Справа № 815/2143/18
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2018-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2143/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка виразилась у не вжитті заходів щодо забезпечення чинності законів України у торгівельному закладі за скаргою ОСОБА_1 від 19.01.2018 року, зобов'язати Одеську міську раду вжити заходів щодо забезпечення чинності законів України у торгівельному закладі за скаргою ОСОБА_1 від 19.01.2018 року, стягнути з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка виразилась у не вжитті заходів щодо забезпечення чинності законів України у торгівельному закладі за скаргою ОСОБА_1 від 19.01.2018 року, зобов'язати Одеську міську раду вжити заходів щодо забезпечення чинності законів України у торгівельному закладі за скаргою ОСОБА_1 від 19.01.2018 року, стягнути з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн.

Ухвалою суду 08.05.2018 року було відкрито провадження по справі. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач - ОСОБА_1 19.01.2018 року засобами електронної пошти звернувся до відповідача із скаргою на порушення законів України при обслуговуванні у торгівельному закладі міста Одеси. Листом Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради від 12.02.2018 року ОСОБА_1 було повідомлено, що у вищевказаному магазині дотримані вимоги щодо мовного питання, передбачені чинним законодавством України. ОСОБА_1 вважає, що його права як споживача були порушені, а міська рада порушує Закон України «Про місцеве самоврядування», тому позивач звернувся до суду.

Представник відповідача 12.06.2018 року через канцелярію Одеського окружного адміністративного суду за (вхід.№16512/18 та вхід.№16513/18) надав до суду клопотання та відзив щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі пославшись на те, що, 19.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Голови Одеської міської ради зі скаргою щодо «...вжиття невідкладних заходів для забезпечення чинності законів України...» через неналежне обслуговування ОСОБА_1 працівниками магазину «Укрзолото», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 36, зокрема, щодо відмови працівників вказаного закладу у обслуговуванні позивача державною мовою. Відповідно до ст.28 Закону України «Про захист прав споживачів», органи місцевого самоврядування з метою захисту прав споживачів мають право створювати при їх виконавчих органах структурні підрозділи з питань захисту прав споживачів, які вправі, зокрема, розглядати звернення споживачів, консультувати їх з питань захисту прав споживачів. Відповідно до ст.10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом. Відповідно до порядку, передбаченого Законом України «Про основи державної мовної політики». Одеською міською радою прийнято рішення від 13.08.2012 року № 2419-VІ «Про реалізацію положень Закону України «Про основи державної мовної політики», яким передбачено, що у місті Одесі російську мову визнано як регіональну мову (а.с.19-29, 32-39).

18.06.2018 року від позивача на адресу суду за вхід.№ЕП/3410/18 надійшла заява, у якій позивач зазначає, що з огляду на зміст відзиву відповідача, міська рада забезпечує чинність законів України на відповідній території (ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування»), то ж намагання відповідача уникнути відповідальності за свою протиправну бездіяльність у випадку порушення законів України у торгівельних закладах Одеси зайвий раз підтверджує небажання останнього виконувати свої обов'язки. Крім того, відповідно до ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови; ст. 10 Конституції України вказує, що державною мовою в Україні є українська мова; відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про захист прав споживачів" за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері обслуговування. Позивач вважає, що його право на обслуговування державною мовою було порушено в торгівельній установі міста Одеси; відповідач як суб'єкт владних повноважень зобов'язаний забезпечити чинність законів України в Одесі; відповідач вчинив бездіяльність, що призвело до безкарності порушників, і це мало наслідком погіршення ОСОБА_1 морального стану; позивач зазнав втрат немайнового характеру, а саме моральної шкоди внаслідок порушення його прав, що призвело до моральних страждань та порушенню нормальних життєвих зв'язків, а також мало наслідком неможливість продовження активного громадського життя (а.с.41).

