Справа № 826/14256/17
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17 жовтня 2017 року № та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року позовні вимоги задоволено.

Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві, не погодившись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що в період з 01.01.2014 по 31.12.2014 платник податків ОСОБА_2 фактично отримував доходи у вигляді (спрощення) заборгованості (як додаткове благо) від ПАТ «Укрсоцбанк», але податкову декларацію про майновий стан і доходи не подав, чим порушив вимоги п.49.2, п.п. 49.18.5 п.49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, з огляду на що, наголошує на правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків-фізичної особи ОСОБА_2 щодо дотримання вимог податкового законодавства з питання повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб від доходів отриманих у вигляді додаткового блага за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

За результатами даної перевірки складено акт від 15 вересня 2017 року №1490/26-15-13-10/НОМЕР_1, згідно з висновками якого встановлено порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_2 п. 49.2, п.п. 49.18.5 статті 49 розділу ІІ, п. 179.1 статті 179 розділу IV Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ зі змінами та доповненнями; вимоги "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 статті 164, п. 167.1 статті 167, статті 36 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ зі змінами та доповненнями.

Зафіксоване в акті перевірки порушення мотивоване тим, що за перевірений період позивач отримав дохід у вигляді додаткового блага, а саме прощення заборгованості у розмірі 100 000,00 грн з боку ПАТ "Укрсоцбанк", про що відображено банком у податковому розрахунку.

Як зазначено в акті перевірки, прощена заборгованість є додатковим благом платника податку, яка підлягає декларуванню з відповідним оподаткуванням.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 17 жовтня 2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 18 750,00 грн (за основним платежем 15 000,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 3 750,00 грн);

- від 17 жовтня 2017 року №, яким до позивача застосовано штраф у сумі 170,00 грн.

Позивач вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не наведено правових підстав для відображення ОСОБА_2 суми у розмірі 100 000,00 грн. у складі оподатковуваного доходу як додаткового блага.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Матеріали справи свідчать, що 21 вересня 2007 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №08-038/474.

25 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про внесення змін №3 до Договору кредиту №08-038/474 від 21 вересня 2007 року, відповідно до якого сторони дійшли взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, які викладенні в договорі кредиту (з урахуванням всіх змін та доповнень до нього).

Зокрема, відповідно до п. 2.2 вказаного договору №3, якщо позичальник протягом строку дії цього договору про внесення змін здійснить одноразовий платіж в сумі від 100 000,00 грн. на підставі заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 15 з частковим анулюванням, форма якої визначена в Додатку №2 до договору, то позичальник набуває права на анулювання (прощення) залишку заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами у сумі, що дорівнює здійсненого платежу, але не більше фактичного залишку на відповідних рахунках обліку нарахованих процентів на дату здійснення вищезазначеного платежу (копія договору міститься в матеріалах справи).

З матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2014 року, 26 вересня 2014 року та 12 листопада 2014 року позивачем були здійсненні платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитом на підставі заяв на сплату заборгованості згідно умов Опції 15 з частковим анулюванням на загальну суму 100 000,00 грн. (а.с.35, 45, 46).

Крім того, у вказаних заявах позивач, відповідно до умов договору від 25 вересня 2014 про внесення змін №3 до Договору кредиту №08-038/474 від 21 вересня 2007 року, просив здійснити анулювання (прощення) заборгованості за нарахованими процентами.

Своїм листом від 08.11.2016 № 11-1-186/79 - 1325 ПАТ «Укрсоцбанк» підтвердив інформацію про суми нарахованих та виплачених доходів з ознакою « 126» (додаткове благо) у вигляді анулювання кредитної заборгованості фізичних осіб, зокрема, ОСОБА_2 у сумі 100 000, 00 грн.

Отже, з наведеного вбачається, що Банком здійснювалось анулювання (прощення) заборгованості за нарахованими та несплаченими позивачем процентами.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв'язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При вирішенні даного спору слід враховувати й положення пункту 56.21 ст. 56 ПК України, якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таке застосування норм податкового законодавства відповідає й основним засадам податкового права, проголошеним у ст. 4 ПК України.

Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №813/1742/16.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що Банком здійснювалось анулювання (прощення) заборгованості за нарахованими та несплаченими позивачем процентами, колегія суддів приходить до висновку про недопущення ОСОБА_2 порушення правил сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб та відсутність підстав для притягнення його до відповідальності.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 15 лютого 2018 року та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 08.08.2018 року.