Справа № 826/7616/16
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7616/16 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Кузьменка В.В., Троян Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністра освіти і науки України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, платник податків) звернувся до суду з позовом до Міністра освіти і науки України (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії щодо ненадання Міністерством освіти і науки України відповіді на депутатське звернення №388-дз від 18.04.2016, а також щодо ненадання інформації у відповідь на депутатське звернення №388-дз від 18.04.2016, яким порушені положення статей 16 та 19 Закону України «Про статус народного депутата України»;

- зобов'язати Міністра освіти і науки України розглянути депутатське звернення №388-дз від 18.04.2016 та надати затребувану в ньому інформацію, а саме: надати належним чином завірену копію витягу з реєстру документів про вищу освіту Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо диплома про вищу освіту Прем'єр-міністра України ОСОБА_3 (диплом Міжрегіональної Академії управління персоналом НОМЕР_2 від 12.12.2013 року).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Крім цього, вказує, що запитувана позивачем інформація знаходиться у відкритому доступі.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2016 позивачем направлено до відповідача депутатське звернення №388-дз (вх. від 21.04.2016 №1846/0/1-16), в якому ОСОБА_2 просив надати належним чином завірену копію витягу з реєстру документів про вищу освіту Єдиної державної електронної бази з питань освіти з метою перевірки достовірності диплому про вищу освіту Прем'єр-міністра ОСОБА_3 (диплом Міжрегіональної Академії управління персоналом НОМЕР_2 від 12.12.2013 року).

Відповідь на депутатське звернення надано Міністерством науки і освіти України листом від 28.04.2018 № 1/13-382 за підписом першого заступника Міністра Совсун І.Р.

У вказаному листі зазначено наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Виходячи з викладеного, Міністерство не має правових підстав для надання запитуваної інформації та розгляне документи у разі надходження їх в установленому законодавством порядку.

Вважаючи ненадання інформації на депутатське звернення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що листом від 28.04.2018 Міністерством освіти і науки України надано відповідь на лист позивача у встановленому законодавством порядку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість такого висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат має право на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян з питань, пов'язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань.

Депутатське звернення - викладена в письмовій формі пропозиція народного депутата, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз'яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, керівники підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян, яким адресовано депутатське звернення, зобов'язані протягом 10 днів з моменту його одержання розглянути і дати письмову відповідь.

Згідно з ч. 4 ст. 16 цього Закону вмотивована відповідь на депутатське звернення повинна бути надіслана народному депутату не пізніш як на другий день після розгляду звернення. Відповідь надається в обов'язковому порядку і безпосередньо тим органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, до якого було направлено звернення, за підписом його керівника чи посадової особи, керівником підприємства, установи та організації, об'єднання громадян, крім випадків, установлених цим Законом.

Частиною 2 ст. 19 Закону України «Про статус народного депутата України» передбачено, що на вимогу народного депутата посадові особи органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ та організацій зобов'язані забезпечити його консультаціями відповідних фахівців з питань депутатської діяльності і надати невідкладно, а за відсутності такої можливості - не пізніш як у п'ятиденний строк, необхідні інформацію і документацію.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з ненаданням Міністром освіти і науки України інформації щодо диплома про вищу освіту Прем'єр-міністра України ОСОБА_3, яку ОСОБА_2 просив надати у депутатському зверненні.

Підставою для відмови у наданні такої інформації стало віднесення такої інформації до конфіденційної.

Отже, з метою правильного вирішення справи необхідним є з'ясування, чи є Міністерство освіти та науки України розпорядником запитуваної інформації, та чи не відносяться такі відомості до інформації з обмеженим доступом.

Згідно з пунктами 78, 82, 88 пункту 4 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №630, Міністерство освіти і науку України відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує ведення та функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти, інших державних електронних баз та реєстрів, інших інформаційних систем у сфері, що належить до його компетенції; проводить в межах повноважень, передбачених законом, спеціальну перевірку відомостей щодо освіти, наявності наукового ступеня, вченого звання в осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування; здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю МОН, підприємств, установ та організацій, що належить до сфери його управління.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації є суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Таким чином, Міністерство освіти і науки України є розпорядником запитуваної позивачем інформації щодо освіти особи, яка виконує функції держави.

