до позивача суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені в розмірі 34517,00 грн. (т. 1 а.с. 202).

Щодо податкових повідомлень-рішень від 05.02.2018 № та № , № від 17.05.2018.

Як вбачається з акту перевірки (т. 1 а.с. 158-160), відповідач вважає додані до авансових звітів за період з 28.01.2015 по 28.09.2017 документи (квитанції на поповнення рахунків послуг мобільного зв'язку, квитанцій на автоперевезення, товарно-транспортні накладні на автоперевезення, чеки з магазину, не фіскальні чеки, вантажні декларації, квитанції про надання послуг, накладну, квитанцію за надання послуг по ремонту, квитанцію за надання послуг по техогляду) такими, що не підтверджують сплату покупцем готівкових кошті на загальну суму 35637,00 грн., а тому, оскільки отримані під звіт вказані кошти не повернуті у встановлений строк, вони є доходом фізичних осіб та на них донараховано податок на доходи фізичних осіб в загальній сумі 6621,04 грн. (т.1 а.с.145-148) і військовий збір в сумі 534,56 грн. (т.1 а.с.148-149).

Суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 17 ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Відповідно до абз. 13 п. 1.2 гл. 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. N 637 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за N 40/10320 (далі - Положення), касові документи - документи (касові ордери та відомості на виплату грошей, розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку.

Пунктом 2.11 Положення встановлено, що видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми; звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Пунктами 3.1 та 3.2 Положення передбачено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів; касові операції, що проводяться відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", оформляються згідно з вимогами цього Закону.

Як вбачається з п. 7.16 Положення, виправдними документами здійснення господарської діяльності крім розрахункових документів є квитанції до прибуткових касових ордерів, рахунки-фактури, товарно-транспортні і податкові накладні тощо.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що за отримані під звіт кошти відповідні особи повинні звітувати документами, що підтверджують факт купівлі товарів, отримання послуг на суму отриманих під звіт коштів.

Суд звертає увагу, що контролюючі органи не мали зауважень щодо правильності заповнень наданих до авансових звітів документів, з яких видно коли, у кого, на яку суму придбані товари та отримані послуги.

З наданих до авансових звітів документів (т. 1 а.с. 214-251) видно, що надані під звіт кошти на суму 35637 грн. були витрачені відповідними особами на придбання товарів, отримання послуг у інших суб'єктів господарювання, у зв'язку із чим суд вважає що відповідачем протиправно застосовані штрафні санкції в сумі 34517 грн., донараховано податок на доходи фізичних осіб в загальній сумі 6621,04 грн. і військовий збір в сумі 534,56 грн., а тому податкові повідомлення-рішення від 05.02.2018 № та № , № від 17.05.2018 підлягають скасуванню.

При цьому суд також зауважує, що до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на підставі Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки".

Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом; дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Водночас, Податковим кодексом України не передбачено порядок і розмір застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки.

Такий порядок та розмір штрафних санкцій визначено нормами п. 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки".

Відповідно до ст. 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Положеннями ст. 85 Основного Закону України визначено, що до повноважень Верховної Ради України належить, зокрема, прийняття законів.

Оскільки Указ Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" та Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затверджене постановою Правління Національного банку України, не є законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби, суд погоджується з твердженням позивача, що в даному видатку адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання, як-то передбачено ст. 250 Господарського кодексу України, протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, порушення норм з регулювання обігу готівки мало місце в період з 28.01.2015 по 28.09.2017, за що були застосовані штрафні санкції 05.02.2018, тобто їх застосування за період з 28.01.2017 по 05.02.2017 суперечить ст. 250 Господарського кодексу України.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 05.02.2018 № та № .

Як свідчать матеріали справи (т.1 а.с.121-129) та не заперечується сторонами, позивач, який в період з 01.01.2015 по 30.09.2017 здійснював операції із реалізації послуг по перевезенню пільгових категорій пасажирів автомобільним транспортом за рахунок коштів місцевого бюджету, включив понесені за цими перевезеннями витрати у повному обсязі, на підставі зроблених розрахунків необхідної суми компенсації за ці послуги, до складу витрат підприємства, при цьому відобразивши в складі доходів підприємства лише фактично отримані з місцевого бюджету компенсаційні виплати за ці перевезення (різниця між витратами та віднесеними до доходу коштами склала 7700404 грн.).

Позивач вважає, що він не повинен був відносити до доходів підприємства 7700404 грн., оскільки ці кошти не були йому відшкодовані з бюджету. Однак з даним твердженням суд не погоджується, оскільки воно суперечить діючому законодавству.

Пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК) встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до підпункту 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п. 135.1 ст. 135 ПК).

Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року N 290, встановлено:

"10. Дохід, пов'язаний з наданням послуг, визнається, виходячи зі ступеня завершеності операції з надання послуг на дату балансу, якщо може бути достовірно оцінений результат цієї операції.

Результат операції з надання послуг може бути достовірно оцінений за наявності всіх наведених нижче умов:

можливості достовірної оцінки доходу;

імовірності надходження економічних вигод від надання послуг;

можливості достовірної оцінки ступеня завершеності надання послуг на дату балансу;

можливості достовірної оцінки витрат, здійснених для надання послуг та необхідних для їх завершення.

11. Оцінка ступеня завершеності операції з надання послуг проводиться:

вивченням виконаної роботи;

визначенням питомої ваги обсягу послуг, наданих на певну дату, у загальному обсязі послуг, які мають бути надані;

визначенням питомої ваги витрат, яких зазнає підприємство у зв'язку із наданням послуг, у загальній очікуваній сумі таких витрат. Сума витрат, здійснених на певну дату, включає тільки ті витрати, які відображають обсяг наданих послуг на цю саму дату."

В Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року N 318, зазначено:

"5. Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань.

6. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

7. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені."

Наведене норми свідчать, що позивач, який в період з 01.01.2015 по 30.09.2017 надав послуги по перевезенню пільгових категорій пасажирів автомобільним транспортом за рахунок коштів місцевого бюджету та здійснивши розрахунки необхідної суми компенсації за ці послуги, тобто операції з надання послуг були завершені, повинен був при включенні понесених за цими перевезеннями витрати у повному обсязі до складу витрат підприємства одночасно відобразити в складі доходів підприємства, чого зроблено не було, а тому суд вважає висновки відповідача про заниження доходу на загальну суму 7700404 грн. правильними, у зв'язку із чим позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.02.2018 № та № задоволенню не підлягають.

Щодо посилання позивача на п. 16 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року N 290, згідно якого цільове фінансування не визнається доходом доти, поки не існує підтвердження того, що воно буде отримане та підприємство виконає умови щодо такого фінансування, то він застосуванню не підлягає, оскільки в даному випадку виплата компенсації за надання послуг по перевезенню пільгових категорій пасажирів автомобільним транспортом за рахунок коштів місцевого бюджету має місце після надання таких послуг.

Враховуючи часткове задоволення позову та приписи ст. 139 КАС України, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 736,25 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівське автотранспортне підприємство-11837" (вул. Варварівська, 4, м. Бердичів, Житомирська обл., 13312, код 03116751) до Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003, код 39459195) задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 05.02.2018 № , № та від 17.05.2018 № .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівське автотранспортне підприємство-11837" понесені судові витрати в сумі 736,25 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк

Повне судове рішення складене 10 серпня 2018 року