Справа № 813/2407/18
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2407/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Коморний О.І.,

секретар судового засідання Мусій С.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 про стягнення коштів з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Обставини справи.

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2, в якій просить, з урахуванням уточнення позовних вимог:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, що полягає у невиплаті ОСОБА_2 належного йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в день звільнення.

- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 42 477,35 грн.

- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 2842,64 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання рішення суду, наказом Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ №1013 о/с від 06.02.2017 року позивача поновлено на посаді інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області з 27 січня 2015 року, 06.02.2017 р. наказом Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ №1014 о/с від 06.02.2017 року, позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «г» у зв'язку із скороченням штатів. Однак середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 66 431,79 грн. в день звільнення не виплачено. Виплату належних сум, які мали б бути виплачені при звільненні, згідно виписки по картковому рахунку та листа Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області від 04.05.2018 № 13-08/2859 провели з затримкою в понад один рік і трьома частинами, а саме: 30.03.2018 р. в розмірі 10 487,56 грн.; 26.04.2018р. в розмірі 2 994,34 грн.; 26.04.2018 р. в розмірі 52 949,89 грн.

Ухвалою суду від 13.06.2018 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про розгляд справи, однак клопотань про відкладення розгляду справи, чи відзиву на позов до суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, оскільки суб'єкт владних повноважень не подав відзиву на позов без поважних причин, суд кваліфікує це як визнання позову.

Суд заслухав пояснення представника позивача, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а також ті, які мають значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та

встановив:

ОСОБА_2, 26 січня 2015 р. звільнений з органів Міністерства внутрішніх справ України.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/1028/15 від 20 грудня 2016 року (набрання законної сили 17.01.2017 року) позов задоволено та вирішено: визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16 січня 2015 №48о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 26 січня 2015 №37 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області; поновити майора міліції ОСОБА_2 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області з 27 січня 2015; стягнути з Миколаївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 66 431,79 грн.; постанову суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 2994,34 грн. звернути до негайного виконання.

Наказом Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ №1013 о/с від 06.02.2017 року позивача поновлено на посаді інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області з 27 січня 2015 року. (а.с.19 )

06.02.2017 р. наказом Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ №1014 о/с від 06.02.2017 року, позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «г» у зв'язку із скороченням штатів. (а.с.20)

На звернення до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, позивачу надіслано лист від 04.05.2018 року № 13-08/2859, в якому вказано, що на виконання виконавчих листі від 07.02.2017 року та від 20.12.2016 року по справі № 813/1028/15 забезпечено перерахування коштів 30.03.2018 року в сумі 10487,56 грн., 26.04.2018р. в сумі 2994,34 грн., 26.04.2018 р. в сумі 52949,89 грн.(а.с.35)

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Судом встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/1028/15 від 20 грудня 2016 року, яка набрала законної сили 17.01.2017 року, ОСОБА_2 поновлено на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області з 27 січня 2015 року та стягнуто з Миколаївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 66 431,79 грн.

На виконання постанови суду, наказом Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ №1013 о/с від 06.02.2017 року позивача поновлено на посаді інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області з 27 січня 2015 року ,06.02.2017 р. наказом Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ №1014 о/с від 06.02.2017 року, позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «г» у зв'язку із скороченням штатів.

Ухвалою суду від 23 серпня 2017 року у справі № 813/1028/15 замінено боржника у виконавчому провадженні ВП № 53820190 з примусового виконання виконавчого листа № 813/1028/15, виданого Львівським окружним адміністративним судом 07.02.2017 з Миколаївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та замінено боржника у виконавчому провадженні ВП № 53820351 з примусового виконання виконавчого листа № 813/1028/15, виданого Львівським окружним адміністративним судом 07.02.2017, з Миколаївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Відповідно до вимог частини 7 статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом частини 1 статті З Кодексу законів про працю України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої і належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України (надалі- КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно виписки карткового рахунку позивача (а.с.33-34) та листа Головного управління Державної казначейської служби України у львівській області від 04.05.2018 року №13-08/2859, забезпечено перерахування коштів 30.03.2018 року в сумі 10487,56 грн., 26.04.2018р. в сумі 2994,34 грн., 26.04.2018 р. в сумі 52949,89 грн.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

У рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положенням статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що згідно із статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплати працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою № 13127 від 18.11.2016 р., виданою заступником голови ліквідаційної комісії Миколаївського РВ ГУМСУ В.Н. Фединець, розмір грошового забезпечення за листопад 2014 року становив 2 792,09 грн., за грудень 2014 року - 3196,58 грн. (а.с.36). В листопаді та грудні 2014 року було - 43 робочих дні. Таким чином, середньоденний заробіток становив 139,27 грн. (2792,09 грн.+ 3196, 58 грн. / 43). Даний факт встановлений постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 року у справі 813/1028/15.

З урахуванням кількості робочих днів за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 07.02.17р. по 26.04.18 р., розмір середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу становить 42 477,35 грн. (139, 27 грн. *305 робочих днів).

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Розрахунок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159.

Відповідно до розрахунку компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати складає 2842,64 грн. (а.с.21-23)

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевірив дії відповідача чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем не дотримані. З огляду на викладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Оскільки позивачем документально підтверджено сплату судового збору в сумі 704,80 грн., згідно квитанції №ПН 990 від 07.06.2018 року, та в сумі 704,80 грн. згідно квитанції №ПН 1369 від 19.07.2018 року, такі судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління міністерства внутрішніх справ у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 159, 241-246, 250, 295 КАС України, суд, -

ухвалив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, що полягає у невиплаті ОСОБА_2 належного йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в день звільнення.

3. Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (пл. Ген. Григоренка, 3, м.Львів, 79007, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 42 477,35 грн.

4.Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (пл. Ген. Григоренка, 3, м.Львів, 79007, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 2842,64 грн.

5. Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (пл. Ген. Григоренка, 3, м.Львів, 79007, ) за рахунок бюджетних асигнувань 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1).

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 13.08.2018р.

Суддя Коморний О.І.