Справа № 820/2353/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2353/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Жигилія С.П.

суддів: Курило Л.В. , Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 (суддя Панов М.М.; м. Харків; повний текст рішення складено 22.05.2018) по справі № 820/2353/18

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до ОСОБА_1

про стягнення суми податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Харківській області (далі по тексту позивач, ГУ ДФС у Харківській області) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач, ОСОБА_1М.), в якому просило суд стягнути до бюджету України з відповідача суму податкового боргу в загальному розмірі 254051,41 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року адміністративний позов Головного управління ДФС у Харківській області задоволено.

Стягнуто до бюджету України з фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, податкова адреса: Бузкова, буд. 14, м. Лозова, Харківська область, 64602) суму податкового боргу в загальному розмірі 254051 (двісті пятдесят чотири тисячі пятдесят одна) грн. 41 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а саме: п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, п. 1 ст. 6, пп. «с» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 242 КАС України, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує, що в силу приписів п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України вона, як ФОП-платник єдиного внеску, звільнена від обовязку сплачувати земельний податок за земельну ділянку за адресою: вул. Паркова, 4-а та 4-б в м. Лозова Харківської області, що не було враховано судом першої інстанції. Також ОСОБА_1 посилається на те, що вона була позбавлена можливості реалізувати в суді передбачені КАС України права сторони по справі, адже справа була розглянута без її участі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що фізична особа ОСОБА_1, внесена до Державного реєстру фізичних осіб України за реєстраційним номером облікової картки НОМЕР_1. Як платник податків відповідач перебуває на обліку в Лозівській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Харківській області.

Згідно з обліковою карткою особового рахунку відповідача, за ОСОБА_1 рахується податковий борг перед бюджетом в загальній сумі 254051,41 грн., який складається із орендної плати за землю з фізичних осіб в сумі 254051,41 грн., у тому числі з податкового боргу по причині несплати нарахувань за: 2014 рік в сумі 42798,25 грн., податковий розрахунок № 952-1302 від 13.04.2017 (термін сплати 30.01.2018); 2015 рік в сумі 53455,02 грн., податковий розрахунок № 951-1302 від 13.04.2017 (термін сплати 30.01.2018); 2016 рік в сумі 76601,04 грн., податковий розрахунок № 950-1302 від 13.04.2017 (термін сплати 30.01.2018); 2017 рік в сумі 81197,10 грн., податковий розрахунок № 19828-1302 від 03.05.2017 (термін сплати 18.09.2017).

Несплата відповідачем у встановлений законом строк сум в зазначеному розмірі обумовила позивача на звернення до суду з вищевказаним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість відповідача виникла внаслідок несплати узгодженого грошового зобов'язання з орендної плати фізичних осіб, вона не скасована і не списана податковим органом та підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні відносини склалися внаслідок несплати ОСОБА_1 протягом 2014-2017 рр. орендної плати за земельну ділянку, розташовану по вул. Паркова, 4-а та 4-б у м. Лозова Харківської області, згідно договору оренди землі № 9 від 10.10.2013 укладеного між відповідачем та Лозівською міською радою Харківської області.

За визначенням п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно положень п.п.270.1.1, 270.1.2 п.270.1 ст.270 ПК України об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

З наведених норм вбачається, що орендна плата за землю за своєю правовою природою є податком, контроль за справлянням якого, а отже і відповідністю розміру чинному законодавству, покладено на податкові органи.

Згідно абз.1 п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що податковий орган направив позивачу наступні податкові повідомлення-рішення з визначенням грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб: № 952-1302 від 13.04.2017 року за 2014 рік в сумі 42798,25 грн.; № 951-1302 від 13.04.2017 року за 2015 рік в сумі 53455,02 грн.; № 950-1302 від 13.04.2017 року за 2016 рік в сумі 76601,04 грн.; № 19828-1302 від 03.05.2017 року за 2017 рік в сумі 81197,10 грн.

В свою чергу, у п.57.2 ст.57 ПК України визначено, що у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних з порушенням податкового законодавства, такий платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені в цьому Кодексі.

Як визначено пунктом 288.7. статті 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Відповідно до 287.5 ст.287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Матеріали справи свідчать, що податкові повідомлення-рішення від 13.04.2017 №№ 950-1302, 951-1302 та 952-1302 були отримані ОСОБА_1 26 квітня 2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 17), податкове повідомлення-рішення від 03.05.2017 № 19828-1302 вручено відповідачу, що підтверджується її особистим підписом (а.с. 18).

У відповідності до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно із п. 56.12 ст. 56 Податкового кодексу України, якщо відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов'язання платника податків за причинами, не пов'язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу.

Доказів оскарження позивачем вищезазначених податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку відповідачем до суду не надано.

У відповідності до п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 скористалася правом оскарження вищезазначених податкових повідомлень-рішень в судовому порядку.

Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року по справі № 820/2560/17 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 13.04.2017 № 952/1302 - відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 11.09.2017.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року по справі № 820/2561/17 залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 13.04.2017 № 950-1302. Вказана ухвала набрала законної сили 21.11.2017.

ОСОБА_1 повторно звернулася до суду з відповідним позовом та ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року по справі № 820/6012/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 13.04.2017 № 950-1302 - залишено без розгляду. Вказана ухвала набрала законної сили 15.02.2018.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року по справі № 820/2562/17 залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 13.04.2017 № 951-1302. Вказана ухвала набрала законної сили 21.11.2017.

ОСОБА_1 повторно звернулася до суду з відповідним позовом та ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року по справі № 820/6011/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 13.04.2017 № 951-1302 - залишено без розгляду. Вказана ухвала набрала законної сили 12.02.2018.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року по справі № 820/6013/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 03.05.2017 № 19828-1302 - залишено без розгляду. Вказана ухвала набрала законної сили 27.02.2018. Доказів повторного звернення до суду з відповідним позовом відповідачем до суду не надано та в ході розгляду справи судом не встановлено.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів зазначає, що визначені вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями суми грошового зобовязання у загальному розмірі 254051,41 грн. є узгодженими, однак, у строки визначені п. 287.5 ст.287 ПК України не були сплачені відповідачем, у зв'язку з чим набули статусу податкового боргу.

У відповідності до п. 59.1, п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що згідно з п.п. 59.1 ст. 59 Податкового України, позивачем 20.11.2017 було направлено позивачу податкову вимогу від 23.10.2017 №53728-17 у сумі 254051,41 грн. Вимогу було отримано 25.11.2017 особисто.

Доказів оскарження зазначеної податкової вимоги в судовому порядку відповідачем не надано та судом в ході розгляду справи не встановлено.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожний зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 87.11 статті 87 Кодексу, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку-фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до Закону про виконавче провадження.

Оскільки заявлений до стягнення податковий борг в сумі 254051,41 грн. відповідачем до бюджету не сплачено, а його наявність підтверджується матеріалами справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо обґрунтованості позовних вимог та доцільності задоволення позову.

З приводу посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції приписів п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, оскільки зазначена земельна ділянка перебуває у ОСОБА_1 в оренді для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та відповідач, як ФОП-платний єдиного внеску, звільнений від обов'язку по сплаті земельного податку, колегія суддів зазначає, що Колегія суддів з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що, з огляду на приписи ч. ч. 2, 4 ст. 73 КАС України, у справі про стягнення податкового боргу, предметом доказування є обставини, які свідчать про наявність податкового боргу, а також наявність або відсутність підстав, з якими закон повязує можливість стягнення такого боргу у судовому порядку, встановлення факту його сплати у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, тощо.

При цьому, питання правомірності нарахування податкових зобовязань, на підставі яких виник податковий борг, не може бути предметом доказування у межах даного позову, оскільки податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 13.04.2017 №№ 950-1302, 951-1302 та 952-1302 та від 03.05.2017 № 19828-1302, якими визначено відповідачу суми грошових зобов'язань із земельного податку, не є предметом позову у даній справі, а отже суд у межах розгляду даної справи не здійснює їх правовий аналіз.

Також колегія суддів не приймає посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом приписів п. 1 ст. 6, пп. "с" п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини, ст. 242 КАС України внаслідок розгляду справи без участі відповідача, враховуючи наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощено провадження.

Також відповідачу було запропоновано у пятнадцятиденний строк з дня одержання копії ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на адміністративний позов разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати до суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

Статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме:

- щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

- щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності субєкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- про примусове відчуження земельної ділянки, інших обєктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

- щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення податкового боргу в сумі 254051,41 грн.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини пятої статті 328 КАС України, відсутні, отже суд першої інстанції за результатами оцінки елементів спору у справі № 820/2353/18 дійшов висновку про те, що така справа є малозначною.

Статтею 262 КАС України встановлено особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно із ч. 5 цієї статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Колегія суддів зазначає, що копію ухвали суду від 03 квітня 2018 року відповідачем було отримано 07.04.2018 (а.с. 40). При цьому, жодних заяв, клопотань про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін від відповідача не надходило. Також відповідачем не було надано до суду відзиву на позовну заяву із зазначенням заперечень (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції її прав під час розгляду справи без участі сторін.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 по справі № 820/2353/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 09.08.2018.