Справа № 0540/5814/18-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 р. Справа№0540/5814/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Толстолуцької М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: 85487, АДРЕСА_1, адреса для листування: 85400, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 84500, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. 6, ) про скасування розпорядження та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якій просить суд:

- скасувати розпорядження від 12.02.2018 року Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області;

- зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату належної пенсії за віком ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на рахунок відкритий на ім'я ОСОБА_1 у Публічному акціонерному товаристві «Приватбанк» з 01.02.2018 року.

- судові витрати стягнути з відповідача на користь держави.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 0540/5814/18-а. Одночасно, суд задовольнив клопотання позивача та відстрочив сплату збору у розмірі 704,80 грн. до ухвалення судового рішення.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої зазначеної статті у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Про відкриття провадження у справі сторони повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач в обґрунтування заявленого позову зазначає, що в листопаді 2016 року вона звернулась до відповідача із заявою про виплату пенсії через зміну постійного місця проживання та реєстрації місця постійного проживання в м. Українськ Донецької області. До 01.02.2018 року пенсію вона отримувала в повному обсязі, проте в лютому 2018 року пенсійним органом виплату пенсії було припинено. На її запит щодо підстав невиплати пенсії, відповідач повідомив, що для поновлення виплати пенсії необхідно звернутися до управління соціального захисту населення за довідкою внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову від довідки внутрішньо переміщеної особи, з посиланням на норми постанов Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 та від 05 листопада 2014 року № 637.

Не погоджуючись з наданою відповіддю та зазначеними діями відповідача, вважаючи їх такими, що не ґрунтуються на Конституції та чинному законодавстві України, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відповідач заперечив проти задоволення зазначених вимог позивача, просив у задоволенні його позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Так, у наданому відзиві від 26.07.2018 року вих. № 9838/07, який надійшов на адресу суду засобами поштового зв'язку 02 серпня 2018 року (вхідний № 23972/18) відповідач, посилаючись на норми постанов Кабінету Міністрів України, які регулюють порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, зазначив, що управління, припиняючи виплату пенсії позивачеві діяло в порядку та на підставах, передбачених чинним законодавством та, на його думку, жодним чином не порушило прав позивача.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України (паспорт серії НОМЕР_2 виданий 04 вересня 2001 року Ленінським РВ УМВС України у місті Донецьку) РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою проживання: АДРЕСА_1 Позивач є пенсіонером за віком (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_3), перебуває на обліку в Селидовському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, що підтверджується наявними матеріалами справи та не заперечується відповідачем по справі.

Відповідач - Селидовське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () є суб'єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено що позивач проживала за адресою: АДРЕСА_4

15 листопада 2016 року її було знято з реєстрації за зазначеним місцем проживання та одночасно зареєстровано за новою адресою: АДРЕСА_2, про що у паспорті зроблено відповідні позначки.

На підставі особистої заяви позивача від 16.11.2016 року про запит пенсійної справи з управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман її було встановлено на облік Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Розпорядження пенсійного органу від 12 лютого 2018 року вирішено припинити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.02.2018 року.

Зі змісту зазначеного розпорядження вбачається, що підставою для припинення виплати позивачеві було те, що позивач згідно паспортних даних зареєстрована на підконтрольній українській владі території з 15.11.2016 року та реєстрація згідно Порядку оформлення та видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 - відсутня.

03 липня 2018 року позивач звернулась до управління із письмовою заявою, у якій просила:

1. надати роз'яснення, у зв'язку з чим та на підставі чого була припинена виплата пенсії з 01 лютого 2018 року;

2. в добровільному порядку відновити виплату пенсії з 01.02.2018 року;

3. надати копію рішення (розпорядження) про припинення виплати її пенсії за віком.

Листом управління від 06.07.2018 року (вих. № 8902/02) на звернення позивача надано інформацію, згідно якої вбачається, що з лютого 2018 року виплата її пенсії була припинена та повідомлено, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (незалежно від відмітки у паспорті) є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» на момент їх виникнення.

Отже, позивачу для поновлення виплати пенсії було запропоновано надати до пенсійного органу заяву, діючу довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, після чого згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 поновлення виплати пенсії буде здійснено на підставі рішення комісії про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат, яке буде винесене за результатами перевірки достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування.

До зазначеної відповіді було долучено копію розпорядження про припинення виплати пенсії.

Отже, предметом спору у даній справі є правомірність дій відповідача щодо невиплати (не поновлення виплати) пенсії позивачеві у зв'язку з відсутністю довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 зазначеного Закону, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з положеннями частини першої зазначеною статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 4.12 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Постанова № 22-1) передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (надалі - Закон № 1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно з положеннями статті 3 Закону № 1382-IV документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є:

- паспорт громадянина України,

- тимчасове посвідчення громадянина України,

- посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання,

- посвідчення біженця,

- посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту,

- посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Нормами статті 6 зазначеного Закону визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Як встановлено судом, позивач реалізував своє конституційне право щодо вільного вибору постійного місця проживання, перемістившись до мміста Українськ Донецької області, де зареєструвався за новою адресою у встановленому чинним законодавством порядку. Як вбачається з наданого відзиву, про факт реєстрації позивача на території, підконтрольній українській владі відповідач був обізнаний та зазначене не оскаржується відповідачем.

Суд не приймає доводи відповідача, що виплата пенсії внутрішньо переміщеним особам, незважаючи на зміну місця проживання здійснюється з урахуванням вимог законодавчих актів, що регулюють питання реєстрації та виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з огляду на наступне.

Закон України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (надалі - Закон № 1706 VII) відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Внутрішньо переміщеною особою, відповідно до норм частини першої статті 1 зазначеного Закону є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга статті 1 Закону № 1706 VII).

Нормами статті 5 Закону № 1706 VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

З аналізу зазначених норм законодавства, суд доходить висновку, що оскільки позивач з 15 листопада 2016 року фактично проживає на підконтрольній українській владі території за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1, положення зазначеного закону на позивача не поширюються, а відповідно - виплата належної пенсії позивача має бути здійснена управлінням на загальних підставах у порядку, встановленому Законом № 1058-VI.

Враховуючи вищевказане суд визнає безпідставними посилання відповідача на норми постанов Кабінету Міністрів України, якими визначено порядок здійснення соціальних виплат (у тому числі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, оскільки дані нормативно-правові акти регулюють правовідносини щодо здійснення соціальних виплат та порядок взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та жодним чином не застосовуються до пенсійного забезпечення громадян, яке гарантується Конституцією України.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїх рішеннях від 07 березня 2018 року по справі № 242/3044/17 (адміністративне провадження № К/9901/2631/17), від 13 лютого 2018 року по справі № 234/11095/17 (адміністративне провадження № К/9901/163/17).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п'ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Отже, припиняючи виплату пенсії позивачеві без належних, передбачених чинним законодавством підстав відповідач вчинив протиправні дії. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та позов таким, що підлягає задоволенню.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з вимогами статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Нормами статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2018 року суд відстрочив позивачеві сплату судового збору у розмірі 704,80 грн. до ухвалення судового рішення.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704,80 підлягає стягненню на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: 85487, АДРЕСА_1, адреса для листування: 85400, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 84500, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. 6, ) про скасування розпорядження та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати розпорядження Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 12 лютого 2018 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Селидовське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, буд. 6, ) здійснити на загальних підставах нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: 85487, АДРЕСА_1, адреса для листування: 85400, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) та виплати заборгованість на рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві КБ «ПриватБанк» з 01 лютого 2018 року.

Звернути до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, буд. 6, ) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок на користь Державного бюджету України.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 14 серпня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Толстолуцька М.М.