Представник відповідача 02.07.2018 року через канцелярію Одеського окружного адміністративного суду за (вхід.№18646/18) надав до суду заперечення на відповідь на відзив, оскільки позивач стверджує, по-перше, що відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» «...міська рада забезпечує чинність законів України на відповідній території...». Одеська міська рада наголошує на тому, що вказане твердження ОСОБА_1 ґрунтується не хибному розумінні норм діючого законодавства України з огляду на наступне. Положення статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлюють чіткий перелік повноважень сільського, селищного, міського голів і жодна з 7 частин вказаної статті не містить положень, які б передбачали повноважень саме сільських, селищних, міських рад як взагалі, так і з приводу «…забезпечення чинності законів України...» зокрема. Зазначеною статтею Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено повноваження сільських, селищних, міських голів, серед яких, зокрема, забезпечення здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади. При цьому відповідач зазначає, що посилання на вказану норму є взагалі незрозумілим та безпідставним, оскільки відповідачем у даній справі є Одеська міська рада, а не міський голова. Більш того, як вже наголошувалось у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1, сама по собі позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради, що виразилась у невжитті заходів щодо забезпечення чинності Законів України є необгрунтованою, оскільки чинність закону - це юридична передумова дії закону, яка означає наявність у закону юридичної сили. Чинність закону надає йому нормативної обов'язковості в системі законодавства, юридичної властивості підпорядковувати дію відповідних нормативно-правових актів нижчого рівня та індивідуальних правових актів. З наведеного вбачається, що чинність закону - це обов'язковість його виконання, яка визначається часом (з якого періоду встановлюється дія закону), простором - на якій території, колом осіб, на які цей закон поширюється. Відповідно до ст. 75 Конституції України, єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Поряд з цим, відповідно до абз. 4 ст. 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Так, ст.160 Перехідних положень Конституції України встановлено, що Конституція України набуває чинності з дня її прийняття. У п.1 Прикінцевих положення Закону України «Про засади державної мовної політики» вказано, що цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, яке відбулось 10.08.2012 року у офіційному виданні «Голос України» № 146. Вказані обставини вказують на те, що Закони України, на норми яких посилається ОСОБА_1 у своїй позовній заяві, набули чинності набагато раніше, аніж позивач звернувся із цим позовом. Таким чином, забезпечення чинності Законів в цілому не входить ані до компетенції Одеського міського голови, ані до компетенції Одеської міської ради, ані будь-якого іншого органу Одеської міської ради, що свідчить про необгрунтованість звернення позивача із відповідним питанням до міського голови та позовної заяви в цілому та вказує на відсутність предмета спору та його штучний характер.

З вищевикладеного вбачається, що твердження позивача щодо того, що відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» «...міська рада забезпечує чинність законів України на відповідній території...» є безпідставним та необгрунтованим та таким, що прямо суперечить нормам чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для задоволення позовної заяви ОСОБА_1

По-друге, посилання позивача на окрему частину статті 10 Конституції України є недоречним, оскільки ОСОБА_1 ігноруючи інші положення вказаної статті, не бере до уваги прямо передбачену законодавцем гарантію вільного розвитку, використання і захисту російської, інших мов національних меншин України. Наведені положення Конституції України кореспондуються з положеннями чинного на момент звернення зі скаргою від 19.01.2018 року Закону України «Про засади державної мовної політики». Так, ч. 1 ст. 6 вказаного Закону передбачено, що державною мовою України є українська мова. Поряд з цим, частиною 3 статті 6 Закону визначено, що обов'язковість застосування державної мови чи сприяння її використанню у тій чи інший сфері суспільного життя не повинні тлумачитися як заперечення або применшення права на користування регіональними мовами або мовами меншин у відповідній сфері та на територіях поширення.

Відповідно до порядку, передбаченого Законом України «Про основи державної мовної політики», Одеською міською радою прийнято рішення від 13.08.2012 року № 2419-VІ «Про реалізацію положень Закону України «Про основи державної мовної політики», яким передбачено, що у місті Одесі російську мову визнано як регіональну мову.

По-третє, як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив позивач не надає жодного доказу, що доводить існування причинно-наслідкового зв'язку між його моральними стражданнями та діями Одеської міської ради, а також доказів на підтвердження зазначеного позивачем розміру шкоди, нібито завданої такими діями. З урахуванням вищевикладеного, Одеська міська рада зазначає, що позовна заява та відповідь на відзив ОСОБА_1 є необгрунтованими, безпідставними та такими, що прямо суперечать нормам чинного законодавства, що є підставою для відмови у задоволенні позову (а.с.59-61).

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступні факти та обставини:

ОСОБА_1 19.01.2018 року засобами електронної пошти звернувся до відповідача із скаргою на порушення законів України при обслуговуванні у торгівельному закладі міста Одеси, а саме в магазині «Укрзолото», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 36. Листом Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради від 12.02.2018 року ОСОБА_1 було повідомлено, що у вищевказаному магазині дотримані вимоги щодо мовного питання, передбачені чинним законодавством України. Позивач вважає, що відповідач вчинив бездіяльність відносно його скарги на порушення чинного законодавства при обслуговуванні у торгівельному закладі. Тому, ОСОБА_1 вважає, що його права як споживача були порушені, а міська рада порушує Закон України «Про місцеве самоврядування».

Порядок звернення громадян до посадових органів місцевого самоврядування та надання ними відповіді на такі звернення визначено Законом України «Про звернення громадян» (далі - Закон).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Голови Одеської міської ради зі скаргою щодо «...вжиття невідкладних заходів для забезпечення чинності законів України...» через неналежне обслуговування ОСОБА_1 працівниками магазину «Укрзолото», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 36, зокрема, щодо відмови працівників вказаного закладу у обслуговуванні позивача державною мовою.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про захист прав споживачів», органи місцевого самоврядування з метою захисту прав споживачів мають право створювати при їх виконавчих органах структурні підрозділи з питань захисту прав споживачів, які вправі, зокрема, розглядати звернення споживачів, консультувати їх з питань захисту прав споживачів.

Згідно з п. 1.1 Положення про управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (далі - Положення), затвердженим рішенням Одеської міської ради від 24.12.2014 року № 5990-VI Управління є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Підпунктом 1.2 Положення передбачено, що управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (далі - Управління) в своїй роботі керується Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», чинним законодавством України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, органів державної виконавчої влади, актами Одеської міської ради та її виконавчого комітету, міського голови, цим Положенням.

Відповідно до п.п. 1.4 Положення Управління підзвітне та підконтрольне Одеській міській раді, підпорядковане міському голові та виконавчому комітету Одеської міської ради. На Управління може бути покладено Одеською міською радою, її виконавчим комітетом, міським головою виконання частини повноважень, що делегувалися їм органами державної виконавчої влади та власних повноважень (п.п. 1.5 Положення).

Згідно з п.п. 2.1 Положення завданнями Управління є здійснення відповідно до чинного законодавства контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами торгівлі, ресторанного господарства та сфери послуг. З метою належного та своєчасного розгляду скарги ОСОБА_1, скарга була розглянута управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, за результатами розгляду якої листом від 12.02.2018 року Управління надало заявнику вичерпну відповідь у строк та у межах повноважень, встановлених нормами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом. Наведені положення Конституції України кореспондуються з положеннями чинного на момент звернення зі скаргою від 19.01.2018 року Закону України «Про засади державної мовної політики» (далі - Закон). Так, ч.1 ст.6 вказаного Закону передбачено, що державною мовою України є українська мова.

Українська мова, як державна мова обов'язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом. Держава сприяє використанню державної мови в засобах масової інформації, науці, культурі, інших сферах суспільного життя. Однак, частиною 3 статті 6 Закону визначено, що обов'язковість застосування державної мови чи сприяння її використанню у тій чи інший сфері суспільного життя не повинні тлумачитися як заперечення або применшення права на користування регіональними мовами або мовами меншин у відповідній сфері та на територіях поширення.

Відповідно до ч.2 ст.7 зазначеного Закону у контексті Європейської хартії регіональних мов або мов меншин до регіональних мов або мов меншин України, до яких застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, віднесені мови: російська, білоруська, болгарська, вірменська, гагаузька, ідиш, кримськотатарська, молдавська, німецька, новогрецька, польська, ромська, румунська, словацька, угорська, русинська, караїмська, кримчацька.

Згідно з ч.3 вищевказаної статті Закону передбачено, що до кожної мови, визначеної у частині другій цієї статті, застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, за умови, якщо кількість осіб - носіїв регіональної мови, що проживають на території, на якій поширена ця мова, становить 10 відсотків і більше чисельності її населення.

