Справа № 607/5960/17
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/5276/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

за участі представника відповідача: Боберський І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.12.2017 року (рішення ухвалене у м. Тернопіль судом у складі головуючого судді Дзюбича В.Л.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов'язання виплатити одноразову грошову допомогу,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі(смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №3 від 13.01.2017 року про відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного із виконання обов'язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зобов'язавши відповідача провести виплату зазначеної допомоги.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що він є ветераном десантних військ, військовим пенсіонером Збройних Сил України, учасником бойових дій, інвалідом 2-ї групи, а відтак у відповідності до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року. У 2016 році він звернувся до Тернопільського обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, однак листом № 10/2/1921 від 08.02.2017 року комісаріат повідомив його про те, що рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі(смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформленим протоколом №3 від 13.01.2017 року йому відмовлено у виплаті вказаної допомоги, з посиланням на те, що виплата одноразової допомоги передбачена Законом України №3597-ІV від 04.04.2006 року, який набув чинності 10.05.2006 року та не має зворотної сили, а також у зв'язку із тим, що зміна інвалідності відбулась понад дворічний термін, що згідно з ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №975 від 25.12.2013 року не дає підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку зі зміною групи інвалідності. Позивач вважає, вказане рішення відповідача протиправним та просить зобов'язати відповідача виплатити йому одноразову грошову допомогу, оскільки нормами законодавства, що регулює порядок призначення та виплати допомоги передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає і в тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержання каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, яке мало місце в період її проходження. Просила позов задоволити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.12.2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного із виконання обов'язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, оформлене протоколом комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №3 від 13.01.2017 року. Зобов'язано Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного із виконання обов'язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Міністерство оборони України. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 в період з листопада 1979 року по 18.02.1988 року проходив військову службу в лавах Радянської Армії, що підтверджується випискою із наказу Яворівського районного військового комісара №33 від 18.02.1988 року.

Згідно свідоцтва про хворобу №30/3, виданого військово-лікарською комісією 21.01.1988 року у ОСОБА_2 діагностовано хронічний попереково-крижовий радикуліт, деформуючий артроз правого колінного суглоба без порушення функції. Вказане захворювання, отримане в період проходження військової служби. ОСОБА_2 визнано придатним до служби поза строєм в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.

04.04.2011 року під час первинного огляду органами МСЕК позивач був визнаний інвалідом 3-ї групи внаслідок захворювання, пов'язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10ААА №484599 від 04.04.2011 року.

Відповідно до витягу із протоколу №66 засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону Міністерства оборони України по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 02.12.2011 року у ОСОБА_2 діагностовано захворювання: нейроциркуляторна дистонія по змішаному типу, хронічний попереково-крижовий радикуліт з переважним ураженням першого крижового корінця справа, нерізко вираженими порушеннями чутливості, трофіки і рухів правої ноги; захворювання так, пов'язане із захистом Батьківщини. Захворювання деформуючий артроз правого колінного суглобу без порушення функції-так, пов'язане із проходженням військової служби.

13.05.2014 року під час повторного огляду МСЕК ОСОБА_2 встановлено 2-гу групу інвалідності, внаслідок захворювань, що пов'язані із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10ААВ №667983 від 14.05.2014 року.

Частиною 1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога у разі загибелі( смерті), інвалідності чи часткової втрати працездатності, без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні(або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві-гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що у 2016 році ОСОБА_2 звернувся у Тернопільський обласний військовий комісаріат із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Однак, листом №10/2/921 від 08.02.2017 року Тернопільський обласний військовий комісаріат повідомив позивача про те, що рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі(смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформленим протоколом №3 від 13.01.2017 року ОСОБА_2 відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що виплата одноразової допомоги передбачена Законом України №3597-ІV від 04.04.2006 року, який набув чинності 10.05.2006 року та не має зворотної сили, а також у зв'язку із тим, що зміна інвалідності відбулась понад дворічний термін, що згідно з ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року не дає підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку зі зміною групи інвалідності.

Згідно п. «б» ч.1 с.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.

Відповідно до ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов'язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду 2-ї групи з 13.05.2014 року в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до Порядку №975, а тому наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі(смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №3 від 13.01.2017 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 року №2-446а14 та від 21.04.2015 року та №21-131а15.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.12.2017 року у справі №607/5960/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді Р. М. Гулид
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 08.08.2018 року