Справа № 810/3148/18
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2018 року № 810/3148/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Будівельний альянс» до Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Будівельний альянс» з позовом до головного державного виконавця Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №55918213 від 03.03.2018 у звязку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем прийнято до виконання постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, строк предявлення до виконання якої на момент звернення її до примусового виконання сплинув.

Відповідач позов не визнав, на обґрунтування заперечень поти позову зазначив, що виконавче провадження з примусового виконання постанови Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 20.11.2017 №З-2011/16-10/10-19/2011/08/01 було відкрито у межах тримісячного строку з дня набрання вказаною постановою законної сили.

У судове засідання, призначене на 09.07.2018, учасники справи не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Разом з цим, матеріали справи містять клопотання учасників справи про її розгляд за відсутності уповноважених представників.

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд вирішив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

20 листопада 2017 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області прийнято постанову №З-2011/16-10/10-19/2011/08/01, якою ТОВ «Будівельна компанія «Будівельний альянс» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом 1 пункту 8 частини 3 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 75780,00 грн.

02 березня 2018 року Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області звернувся до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 20.11.2017 №З-2011/16-10/10-19/2011/08/01.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 03.03.2018 №55918213 відкрите виконавче провадження з примусового виконання постанови від 20.11.2017 №З-2011/16-10/10-19/2011/08/01.

Не погоджуючись з постановою про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) субєктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Суд зазначає, що перелік органів, уповноважених розглядати справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, визначено у статті 3 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Відповідно до частини 1 вказаної статті, справи про правопорушення, передбачені цим Законом, розглядаються: 1) виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад; 2) структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 3) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294, передбачено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-премєр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», постанови про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесені посадовими особами, визначеними у частині другій статті 3 цього Закону, є виконавчими документами і підлягають виконанню в установленому законом порядку.

Отже, постанови про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, прийняті Держархбудінспекцією або її територіальними органами, є виконавчими документами та підлягають виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк предявлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ предявлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що виконавче провадження ВП №55918213 було відкрите на підставі виконавчого документа, строк предявлення якого до виконання минув.

Надаючи правову оцінку таким доводам позивача суд зазначає наступне.

Строки предявлення виконавчих документів до виконання визначені у статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Отже, постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності можуть бути звернуті до примусового виконання протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Як вбачається з постанови Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 20.11.2017 №З-2011/16-10/10-19/2011/08/01, датою набрання нею законної сили є 05.12.2017.

Таким чином, до примусового виконання постанова Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 20.11.2017 №З-2011/16-10/10-19/2011/08/01 могла бути звернута у термін до 05.03.2018.

Матеріалами справи підтверджується, що заява про примусове виконання вказаної постанови була надіслана Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 19.02.2018 та надійшла до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області 02.03.2018.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що постанова Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 20.11.2017 №З-2011/16-10/10-19/2011/08/01 до примусового виконання була звернута у встановлені законом строки.

Зауваження позивача з приводу того, що постанову про накладення штрафу було прийнято до виконання незважаючи на сплив строку, встановленого пунктом 34 Порядком накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 № 244 (далі Порядок), суд відхиляє.

Так, пунктом 34 Порядку, на який посилається позивач, передбачено, що не підлягає виконанню постанова про накладення штрафу, яку не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Суд зазначає, що для виконання постанову Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 20.11.2017 №З-2011/16-10/10-19/2011/08/01 до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було надіслано 19.02.2018, що підтверджується листом Департаменту від 19.02.2018 №10/10-52/1902/03.

Таким чином, постанову Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 20.11.2017 №З-2011/16-10/10-19/2011/08/01 було передано на виконання у межах строків, встановлених пунктом 34 Порядку.

У той же час, статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобовязані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Згідно з пунктом 31 Порядку, постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили.

Отже, строки у виконавчому провадженні, у тому числі строки предявлення виконавчого документа до виконання, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження».

Суд також зазначає, що конкуренція різних за юридичною силою норм, які регулюють тотожні за змістом правовідносини (ієрархічні колізії), має вирішуватись із застосуванням колізійного принципу lex superior derogat inferiori (лат. "вищий за силою закон відміняє закон, нижчий за силою"). Колізійний принцип lex superior ґрунтується на закономірностях побудови ієрархічної системи законодавства та принципі законності, який, у тому числі, передбачає, що норми акта нижчестоящого органу не повинні суперечити нормам акта вищестоящого органу.

Таким чином, до правовідносин, що регулюють строк предявлення постанови про накладення штрафу з правопорушення у сфері містобудівної діяльності підлягають застосуванню положення Закону України «Про виконавче провадження».

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення суду 11.07.2018.

Суддя Панченко Н.Д.