Справа № 826/10594/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 липня 2018 року № 826/10594/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Спецбудсервіс"
доКиївського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецбудсервіс» (надалі - позивач) з позовом до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач-1), в якому просить суд: визнати безпідставним, неправомірним та скасувати розрахунок №0010060 від 08 червня 2017 року щодо плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, складеного на підставі акту №АА0010060 від 08 червня 2017 року «Про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що відповідачем-1 порушено порядок проведення перевірки, зокрема, перевіряючими не було надано доказів того, що зважувальне та вимірювальне обладнання пройшло в установленому порядку метрологічну атестацію. На думку позивача, при здійсненні відповідачем-1 зважування транспортного засобу, габаритно-вагового контролю, було порушено процедуру здійснення зважування транспортного засобу, яке в подальшому призвело до використання перевіряючими непідтверджених показників вагової системи, оскільки достеменно невідомо чи в справному стані на момент зважування знаходилась вагова, чи була здійснена метрологічна повірка.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

У відповідному судовому засіданні судом залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - відповідач-2).

У відзиві на позовну заяву представник Державної служби України з безпеки на транспорті зазначив, що перевірка транспортного засобу, належного позивачу, здійснена правомірно, з урахуванням всіх обставин справи та з використанням справного зважувального та вимірювального обладнання.

Зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку спрощеного провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 08 червня 2017 року у пункті габаритно-вагового контролю на а/д Пухівка - Калинівка км 3 + 420 праворуч було проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки КАМАЗ, модель 6520-006, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ТОВ «Будівельна компанія «Спецбудсервіс», яким здійснювалось перевезення вантажу (пісок, від с. Пухівка Київської області до м. Київ вул. Буслівська, протяжність маршруту - 42 км.).

За кермом транспортного засобу перебував ОСОБА_1.

Посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було виявлено факт перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень (без дозволу, виданого компетентними уповноваженими органами, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів. - у разі неподільного вантажу), встановлених Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Під час зважування транспортного засобу марки КАМАЗ, модель 6520-006, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 08 червня 2017 року було встановлено фактичне навантаження на здвоєні осі 26,1 тон, при допустимих 16 тон.

За результатами проведеної перевірки посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено довідку від 08 червня 2017 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю (копія додається) та акт від 08 червня 2017 року АА №0010060 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, на підставі яких проведено розрахунок від 08 червня 2017 року №0010060 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (копія додається) та нараховано плату за проїзд 340,20 євро.

Незгода позивача із вказаним розрахунком зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до абз. 3 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10 вересня 2014 року «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті реорганізовується шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, а також підпорядкувавши службі, що утворюється - Державній службі України з безпеки на транспорті, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті.

Відповідно до п. 1 Положення, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

У відповідності до п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26 червня 2015 року «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1378-р від 16 грудня 2015 року «Питання Державної служби з безпеки на транспорті» здійснення функцій і повноважень, покладених на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекцію), припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою.

З огляду на викладене, Укртрансбезпека під час здійснення своїх повноважень діє як суб'єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов'язкових до виконання.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08 листопада 2006 року (далі - Порядок №1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку №1567 вказано виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється наявність визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879).

У п.2 пп.4 Порядку №879 зазначається, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

У п. 3 Порядку №879 зазначається, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до п, 4 Порядку №879 робота пунктів габаритно- вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою. її територіальними органами, службами автомобільних доріг в областях і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Як вбачається з обґрунтування позовних вимог, позивач стверджує, що фактична повна маса належного йому транспортного засобу становить 33,5 тонн, у той час як допустимою нормою є 40 тонн, а відтак підстави для контролю були відсутні.

Водночас, відповідно до законодавства України, а саме п.2 пп.2 Постанови № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ПДР.

Також, відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме статті 1 великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження.

Як вбачається з матеріалів справи, під час зважування транспортного засобу марки КАМАЗ, модель 6520-006, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 08 червня 2017 року було встановлено фактичне навантаження на здвоєні осі 26,1 тон, при допустимих 16 тон.

При цьому, позивачем не спростовано жодними доказами факт перевищення навантаження на здвоєні осі, а відтак суд вважає, що відповідачем правомірно віднесено транспортний засіб позивача до категорії великовагового транспортного засобу.

Відповідно до п. 16 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль включає попередній та/або точний.

Згідно з до п. 18 Порядку № 879 за результатами точного габаритно- вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення.

При цьому, відповідно до пунктів 12-13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані: періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням(пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Позивач стверджує, що при здійсненні габаритно-вагового контролю водієві не надано доказів справності вимірювального та зважувального обладнання, що ставить під сумнів достовірність результатів такого контролю.

Водночас, матеріали справи не містять доказів звернення представника позивача до уповноваженого органу із заявою щодо надання підтверджуючих документів справності вказаного вище обладнання. Крім того, суд звертає увагу, що водій транспортного засобу з актом, довідкою та розрахунком при ознайомленні з їх змістом, від підпису відмовився, однак і зауважень до них або заперечень щодо проведення перевірки та складання документів не надав.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що зважування транспортного засобу КАМАЗ 6520-006, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ТОВ «Будівельна компанія «Спецбудсервіс» на ППГВК здійснювалося за допомогою ваги автомобільної підкладної типу Cheklope Freeweigh зав. № 008179, виробник «Central Weighing», Англія.

Представником відповідача надано до суду копію свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки від 26 вересня 2016 року №34-00/5388, що чинне до 26 вересня 2017 року, остання повірка ваг була здійснена 26 вересня 2016 року . За результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ГОСТ 29329-92, повірка підтверджується підписом і відтиском повірочного тавра державного повірителя по експлуатації ваг, тому станом на 08 червня 2017 року, тобто на дату проведення зважування транспортного засобу позивача, метрологічна характеристика вимірювальної техніки відповідала вимогам нормативно-технічної документації.

Крім того, судом встановлено, що 21 листопада 2007 року Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики видано сертифікат серії А №004666, яким встановлено міжповірочний інтервал для затвердженого типу ваг не більше 1 року, а також засвідчено, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики затверджено тип засобів вимірювальної техніки «Ваги пересувні автомобільні Cheklope Freeweigh», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У2570-07.

Суд приходить до висновку, що наданими відповідачем документами підтверджується факт здійснення вантажно-габаритного контролю позивача належним зважувальним та вимірювальним обладнанням.

Відповідно до п.14 Порядку № 879 вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

Майданчик для встановлення ваг має спеціально облаштовану горизонтальну бетонну поверхню. Ваги, відповідно до їх інструкції виставляються на горизонтальній поверхні, горизонтальність якої перевіряється рівнем. За результатами зважування портативна система зважування (ваги) друкує квитанцію про результати зважування по кожному колесу, по кожній осі та всього транспортного засобу разом і посадові особи Укртрансбезпеки (які не здійснюють зважування, оскільки ця функція на них не покладена), а тільки контролюють отримані вагові параметри і за їх результатами складають відповідні документи.

Різниця між ваговими параметрами коліс (лівого і правого) однієї осі, а також суміжних (в даному випадку здвоєних) осей залежить від розміщення вантажу у транспортному засобі та конструкції підвіски коліс та осей транспортного засобу.

Згідно з п. 26 Порядку №879 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Відповідно до п. 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Згідно з п. 30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу. Навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за відповідною формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В.

Відповідно до п. 31-1 Порядку № 879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, v разі перевищення нормативу хоча одного вагового параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

Відповідно п. 4 Порядку взаємодії Державної служби України з безпеки на транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, який затверджений спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України від 10 грудня 2013 року №1007/1207, посадові особи Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю:

- здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, шо здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року №422;

- видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1);

- складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-31-1 Порядку № 879.

Судом не береться до уваги твердження позивача про те, що при здійсненні габаритно-вагового контролю була порушена його процедура, оскільки відповідно до п. 22 Порядку № 879, у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується.

У статті 265(2) Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що тимчасове затримання транспортного засобу здійснює працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху. Таким уповноваженим підрозділом є Національна поліція, тобто заборона подальшого руху не входить до повноважень Укртрансбезпеки.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що під час здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки КАМАЗ, модель 6520-006, реєстраційний номер НОМЕР_1. що належить ТОВ «Будівельна компанія «Спецбудсервіс» було встановлено перевищення нормативно допустимих вагових параметрів вантажу та відсутність відповідного дозволу, відтак відсутні підстави для визнання протиправним та скасування розрахунку від 08 червня 2017 року на суму 340,20 євро.

При цьому, суд зазначає, що плата за проїзд великоваговим транспортним засобом за своєю правовою природою не є штрафною санкцією, а є сумою відшкодування матеріальних збитків державі, внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування виконав.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Спецбудсервіс» відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук