Справа № 266/3480/18
Суддя: Шишилін О. Г.
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 266/3480/18
Провадження № 2-а/266/73/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря судового засідання Шишханової К.Р., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кравчук Максима Ярославовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із позовом до інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кравчук Максима Ярославовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Позовні вимоги мотивовані тим що, 09.06.2018 року інспектором роти № 1 батальйону патрульної поліції в Донецькій області ДПП Кравчук М.Я. винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 058789 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 1020 грн. за порушення ч. 5 ст. 122 КУпАП. Відповідно до постанови він 09.06.2018 р. о 12 год. 10 хв., у м. Маріуполі по вул. Лінника, буд. 74, керуючи транспортним засобом здійснив зупинку на місці позначеному дорожньою розміткою 1.30 та дорожнім знаком 5.38 місце для стоянки з табличкою 7.17 інвалід, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортним засобам, якими керують водії, або водії які перевозять інвалідів, чим порушив п. 8.1 ПДР, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП. Позивач свою провину заперечує, вини не визнає та вважає, що не порушував правил дорожнього руху. Постанова була складена без доказів його провини в скоєнні даного порушення, він дійсно підвозив свою знайому ОСОБА_3, інваліда дитинства. Також правопорушення ПДР зафіксоване на місці зупинки автомобілю, у зв'язку з чим не дано йому можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі. Окрім того, відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок, встановлений ст. ст. 278, 279 КУпАП, а тому позивач просить визнати незаконними дії відповідача та скасувати постанову ВР № 058789 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою суду від 27 липня 2018 року по справі відкрито провадження, призначено судове засідання, наданий відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4, до суду не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити.

Відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи на офіційну електронну адресу (а.с.15об.), відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України, до суду не з'явився, не повідомив про причини неприбуття, відзиву на позов не надав, тому справа вирішена на підставі наявних у ній доказів відповідно до вимог ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою серії ВР № 058789 від 09.06.2018 року ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 09.06.2018 р. о 12 год. 10 хв., у м. Маріуполі по вул. Лінника, буд. 74, керуючи транспортним засобом автомобілем «Ford Mondeo», з державним реєстраційним номером НОМЕР_1, здійснив зупинку на місці позначеному дорожньою розміткою 1.30 та дорожнім знаком 5.38 місце для стоянки з табличкою 7.17 інвалід, чим порушив п. 8.1 ПДР, та притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП. Накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 гривень (а.с. 6).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 34 ПДР України горизонтальна розмітка має таке значення: 1.30 - позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід".

Адміністративна відповідальність за ч. 5ст. 122 КУпАП наступає у разі зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За нормами КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом із тим, з доданої до заяви позивача копії посвідчення серії НОМЕР_2 та письмових пояснень ОСОБА_3, вбачається, що ОСОБА_3, 28.03.2001р.н. є інвалідом дитинства по 08.11.2018р., і остання перебувала у якості пасажира ОСОБА_1 09.06.2018 р., коли їх зупинили поліцейські у м. Маріуполі по вул. Лінника, буд. 74, тобто підтверджує повністю доводи позивача ОСОБА_1

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України.

Відповідачем не надано будь яких доказів та фактичних даних на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суду не надано відомостей про залучення свідків при розгляді поліцейським адміністративного провадження, внаслідок якого прийнято постанову, що оскаржується, відсутні пояснення особи яка притягнута до адміністративної відповідальності та відеоматеріали, тому суд аналізуючи фактичні обставини по справі приходить до висновку, що відповідачем не доведено обставин законності ухвалення рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п. 8.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч.5 ст.122 Кодекс України про адміністративні правопорушення.

З урахуванням роз'яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та ;експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП та не спростовано під час судового розгляду справи.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право зокрема скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, а тому провадження по даній справі підлягає закриттю.

За таких обставин, оскільки позивачем надано належні докази того, що його зупинка на місці позначеному розміткою 1.30, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортним засобам, якими керують водії з інвалідністю або ти, хто їх перевозить, була зумовлена перевезенням інваліда дитинства ОСОБА_3, і за відсутності доказів, що були покладені на підтвердження інкримінованого позивачу правопорушення, суд кваліфікує не подання відзиву відповідачем, як визнання позову відповідно до ч.4 ст.159 КАС України, тому оскаржувана постанова є необґрунтованою і її слід скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.158-162, 171-2, 286 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кравчук Максима Ярославовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 058789 від 09.06.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: Шишилін О. Г.