Справа № 679/456/18
Суддя: Базарник Б. І.
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/87/2018
Справа № 679/456/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2018 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Базарника Б.І.,

секретар судового засідання: Ясенчук С.Ю.,

справа №679/456/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (місце проживання: 30100, АДРЕСА_1) до інспектора роти №4 БУПП управління патрульної поліції в Черкаській області Король Дмитра Сергійовича (адреса: 18000, Черкаська обл., м.Черкаси, вул.Пастерівська, 104), управління патрульної поліції в Черкаській області (адреса місцезнаходження: 18000, Черкаська обл., м.Черкаси, вул.Пастерівська, 104), про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії БР №643212 від 26.03.2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яку винесену інспектором роти №4 БУПП управління патрульної поліції в Черкаській області Король Д.С., та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позову посилається на те, що 26.03.2018 року близько 12 години він рухався на автомобілі «Hyunday Ex 8», д.н.з. НОМЕР_1, у м.Черкаси Черкаської області та у зв'язку із необхідністю повернути ліворуч зайняв крайню ліву смугу проїзної частини дороги та на регульованому перехресті рівнозначних доріг по вул.Ярославській - вул.Сумгаївській світлофор не працював, регулювальник був відсутній, а тому він здійснив проїзд даного перехрестя у відповідності до ПДР України, надавши перевагу в русі транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо та праворуч. В подальшому позивач був зупинений інспектором патрульної поліції з тих підстав, що він нібито порушив вимоги ПДР України, здійснивши проїзд на вимкнену додаткову секцію світлофору.

В подальшому відповідачем - інспектором роти №4 БУПП управління патрульної поліції в Черкаській області Король Д.С. (далі за текстом відповідач-1) було винесено відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №643212 від 26.03.2018 року, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а оскаржувана постанова відповідача про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №643212 від 26.03.2018 року, є протиправною та підлягає скасуванню з підстав, наведених у позовній заяві.

Обґрунтовуючи вказане, ОСОБА_1 посилається на те, що наведений у оскаржуваній постанові факт порушення ним правил ПДР на перехресті є надуманим та неправдивим, оскільки у дійсності світлофор на перехресті рівнозначних доріг по вул.Ярославській - вул.Сумгаївській взагалі не працював (був вимкнений), а тому він, як водій, здійснив проїзд означеного перехрестя згідно правил проїзду нерегульованого перехрестя у відповідності з п.16.1, п.16.12 ПДР України.

Ухвалою суду від 13.04.2018 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено здійснювати судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності з приписами ст.12 та глави 10 КАС України.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, проте 12.06.2018 року до суду надійшла заява його представника зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримує та просить суд позов задоволити, а справу розглядати без його участі та участі позивача в судовому засіданні.

Відповідач-1 - інспектор роти №4 БУПП управління патрульної поліції в Черкаській області Король Д.С., будучи належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, явки свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень або відзиву на позов ОСОБА_1 суду не надав, проте, 19.06.2018 року до суду надійшла заява відповідача-1 про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами справи.

Управління патрульної поліції в Черкаській області (далі за текстом - відповідач-2), будучи належним чином повідомленим судом про дату, час та місце розгляду справи, явки свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, проте 19.06.2018 року до суду надійшла заява представника відповідача-2 про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на позов ОСОБА_1

Згідно відзиву представника управління патрульної поліції в Черкаській області на позов ОСОБА_1, представник відповідача-2 вважає, що відповідач-1 діяв правомірно щодо винесення оскаржуваної позивачем постанови на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством, при цьому послався на ст.ст.258, 283, 279, 280 КУпАП.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів відповідно ч.1 ст.205 КАС України.

На підставі ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто без здійснення фіксування судового засідання.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши докази, на яких матеріали справи та наявні докази, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд встановив наступні обставини справи та дійшов висновку, що позов належить задоволити, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що постановою серії БР №643212 від 26.03.2018 року в справі про адміністративне правопорушення, винесеною щодо позивача інспектором роти №4 БУПП управління патрульної поліції в Черкаській області Король Д.С. до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що останній 26.03.2018 року близько 12 години керуючи автомобілем «Hyunday Ex 8», д.н.з. НОМЕР_1, у м.Черкаси Черкаської області на перехресті вул.Ярославській - вул.Сумгаївській проїхав на вимкнений сигнал додаткової секції світлофора, чим порушив п.8.7.3 «з» ПДР України.

Як вбачається з адміністративного позову, ОСОБА_1 категорично заперечує факт вчинення ним зазначеного вище правопорушення, вказуючи на відсутність належних доказів у підтвердження його вини.

При вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається відповідальності, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 року у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 року у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

В рекомендації №R (91) 1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням наведеного, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається відповідальності.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи встановлених останнім доводів.

Разом з тим, відповідачем не з'ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст.280 КУпАП, не подано до суду доказів, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, які б дозволили вказати на достовірність, того що позивачем дійсно скоєне зазначене правопорушення, а тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія. Крім того, відповідач-2 не навів будь-яких підтверджень вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, будь-яких доказів, у тому числі відеозаписів, суду відповідачами не надано.

Наявна у справі постанова не дає підстав для висновку про скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Тому суд зазначає, що відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинні були зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували свідчення позивача, однак такі докази в матеріалах справи відсутні.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.77 КАС України покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки позивач заперечує скоєння правопорушення, а доказів вини позивача у правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.122 КУпАП відповідачами не надано, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях позивача складу даного адміністративного правопорушення.

Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова серії БР №643212 від 26.03.2018 року, винесена інспектором роти №4 БУПП управління патрульної поліції в Черкаській області Король Д.С. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На підставі ст.ст.122, 213, 222, 254, 258, 288 КУпАП, та керуючись ст.ст.1, 2, 9, 72, 77-78, 90, 99, 139, 241-246, 286 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: 30100, АДРЕСА_1) до інспектора роти №4 БУПП управління патрульної поліції в Черкаській області Король Дмитра Сергійовича (адреса: 18000, Черкаська обл., м.Черкаси, вул.Пастерівська, 104), управління патрульної поліції в Черкаській області (адреса місцезнаходження: 18000, Черкаська обл., м.Черкаси, вул.Пастерівська, 104), про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії БР №643212 від 26.03.2018 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП, а провадження у справі - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.08.2018.

Суддя Б.І. Базарник