Стосовно посилання відповідача у відповіді на звернення позивача про віднесення інформації щодо освіти Прем'єр-міністра України до конфіденційної інформації колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (ч. 2 ст. 1 зазначеного Закону). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (ч. 1 ст. 6 цього ж Закону).

Нормами статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено критерії обмеження доступу до публічної інформації.

Згідно частини 2 цієї статті обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Отже, доступ до інформації може бути обмежено лише за умови додержання сукупності всіх трьох зазначених підстав.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше (частини третя та четверта статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

За визначенням статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій ст. 13 цього Закону.

У розумінні частини другої статті 21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до статті 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

У свою чергу, ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що об'єктами захисту є персональні дані. Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Прем'єр-міністр України призначається на посаду Верховною Радою України за поданням Президента України.

Частиною 5 цієї статті встановлено, що до подання про призначення на посаду Прем'єр-міністра України додаються:

1) відомості про громадянство;

2) відомості про освіту;

3) відомості про трудову діяльність і автобіографія;

4) декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, що встановлені Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції";

5) відомості про перебування у складі керівного органу чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку;

6) відомості про судимість кандидата.

Усі відомості подаються державною мовою і власноручно підписуються кандидатом на посаду Прем'єр-міністра України.

Таким чином, відомості про освіту особи, яка виконує функції держави, не є конфіденційною інформацією, оскільки перебування особи на посаді, пов'язаній зі здійсненням функцій держави, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 20 січня 2012 року N 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, публічний характер як самих органів - суб'єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві. Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року N 1165 (1998) (далі - Резолюція N 1165) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6).

При вирішенні справи колегія суддів враховує, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що запитувана у зверненні позивача інформація знаходиться у вільному доступі на офіційному веб-сайті ДП «Інфоресурс», будь-яка особа при наявності обов'язкових реквізитів може перевірити її автентичність.

Повідомлення запитувача інформації про можливість ознайомитися із запитуваною інформацією на сайті розпорядника публічної інформації суперечить частині другій статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до якої відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, вважається протиправною відмовою в наданні інформації, оскільки офіційний сайт є загальнодоступним джерелом.

Таким чином, виконання розпорядником обов'язку щодо оприлюднення публічної інформації не звільняє від обов'язку надати публічну інформацію на запит.

У спірних правовідносинах розпорядником інформації запитувані відомості на депутатське звернення позивача всупереч вищенаведеним положенням законодавства надано не було, у зв'язку з чим оскаржувані дії щодо надання відповіді є незаконним, а депутатське звернення ОСОБА_2 повинно бути розглянуто з наданням відповіді у встановленому законодавством порядку.

Посилання суду першої інстанції на перевірку запитуваних відомостей щодо освіти Прем'єр-міністра України при призначенні на посаду ніяким чином не спростовує обов'язку надавати таку інформацію на депутатське звернення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції вирішив справу при з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про часткове задоволення позову.

Вимоги позивача до міністерства освіти і науки України задоволенню не підлягають, оскільки Міністерство освіти та науки не є відповідачем по даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно з ч. 6 цієї статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями ст.ст. 211, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року скасувати.

Прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністра освіти і науки України щодо ненадання інформації у відповідь на депутатське звернення ОСОБА_2 №388-дз від 18.04.2016.

Зобов'язати Міністра освіти і науки України розглянути депутатське звернення №388-дз від 18.04.2016 та надати затребувану в ньому інформацію, а саме: надати належним чином завірену копію витягу з реєстру документів про вищу освіту Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо диплома про вищу освіту Прем'єр-міністра України ОСОБА_3 (диплом Міжрегіональної Академії управління персоналом НОМЕР_2 від 12.12.2013 року).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Міністерства освіти і науки України (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1. , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378, 00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень, 00 коп.).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді В.В. Кузьменко
Н.М. Троян

Повний текст постанови виготовлено 07.08.2018