Справа № 1840/2583/18
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2018-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 серпня 2018 р. Справа № 1840/2583/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1В.) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - відповідач, Конотопське ОУПФУ Сумської області) і просить суд: визнати дії Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови в нарахуванні та виплаті йому відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення; зобовязати Конотопське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області нарахувати та виплатити йому відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому відповідно до п.7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, а відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті вказаної грошової допомоги, чим порушив право позивача на отримання такої допомоги.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
26.07.2018 представником Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області до канцелярії суду подано відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позову та просить відмовити у задоволенні, зазначивши що у позивача вісутній 35-річний стаж роботи у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 53 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08.02.2018 перебуває на обліку у Конотопському ОУПФУ Сумської області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 виданого 15.02.2018 (а.с. 20).
Як зазначено представником відповідача у відзиві, позивачем 01.02.2018 надано до Конотопського ОУПФУ Сумської області заяву про призначення пенсії за віком. До заяви позивач надав наступні документи:
- трудову книжку та її копію;
- копію паспорта та кода;
- копію військового квитка;
- 4 довідки про заробітну плату за період стархового стажу до 01.07.2000;
- витяг з наказу №194 від 09.10.1987 та витяг з наказу №202 від 15.10.1987.
19.02.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо обчислення стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 71 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та призначення грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ від 23.11.2011 №1191.
Листом від 02.03.2018 за №26/С-1 Конотопське ОУПФУ Сумської області відмовило ОСОБА_1 у призначенні вказаної допомоги, посилаючись на відсутність необхідного 35-річного стажу роботи у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 53 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
При цьому відповідачем до страхового стажу, який надавав би позивачу право на виплату вказаної грошової допомоги, відповідачем не було враховано період роботи ОСОБА_1 на посаді голови профспілкового комітету ЦРЛ з 09.10.1987 по 22.05.2005 з роботою за сумісництвом на 0,5 ставки дільничного лікаря та період проходження позивачем військової служби з 04.05.1977 по 25.06.1979, оскільки цей період було враховано до загального стажу позивача.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (із змінами і доповненнями) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Відповідно до положень п.7.-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. "е"-"ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Умови, за якими обчислюється стаж, який дає право на призначення грошової допомоги встановлюється Кабінетом ОСОБА_2 України, а саме "Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати", затверджений Постановою кабігнету ОСОБА_2 України від 23.11.2011 №1191 (далі - Порядок №1191).
Відповідно до п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 15.05.1992 №2356-ХІІ, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі по тексту - Перелік №909).
Зокрема, Розділом 2. "Охорона здоровя" Переліку №909, передбачені найменування посад - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
За приписами частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90 КАС України).
У зв'язку з цим слід зазначити, що з наявних в матеріалах справи доказів суд встановив факт наявності у позивача достатнього страхового стажу в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", необхідного для призначення грошової допомоги за пунктом 71 XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що доводиться наступним.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом ОСОБА_2 України.
Згідно записів трудової книжки позивач 20.03.1977 працював на посаді фельдшера у Буринській районній лікарні; 28.04.1977 був звільнений у зв'язку із призовом до лав Радянської армії; з 04.05.1977 по 25.06.1979 проходив строкову службу у Радянській армії; з 01.09.1979 по 26.06.1985 позивач проходив навчання у лікувальному факультеті Полтавського державного медичного стоматологічного інституту; з 15.02.1983 по 01.07.1985 позивач працював на посаді медичної сестри обласної клінічної лікарні, м.Полтава; з 01.08.1985 по 08.10.1987 - на посаді лікаря Конотопської ЦРЛ; з 09.10.1987 позивача було було обрано на посаду голови профсоюзного комітету лікарні та терапевтом за сумісництвом на 0,5 ставки, а звільнено з обраної посади 19.05.2005; з 23.05.2005 по 31.12.2017 позивач працював на посаді заступника головного лікаря, виконуючого обовязки головного лікаря, завідувача поліклініки Конотопської ЦРЛ ім. академіка ОСОБА_3 (а.с. 14-17, 36 (зворотній бік).
Записи військового квитка свідчать про те, що ОСОБА_1 з 04.05.1977 по 25.06.1979 проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР (а.с.22).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обовязок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ зі змінами, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Аналогічно, абзацом другим частини першої статті 8 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Позивач на момент призову на строкову військову службу працював на посаді фельдшера у Буринській районній лікарні та займав посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 04 листопада 1993 № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
В примітці 3 до цього переліку визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
До 1 січня 1992 р. питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. ОСОБА_2 СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.
На виконання статті 58 вказаного Закону постановою ОСОБА_2 ОСОБА_2 СРСР від 17 грудня 1959 р. № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров'я.
Підпунктом «г» пункту 1 вказаного Положення передбачено, що служба в лавах Збройних Сил СРСР зараховується до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти.
Отже, вказані норми дають підстави для висновку, що період військової служби в армії СРСР до 1 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ.
Вимога позивача про зарахування до спеціального стажу часу роботи на виборній посаді - голови профсоюзного комітету лікарні для призначення грошової допомоги також підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до Переліку №909 до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах та інших медичних закладах і установах.
Приміткою 3 Переліку №909 визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка надавала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, також зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Підпунктом «б» пункту 1 Положення №1397 передбачалось, що лікарям і іншим працівникам охорони здоровя до стажу роботи за спеціальністю, крім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується робота на виборних посадах у радянських установах, профспілкових та інших громадських організаціях.
Враховуючи положення примітки 3 Переліку №909 та підпункту «б» пункту 1 Положення №1397 до спеціального стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 105 8-ІV має бути врахована робота на виборній посаді у профспілкових органах, а саме робота з 09.10.1987 по 19.05.2005 на посаді голови профспілкового комітету Конотопської центральної районної лікарні.
Вимоги стосовно того, що робота на посадах згідно Переліку має бути за основним місцем роботи Перелік №909 не містить.
Таким чином суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову, в той час як відповідач не довів правомірності своїх дій в частині неврахування спеціального стажу роботи позивача за період проходження строкової військової служби з 04.05.1977 по 25.06.1979 та час роботи на виборній посаді голови профсоюзного комітету лікарні та терапевтом за сумісництвом на 0,5 ставки з 09.10.1987 по 19.05.2005, необхідного для призначення грошової допомоги.
Також, при вирішені цього спору, суд, відповідно до ч.ч.1,2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У відповідності до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Також Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточно рішенням в судовому провадженні (рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», від 13.02.2011 року у справі Чуйкіна проти України).
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 наголосив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (п.9 абз.10).
Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі №826/4418/14 була сформована правова позиція, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З урахуванням встановлених у справі обставин та вищевикладеного, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області вчинити дії щодо зарахування до спеціального стажу ОСОБА_1 часу його перебування на строковій військовій службі з 04.05.1977 по 25.06.1979 та часу роботи на виборній посаді голови профспілкового комітету Конотопської центральної районної лікарні та терапевтом за сумісництвом з 09.10.1987 по 19.05.2005 для призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи положення вказаних норм, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму судового збору в розмірі 704,80 грн., сплаченого згідно з квитанцією від 26.06.2018 № 52 (а.с. 4).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправними дії Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Зобовязати Конотопське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області вчинити дії щодо зарахування до спеціального стажу ОСОБА_1 часу його перебування на строковій військовій службі з 04.05.1977 по 25.06.1979 та часу роботи на виборній посаді голови профспілкового комітету Конотопської центральної районної лікарні та на посаді дільничого лікаря-терапевта з 09.10.1987 по 19.05.2005 для призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", здійснити її нарахування та виплату в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька