Справа № 826/3338/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 липня 2018 року № 826/3338/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Борсуковської А.О.,

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Аландаренко А.В.,

представника третьої особи: Чміль В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4

до Державної фінансової інспекції України,

за участю третьої особи - державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»,

про скасування частини вимоги,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_4 (далі - позивач) до Державної фінансової інспекції України (далі - відповідач), за участю третьої особи - державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (далі - третя особа), в якому просив:

- визнати незаконними та скасувати пункт 4 Вимоги Державної фінансової інспекції України № 07-14/81 від 29.01.2014 року, згідно якого зазначено: «Внаслідок порушення лізингоодержувачами умов договорів фінансового лізингу, пункту 3 частини 2 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» статей 526, 629 Цивільного кодексу України та незабезпечення посадовими особами компанії контролю за виконанням (належним виконанням) останніми умов таких договорів, а в подальшому, і не проведенням (неналежним проведенням) претензійно-позовної роботи, що в свою чергу призвело до списання Компанією сумнівної заборгованості на загальну суму 32 677 904,94 грн. та як наслідок до матеріальної шкоди (збитків) на зазначену суму 32 677 904,94 грн. Відшкодувати у порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України, з колишнього Голови правління НАК «Украгролізинг» ОСОБА_4 шкоду, заподіяну внаслідок не проведення (неналежного проведення) претензійно-позовної роботи з лізингоодержувачами в частині стягнення з них сум списаної в бухгалтерському обліку сумнівної заборгованості (лізингових платежів);

- визнати незаконними та скасувати пункт 5 Вимоги Державної фінансової інспекції України № 07-14/81 від 29.01.2014 року, згідно якого зазначено «На порушення ч.2 ст. 75, ч. 5 ст. 89 Господарського кодексу України, п. 13 постанови Кабінету Міністрів України «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та використанням державного майна і фінансових ресурсів» від 29.11. 2006 № 1673 та п. 53 Статуту в частині заборони здійснення витрат на благодійну, спонсорську та іншу допомогу при відсутності запланованих статей витрат у фінансовому плані та при наявності збитковості НАК «Украгролізинг» протягом 2011-2013 років надано суб'єктам господарювання фінансові (грошові) позики на загальну суму 14 965 780, 00 грн. (з яких поворотні послуги на загальну суму 14 663 650, 00 грн.; безповоротна позика - 32 ІЗОДЮ грн ), що призвело до збитків у загальній сумі 32130,00 грн. (безповоротна позика) та до незаконних видатків у сумі 14 663 650, 00 грн. (поворотна позика). Стягнути у порядку та розмірах встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України, збитки з колишнього Голови правління НАК «Украгролізинг» ОСОБА_4, заподіяні внаслідок укладання з ВАТ «Скала-Подільська сільськогосподарська машинно-технологічна станція» договору безповоротної фінансової допомоги.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав на те, що к відповідача були відсутні правові підстави для проведення позапланової ревізії дотримання позивачем вимог щодо порядку та строків проведення позапланової ревізії.

Крім того вказав, що висновок відповідача про притягнення позивача до матеріальної відповідальності є неправомірним та таким, що зроблено відповідачем з перевищенням повноважень та за відсутності визначених законодавством підстав: без встановлення осіб, відповідальних за вчинення фінансових правопорушень; без здійснення розрахунків обсягу завданої ними шкоди та без встановлення наявності у їх діях вини, пов'язаної із завданою шкодою.

Вважає, що позивачу протиправними діями інших осіб було завдано шкоду, орган фінансового контролю може висувати перед керівництвом такого об'єкту лише вимоги щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб. Висування з цього приводу вимог іншого характеру, на думку позивача, законодавством не передбачено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2014 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2014 у справі призначено судово-економічну експертизу та зупинено провадження у справі.

12.04.2018 Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою поновив провадження у справі та призначив її до розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог позивача заперечував, просив відмовити у їх задоволенні.

Вказав на те, що спірна вимога є правомірною та прийнятою відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак відсутні підстави для її скасування.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення вимог позивача також заперечував, вказавши на те, що підприємству було виставлено спірну вимогу №07-14/81 від 19.01.2014 відповідачем, на виконання пункту 5 якої третьою особою було направлено позивачу вимогу від 25.02.2014 №14/450 про сплату збитків до 31.03.2014.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач відповідно до звернення державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» від 20.09.2013 №22/2001 та на підставі направлень на проведення ревізії, ревізійною групою провів позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» за IV квартал 2012 року та завершений місяць 2013 року (01.10.2013).

За результатами проведеної ревізії, відповідно до пункту 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 550 (далі - Порядок №550), відповідач листом від 29.01.2014 №07-14/81 направив на адресу третьої особи вимогу про усунення порушень, пунктами 4 та 5 якої зобов'язано керівника підприємства в порядку та розмірах, визначених статтями 130-136 Кодексу законів про працю України стягнути з позивача шкоду, завдану внаслідок не проведення претензійно-позовної роботи та внаслідок укладання з ВАТ «Скала-Подільська сільськогосподарська машинно-технологічна станція» договору безповоротної фінансової допомоги від 01.12.2011 №625.

Не погоджуючись з зазначеними пунктами вимоги, вважаючи своє право порушеним внаслідок виставлення такої вимоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 № 2939-XII (далі - Закони №2939-ХІІ), у редакції чинній на момент проведення ревізії, визначено правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що Головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Згідно зі статтею 11 Закону №2939-ХІІ плановою виїзною ревізією вважається ревізія у підконтрольних установах, яка передбачена у плані роботи органу державного фінансового контролю і проводиться за місцезнаходженням такої юридичної особи чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна ревізія.

Проведення планових виїзних ревізій здійснюється органами державного фінансового контролю одночасно з іншими органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів. Порядок координації проведення планових виїзних перевірок органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів, визначається Кабінетом Міністрів України.

Позаплановою ревізією вважається ревізія, яка не передбачена в планах роботи державного фінансового контролю і проводиться за наявності хоча б однією з таких обставин:

при наданні скарги підконтрольною установою щодо по рушень законодавства перевіряючими особами;

у разі виникнення потреби у перевірці відомостей, отриманні від особи, що здійснює контроль;

у разі проведення реорганізації (ліквідації) підконтрольної установи;

за дорученням Кабінету Міністрів України, органів прокуратури, державної податкової служби, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України;

за ініціативою вищих органів Державної контрольно-ревізійної служби лише у тому разі, коли стосовно посадових або службових осіб нижчестоящого органу державної контрольно - ревізійної служби, які проводили планову або позапланову виїзну ревізію зазначеної підконтрольної установи, розпочато службове розслідування або порушено кримінальну справу.

Крім того, стаття 11 Закону №2939-ХІІ визначає, що позапланові виїзні ревізії, призначені відповідно до частини пятої статті 11, можуть здійснюватися лише за наявності підстав для її проведення на підставі рішення суду; не можуть проводитися частіше одного разу на квартал тривалістю не більше 15 робочих днів.

Згідно з частиною тринадцятою статті 11 Закону №2939-ХІІ передбачено виключення з правил призначення та проведення позапланових перевірок, визначених частиною 5 - частиною 12 Закону №2939-ХІІ.

Зокрема, відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону №2939-ХІІ обмеження у підставах проведення ревізій, визначені ним Законом, не поширюються на ревізії, що проводяться на звернення підконтрольної установи.

Підставою для проведення ревізії слугувало звернення державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг».

Таким чином, у разі надходження на адресу органу державного фінансового контролю звернення підконтрольної установи щодо проведення ревізії фінансово-господарської діяльності даного об'єкту контролю, обмеження щодо тривалості, наявності рішення суду, періодичності проведення ревізії на ревізії, призначенні до проведення за зверненням підконтрольної установи не розповсюджуються.

При цьому, твердження позивача щодо необхідності пред'явлення рішення суду про дозвіл на проведення позапланової ревізії спростовується пунктом 12 Порядку № 550, відповідно до якого перед початком ревізії посадові особи контролюючого органу та залучені спеціалісти повинні під розписку на примірнику контролюючого органу видати керівнику об'єкта контролю чи його заступнику направлення та копію рішення суду (у разі проведення позапланової виїзної ревізії за рішенням суду).

Враховуючи, ту обставину, що зазначена ревізія проводилася за зверненням Державного публічного акціонерного товариства «НАК «Украгролізинг» (підконтрольної установи) від 20.09.2013 № 22/2001, акт підписано посадовими особами цієї установи, відповідальними за ведення фінансово-господарської діяльності, без заперечень щодо порушень процедури проведення ревізії, твердження позивача (як колишнього керівника) про порушення процедури проведення зазначеної ревізії є безпідставними та позов з цих підстав задоволенню не підлягає.

При цьому, слід також зазначити, що обов'язок інспекторів ознайомлювати з актом ревізії звільнених працівників підконтрольної установи, нормами діючого законодавства не передбачений.

Визначаючись щодо протиправності вимоги по стягненню з позивача матеріальної шкоди (списаної сумнівної заборгованості) у розмірі 32 677 904,94 грн., суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 4 вимоги відповідача від 29.01.2014 № 07-14/81, внаслідок порушення лізингоодержувачами умов договорів фінансового лізингу, пункту 3 частини 2 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», статей 526, 629 Цивільного кодексу України та не забезпечення посадовими особами Компанії контролю за виконанням (належним виконанням) останніми умов таких договорів, а в подальшому, і не проведенням (неналежним проведенням) претензійно-позовної роботи, що в свою чергу призвело до списання Компанією сумнівної заборгованості на загальну суму 32 677 904,94 грн. та, як наслідок, до матеріальної шкоди (збитків) на зазначену суму.

З огляду на викладене, з метою усунення виявлених ревізією порушень та недоліків, третю особу зобов'язано відшкодувати у порядку та розмірі, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України, з колишнього Голови правління НАК «Украгролізинг» ОСОБА_4 шкоду, заподіяну внаслідок не проведення (не забезпеченням належного проведення) претензійно-позовної роботи з лізингоодержувачами в частині стягнення з них сум списаної у бухгалтерському обліку сумнівної заборгованості (лізингових платежів).

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону №2939-ХІІ орган державного фінансового контролю має право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів.

У той же час, нормативним актом, який регулює порядок проведення інспектування органами Держфінінспекції є постанова Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550, якою затверджений Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією України, її територіальними органами (далі - Порядок № 550).

Згідно з пунктом 46 Порядку № 550, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом служби у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування. На виконання цього положення, у зв'язку з не усуненням виявлених порушень в ході ревізії, відповідач листом від 29.01.2014 № 07-14/81 направив на адресу третьої особи вимогу.

Відтак, направляючи третій особі лист за результатами проведеної ревізії, відповідач діяв у спосіб, у межах повноважень та на підставі Конституції та Законів України.

У той же час, твердження позивача щодо повноважень відповідача, при винесенні вимоги, стосовно відшкодування матеріальної шкоди, шляхом стягнення з винних осіб в порядку та розмірах, визначених статтями 130-136 Кодексу законів про працю України, є необґрунтованим та спростовується наступним.

Відповідно до вимог статті 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. Державні (комунальні) підприємства за наявності підстав зобов'язані вжити заходів щодо стягнення в порядку регресу збитків з інших суб'єктів господарювання або стягнути збитки з винних працівників підприємства відповідно до вимог законодавства про працю.

Пункт 49 Порядку № 550 передбачає право контролюючого органу ставити питання щодо відшкодування матеріальної шкоди шляхом пред'явлення цивільних позовів. У свою чергу, відповідно до статті 136 Кодексу законів про працю України покриття шкоди також провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Крім того, порядок та розміри покриття матеріальної шкоди, завданої працівником, регламентовані статтями 130-136 Кодексу законів про працю України, а отже пункти 4, 5 вимоги відповідача повністю узгоджуються з нормами діючого законодавства та спростовують доводи позивача про відсутність таких повноважень у Держфінінспекції.

Враховуючи зазначене, вимога Держфінінспекції від 19.01.2013 № 07-23/77 пред'явлена у спосіб та в порядку, визначеному законодавством України.

Також, на заслуговують на увагу твердження позивача стовно відсутності повноважень у Держфінінспекції встановлювати винних у виявлених порушеннях осіб.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 2 Закону №2939-ХІІ, інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Відповідно до пункту 35 Порядку № 550 виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Таким чином, на законодавчому рівні закріплений обов'язок інспекції встановлювати винних у виявлених в ході проведення контрольного заходу порушень осіб.

При цьому, твердження позивача щодо визначення Держфінінспекцією винною Особою лише ОСОБА_4 спростовується змістом пунктів оскаржуваної вимоги на акт ревізії, відповідно до яких, винними у оскаржуваних порушеннях особами є колишній Голова правління НАК «Украгролізинг» ОСОБА_4 та колишній директор Департаменту правового забезпечення ОСОБА_6

Щодо суті встановленого ревізію порушення, суд зазначає наступне.

Як слідує з акта ревізії, відповідно до наказу Голови правління ОСОБА_4 «Про списання з балансу Компанії безнадійної дебіторської та кредиторської заборгованості» від 28.12.2012 № 401 по бухгалтерському обліку Компанії списано сумнівну та безнадійну дебіторську заборгованість по лізингових платежах у загальній сумі 333 865 237,15 грн., у тому числі: безнадійна дебіторська заборгованість минулих періодів, що обліковується за суб'єктами господарювання, які ліквідовані та виключені з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України протягом 2007 - 2011 років, на загальну суму 87 132 353,08 грн.; сумнівна дебіторська заборгованість суб'єктів господарювання, по яких не було розрахунків з Компанією протягом року, у сумі 246 732 884,07 грн.

Списання значного розміру дебіторської заборгованості при формуванні річної звітності за 2012 рік призвело до стрімкого погіршення фінансових результатів діяльності Компанії. Так, за результатами фінансово-господарської діяльності 2011 року збиток Компанії становив 3 126,0 тис.грн., результатами діяльності 2012 року - 16 397,0 тис.грн, а за результатами діяльності 9 міс.2013 року - 17 951,0 тис.гривень.

Крім того, зазначене призвело до збільшення розміру непокритого звітного та минулих періодів у сумі 599 952,0 тис грн. станом на 01.10.2013 року, що в свою чергу, призвело до зменшення власного капіталу Компанії (чистих активів) на зазначену суму.

Судом встановлено, що вказана заборгованість списана за результатами проведеної інвентаризації.

Одним із завдань проведення інвентаризації є перевірка реальності дебіторської та кредиторської заборгованості (пп. «д» п.7 Інструкції 69 Інструкція по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затверджена наказом МФУ від 11.08.1994 року № 69), з метою якої і водиться інвентаризація розрахунків із контрагентами.

Інвентаризація розрахунків полягає у звірянні документів і записів у страх обліку та перевірці обґрунтованості сум, відображених на відповідних рахунках. Комісія встановлює термін виникнення заборгованості, реальність та винних осіб у випадках пропуску термінів позовної давності.

Результати інвентаризації розрахунків оформлюються актом, в якому окремо вказуються суми безнадійних боргів та дебіторської і кредиторської заборгованості, щодо якої термін позовної давності минув. За цими видами заборгованості до акта додається довідка з найменуванням та адресами дебіторів і кредиторів, сумою заборгованості, за що, з якого часу та на підставі яких документів вона обліковується, а також із зазначенням винних у пропущенні термінів позовної давності.

ОСОБА_4 за результатами інвентаризацій, які проводилися протягом 2009-2012 років (період роботи в Компанії) не було вжито жодних заходів щодо своєчасного повернення коштів, у тому числі і шляхом ведення претензійно-позовної роботи, також і відсутні звернення керівника до правоохоронних органів для прийняття відповідних рішень. У свою чергу, у кінці 2012 року позивачем було прийнято рішення щодо списання такої заборгованості по бухгалтерському обліку, без жодних наслідків для підприємств - боржників, про що встановлено під час проведеної ревізії.

Суд приймає до уваги висновки Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №896/14-23 від 09.02.2018, у яких зазначено, що висновки акту ревізії №07-23/77 від 19.12.2013, викладені у пункті 4 Вимоги про усунення порушень Державої фінансової інспекції України від 29.01.2014 щодо заподіяння НАК "Украгролізинг" матеріальної шкоди (збитків) на суму 32 677 904,94 грн., у результаті списання компанією сумнівної заборгованості на зазначену суму, нормативно та документально не підтверджуються, так як списана була лише безнадійна заборгованість підприємств. які вилучені з Єдиного державного реєстру підприємців та організацій України, тобто, заборгованість щодо якої існувала впевненість про її неповернення боржниками, а також заборгованість, за якою минув строк давності.

Водночас зазначає, що у відповідності до вимог пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, між позивачем та відповідачем відсутній будь - які правові відносини, оскільки спірна вимога направлялася третій особі та у інспекції наявні повноваження для її формування, відтак публічно - правовий спір відсутній.

Водночас, суд зазначає, що позивач оскаржує пункти вимоги, яка була складена за результатами проведеної перевірки у підконтрольної установи ДПАТ «НАК «Украгролізинг», а отже з викладеного вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_4В не підлягають задоволенню.

Крім того, як обґрунтовано зазначив відповідач, правомірність висунутих Держаудитслужбою вимог може оцінюватися лише під час вирішення справи за позовом органів державного фінансового контролю до підконтрольного суб'єкта про зобов'язання виконати ті чи інші вимоги контролюючого органу. У цьому разі суд зобов'язаний перевірити, чи є вимоги Держаудитслужби обґрунтованими та чи правильно встановлено розмір збитків, які підлягають відшкодуванню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 07.10.2014 (справа № 21-368а14), від 15.04.2014 (справа № 21-40а14), від 13.05.2014 (справа № 21-89а14), від 20.05.2014 (справа № 21-93а14), від 24.03.2015 (справа № 21-100а15), від 09.06.2015 (справа №21-54а15).

Крім того, аналогічну позицію викладена у рішенні Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 822/2087/17.

Відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 822/2087/17 у задоволенні заяви позивача (об'єкта контролю) про скасування вимоги органу державного фінансового контролю відмовлено. Зазначеним рішенням Верховний Суд вказує на те, що у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржено лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача, а оскільки оскаржувана вимога свідчить про виявлені збитки та їх розмір, зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимогу органу державного фінансового контролю спрямовано на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Тобто зазначеним рішенням суд вказує на те, що у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржено лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача, а оскільки оскаржувана вимога Держаудитслужби вказує на виявлені збитки та їх розмір, зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Стосовно інших посилань позивача, суд зазначає, що згідно пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року (HIRVISAARI v. FINLAND) (no. 49684/99), рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У відповідності до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час судового розгляду справи позивач не довів допущення відповідачем, що є суб'єктом владних повноважень, протиправності спірного рішення, відтак і підстави для його скасування у суду відсутні.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані учасниками процесу докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову позивача.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 08.08.2018.

Суддя Є.В. Аблов