Справа № 813/2004/18
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 813/2004/18
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий-суддя Костецький Н.В.
секретар судового засідання Витвицька В.П.,
представник позивача ОСОБА_1,
представник відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -
ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3В.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області від29.03.2018 № 19-ОС Про звільнення ОСОБА_3;
- поновити ОСОБА_3 (паспорт серії КВ 639311, виданий Дрогобицьким МРВ УМВСУ у Львівській області 26.04.2001 р., ід.н. НОМЕР_1) на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області з 30.03.2018.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно наказу управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Львівській області від 29.03.2018 № 19-ОС ОСОБА_3 звільнено з посади у зв'язку з ліквідацією органу відповідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач зазначає, що йому взагалі не було запропоновано ні рівнозначної, ні нижчої посади. Також,посилається як на протиправність свого звільнення за оскарженим наказом у зв'язку з ліквідацією органу за п. 1 ст. 40 КЗпП України на п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст. 104 ЦК України та правову позицію Верховного Суду України, викладену у його рішеннях стосовно можливості ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. У зв'язку з наведеним, позивач просить зобов'язати відповідача поновити його на посаді, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні щодо заявленого позову поклався на розсуд суду.
Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
29.03.2018 Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області видано наказ № 19-ОС Про звільнення ОСОБА_3, яким відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства України», наказу Держрибагенства України від 30.11.2015 № 369 «Про ліквідацію територіальних органів Держрибагенства України» та наказу Львіврибоохорони від 07.12.2015 № 53, а також із врахуванням наказу Держрибагенства від 09.02.2018 № 58 та листа Держрибагенства від 27.01.2016 № 2-8-16/422-16, звільнено ОСОБА_3 головного державного інспектора відділу відділу охорони водних біоресурсів управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області з 30.03.2018 згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Не погоджуючись із вказании наказом позивач оскаржив його до суду.
Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій держави щодо забезпечення права на працю працездатним громадянам є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи згідно до вимог статті 5-1 КЗпП України.
Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельност або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).
Згідно з п. 1ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене ст. 42 цього Кодексу. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник бо уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштування самостійно.
Згідно з ч. 5 ст. 22 Закону України «Про державну службу», у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов'язкового проведення конкурсу.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу: на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» від 30.09.2015 № 894 передбачена ліквідація як юридичних осіб публічного права територіальні органи Державного агентства рибного господарства за переліком згідно з додатком 1 (зокрема підлягало ліквідації - управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області), при цьому, передбачалося одночасно утворення територіальних органів Державного агенства рибного господарства як структурних підрозділів апарату Агенства за переліком згідно до додатку 2 (зокрема - утворення - управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області).
30.11.2015 Державним агентством рибного господарства України видано наказ № 369 «Про ліквідацію територіальних органів Держрибагентства України», яким, вирішено ліквідувати до кінця 2015 року, як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства рибного господарства України згідно додатком 1.
07.12.2015 управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області видано Наказ № 53 «Про ліквідацію Львіврибоохорони», яким відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства України» та п. 1, п. 3, п. 5.2 Наказу Державного агентства рибного господарства України від 30.11.2015 № 369 «Про ліквідацію територіальних органів рибоохорони», здійснено припинення діяльності юридичної особи управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що фактично відбулася реорганізація шляхом ліквідації територіального органу Державного агентства рибного господарства - управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області з одночасним створенням управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області як структурного підрозділу агентства, при цьому, функції та повноваження вказаних територіальних органів, які ліквідуються, покладалися на Агентство до утворення територіальних органів як структурних підрозділів апарату Державного агентства рибного господарства згідно п. 4 вказаної постанови КМУ № 894.
Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняє свою діяльність, передаючи все своє майно, права та обов'язки іншим юридичним особам - правонаступникам внаслідок реорганізації (через злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації.
Тобто, при реорганізації чи ліквідації юридична особа припиняється, але її права та обов'язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому, до правонаступника переходять обов'язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов'язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).
З аналізу наведених обставин у справі та норм чинного законодавства можна дійти висновку про те, ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо у розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.
Відповідна правова позицію узгоджується і з позицією Верховного Суду України, вкладеній у його постановах від 04.03.2014 у справі № 21-8а14, від 27.05.2014 у справі № 21-108а14, від 28.10.2014 у справі № 21-484а14, від 19.01.2016 у справі № 21-2225а15.
Як встановлено судом у ході судового розгляду справи, ОСОБА_3 було звільнено з посади головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області згідно наказу 29.03.2018 № 19-ОС без надання позивачеві пропозиції переведення його до новоутвореного структурного підрозділу - управління Державного рибного господарства у Львівській області, до якого перейшли функції та повноваження органу, який ліквідувався.
Відтак, суд дійшов висновку, що під час звільнення позивача у зв'язку з ліквідацією територіального органу Державного агентства рибного господарства - Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області було порушено порядок звільнення позивача, встановлений як п. 1 ст. 40 КЗпП Україи, так і ч. 5 ст. 22, п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу», оскільки ОСОБА_3 не було запропоновано іншу роботу, яку він обіймав відповідно до своєї кваліфікації у відповідних створених структурних підрозділах територіальних органів Державного рибного агентства згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894, яким були передані функції з реалізації державної політики у відповідній сфері.
Суд не погоджується з твердженнями відповідача про те, що повноваження та функції ліквідованого територіального органу не перейшли до новоствореного Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області, останні спростовуються аналізом Положень вказаних територіальних органів.
Відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність та обґрунтованість прийняття оскарженого наказу про звільнення позивача з урахуванням встановлених обставин у даній справі та наведених норм чинного законодавства.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх і належних правових підстав для прийняття наказу від29.03.2018 № 19-ОС Про звільнення ОСОБА_3, а тому, оскаржений наказ є протиправним і підлягає скасуванню.
Як встановлено судом, управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області на момент розгляду справи - знаходиться на стадії ліквідації.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відтак, наявні підстави для поновлення позивача на посаді в органі, з якого його було незаконно звільнено, а саме на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області з 30.03.2018.
Закріплений у ч. 1 ст. 9КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.
З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, слід допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.
Керуючись статтями 9, 242 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
1.Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати наказ управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області від29.03.2018 № 19-ОС Про звільнення ОСОБА_3.
3. Поновити ОСОБА_3 (паспорт серії КВ 639311, виданий Дрогобицьким МРВ УМВСУ у Львівській області 26.04.2001 р., ід.н. НОМЕР_1) на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області з 30.03.2018.
4. Рішення частині поновлення ОСОБА_3 (паспорт серії КВ 639311, виданий Дрогобицьким МРВ УМВСУ у Львівській області 26.04.2001 р., ід.н. НОМЕР_1) на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області звернути до негайного виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.08.2018.

Суддя Костецький Н.В.