За рішенням місцевої ради в окремих випадках, з урахуванням конкретної ситуації, такі заходи можуть застосовуватися до мови, регіональна мовна група якої становить менше 10 відсотків населення відповідної території.

Частина 6 статті 7 Закону встановлює, що регіональна мова або мова меншини (мови), що відповідає умовам частини третьої цієї статті, використовується на відповідній території України в роботі місцевих органів державної влади, органів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування, застосовується і вивчається в державних і комунальних навчальних закладах, а також використовується в інших сферах суспільного життя в межах і порядку, що визначаються цим Законом.

Таким чином, відповідно до порядку, передбаченого Законом України «Про основи державної мовної політики». Одеською міською радою прийнято рішення від 13.08.2012 року № 2419-VІ «Про реалізацію положень Закону України «Про основи державної мовної політики», яким передбачено, що у місті Одесі російську мову визнано як регіональну мову.

ОСОБА_1 у своєму позові неодноразово посилається на чинний на момент подання скарги від 19.01.2018 року Закон України «Про засади державної мовної політики», свідомо порушуючи зміст ч. 2 ст. 18 вказаного Закону, вказуючи, що нею передбачено, що в економічній і соціальній діяльності об'єднань громадян, приватних підприємств, установ та організацій, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності та фізичних осіб вільно використовуються державна мова та інші мови, попри те, що дійсна редакція ч. 2 ст. 18 Закону України «Про засади державної мовної політики» містить таку норму: «В економічній і соціальній діяльності об'єднань громадян, приватних підприємств, установ та організацій, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності та фізичних осіб вільно використовуються державна мова, регіональні мови або мови меншин, інші мови».

Треба також зазначити, що відповідно до порядку, передбаченого Законом України «Про основи державної мовної політики», Одеською міською радою прийнято рішення від 13.08.2012 року № 2419-VІ «Про реалізацію положень Закону України «Про основи державної мовної політики», яким передбачено, що у місті Одесі російську мову визнано як регіональну мову.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради, що виразилась у невжитті заходів щодо забезпечення чинності Законів України у торгівельному закладі за скаргою позивача від 19.01.2018 року та зобов'язання Одеської міської ради вжити заходи за наведеною скаргою позивача не підлягають задоволенню, оскільки управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, як компетентним органом, було вчасно вжито необхідних заходів з метою перевірки обставин, викладених у скарзі від 19.01.2018 року, що повністю виключає необхідність повторного застосування відповідних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Разом з тим, суд звертає увагу на Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що для того, щоб заявник міг вважатися потерпілим у певній ситуації, він повинен представити обґрунтовані переконливі докази можливості виникнення порушення, наслідки якого він відчуває особисто на собі; самі лише підозри чи припущення не є достатніми у цьому випадку (справи «Sепаtог Lіnеs GmbH проти 15 держав Європейського Союзу», Federation chretienne des temoins de Jehovah de France проти Франції»).

Позивач звернувся до суду, стверджуючи про порушення свого права бездіяльністю Одеської міської ради, не наводячи жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладеної у позовній заяві позиції.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Одеської міської ради моральної шкоди, зазначимо наступне. Згідно положення ч.1 ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характер, внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 5 цієї постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не надано належних доказів завдання відповідачем моральної шкоди, тому і відповідно обов'язку її компенсування.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка виразилась у не вжитті заходів щодо забезпечення чинності законів України у торгівельному закладі за скаргою ОСОБА_1 від 19.01.2018 року, зобов'язати Одеську міську раду вжити заходів щодо забезпечення чинності законів України у торгівельному закладі за скаргою ОСОБА_1 від 19.01.2018 року, стягнути з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн. задоволенню не підлягають відповідно до положень ч.1 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,241-246,263 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка виразилась у не вжитті заходів щодо забезпечення чинності законів України у торгівельному закладі за скаргою ОСОБА_1 від 19.01.2018 року, зобов'язати Одеську міську раду вжити заходів щодо забезпечення чинності законів України у торгівельному закладі за скаргою ОСОБА_1 від 19.01.2018 року, стягнути з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн. - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Єфіменко К.С.

.