Справа № 1740/2122/18
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

10 серпня 2018 року м. Рівне №1740/2122/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позов до відповідача, Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області від 07.02.2018 №41.

Вирішуючи питання відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Як слідує із обґрунтування позову, позивач є спадкоємцем майна ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті до складу спадщини увійшло право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданим Здолбунівською районною державною адміністрацією Рівненської області 28.10.1997.

Після смерті ОСОБА_2 позивач звернувся до приватного нотаріуса Здолбунівського районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини. 11.07.2017 ним було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким він є єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_2, а саме: права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданим Здолбунівською районною державною адміністрацією Рівненської області 28.10.1997.

При цьому, позивач зазначає, що розпорядженням відповідача №392 від 14.08.2007 був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації щодо складання державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) для ведення особистого селянського господарства на території Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області.

Крім того, 29.07.2008 відповідачем прийняте розпорядження №419, яким: погоджений проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області; затверджена технічна документація із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) та складання державних актів на право власності на землю громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області; затверджений протокол зборів власників земельних часток (паїв); виділені в натурі (на місцевості) та передані у власність земельні ділянки громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, зокрема ОСОБА_2 ріллю в масиві АДРЕСА_1 площею 2,7га, відповідно до сертифікату серії НОМЕР_1 від 28.10.1997.

11.08.2017 відповідачем прийнято розпорядження №366 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства", відповідно до якого позивачу був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства на території Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області в масиві АДРЕСА_1 площею 2,7га.

Разом з тим, розпорядженням відповідача №574 від 16.11.2016 був наданий дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства на території Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області в масиві АДРЕСА_1 площею 2,7га та вже зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_3

З огляду на вказане, 14.12.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив прийняти необхідні розпорядження для забезпечення реалізації його права на земельну частку (пай) на території Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області в масиві АДРЕСА_1 площею 2,7га.

07.02.2018 відповідач прийняв розпорядження №41, яким вніс зміни в додаток до розпорядження від 11.08.2017 №366 та виклав позицію 4 додатку в редакції, відповідно до якої позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства на території Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області в масиві АДРЕСА_2 площею 1,87га.

Позивач стверджує, що спірним розпорядженням відповідач порушив його право на земельну ділянку (пай) як спадкоємця, посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_2 від 28.10.1997 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.07.2017 у спадковій справі №65/2017.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви, суд зазначає наступне.

За правилами ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України", Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "судом встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Занд проти Австрії" зазначив, що поняття "суд, встановлений законом" у ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

За ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною,

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ, суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як слідує із змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, в даному випадку спір виник щодо правомірності розпорядження голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, яким внесено зміни до іншого розпорядження голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області в частині надання позивачу дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства на території Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області в масиві АДРЕСА_1 площею 2,7га, право власності на яку вже оформлене за іншою особою - ОСОБА_3

Отже, даний спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а існує спір про право, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №2а-1622/12/2170, в якій суд дійшов висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, а також правомірності надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

За правилами ч.ч.1, 2 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

При цьому, суд звертає увагу на те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, що не належить до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

З огляду на те, що спірні правовідносини є похідними від спору щодо майнових прав, а саме права власності на спірну земельну ділянку, цей спір не є публічно-правовим, а випливає з цивільних відносин і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно із вимогами п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Одночасно суд звертає увагу на те, що рішення про відмову у відкритті провадження у справі не обмежує сторони у реалізації захисту свого речового права в порядку цивільного судочинства.

Згідно із п.3 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Долученим до позовної заяви дублікатом квитанції №0.0..1 від 06.08.2018 підтверджується, що позивачем при поданні даного позову до суду сплачений судовий збір в сумі 704,80грн.

Оскільки клопотання позивача про повернення судового збору відсутнє, то питання щодо його повернення судом не вирішується.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 170, статтями 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області від 07.02.2018 №41.

Роз'яснити ОСОБА_1, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Суддя Комшелюк Т.О.