Справа № 2а/1770/3569/2012
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2018 року

м. Київ

справа №2а/1770/3569/2012

касаційне провадження №К/9901/651/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2012 (суддя Махаринець Д.Є.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2013 (головуючий суддя - Зарудяна Л.О., судді: Бучик А.Ю., Іваненко Т.В.) у справі № 2а/1770/3569/2012 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтоком-ОІЛ» до Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтоком-ОІЛ» звернулось до суду з адміністративним позовом до Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень від 16.03.2012 № , від 16.03.2012 № , від 16.03.2012 № , від 16.03.2012 № , від 27.06.2012 № .

Рівненський окружний адміністративний суд постановою від 24.12.2012 адміністративний позов задовольнив повністю.

Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 29.04.2013 залишив постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2012 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Сарненська міжрайонна державна податкова інспекція Рівненської області Державної податкової служби оскаржила їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2012, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2013 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Сарненська міжрайонна державна податкова інспекція Рівненської області Державної податкової служби посилається на порушення судами норм матеріального права, а саме: підпункту 1.22.1 пункту 1.22 статті 1, пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, пункту 12.3 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, підпункту 263.6.2 пункту 263.6 статті 263 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено виїзну планову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтоком-ОІЛ» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 30.09.2011, результати якої оформлено актом від 24.02.2012 № 54/22/32384883.

За її наслідками контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог підпункту 1.22.1 пункту 1.22 статті 1, пункту 4.1 статті 4, пункту 12.3 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на невключення до складу валового доходу (інших доходів) сум кредиторської заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокровля» в розмірі 807676,83 грн. та перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Дракон» у розмірі 158115,00 грн., що залишились нестягнутими після закінчення строку позовної давності, а також нездійснення одночасного зменшення валових витрат на суму оприбуткованих від Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокровля» товарно-матеріальних цінностей та на суму отриманих від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дракон» послуг з фізичної охорони майна.

Крім того, виявлено недотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтоком-ОІЛ» вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внаслідок неправомірного формування даних податкового обліку при придбанні товарно-матеріальних цінностей у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дон-Строй» з огляду на безтоварність господарських операцій, що мотивовано відсутністю транспортної документації.

Також, Сарненська міжрайонна державна податкова інспекція Рівненської області Державної податкової служби зазначила про порушення позивачем підпункту 263.6.2 пункту 263.6 статті 263 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з невключенням до суми доходу вартості одиниці відповідного виду видобутої корисної копалини суми попередньої оплати за відповідний вид видобутої корисної копалини, що призвело до заниження податкового зобов'язання із плати за користування надрами на суму 71297,48 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки та за наслідками адміністративного оскарження органом доходів і зборів прийнято податкові повідомлення-рішення: від 16.03.2012 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 294929,00 грн. за основним платежем та 63999,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 16.03.2012 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 200842,00 грн. за основним платежем та 13099,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 16.03.2012 № , згідно з яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 92943,38 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 23370,00 грн.; від 16.03.2012 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з плати за користування надрами місцевого значення в розмірі 71297,48 грн. за основним платежем та 8179,35 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 27.06.2012 № , згідно з яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 390009,00 грн.

Відповідно до підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній до 01.04.2011) валовий доход включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України «Про списання вартості несплачених обсягів природного газу».

Згідно з підпунктом 1.22.1 пункту 1.22 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній до 01.04.2011) безповоротною фінансовою допомогою є, зокрема, сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності.

Вимогу щодо необхідності включення до інших доходів безнадійної кредиторської заборгованості містить і підпункт 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.04.2011).

За правилами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В свою чергу, відповідно до частин першої, третьої статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи наведені законодавчі положення, судові інстанції дійшли правильного висновку про те, що з огляду на факт визнання позивачем своєї заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Дракон» шляхом скерування на адресу контрагента листа від 31.12.2010 № 223-12-10, відсутні підстави вважати строк позовної давності за розглядуваною заборгованістю таким, що сплинув у першому - третьому кварталах 2011 року.

Щодо кредиторської заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокровля» в розмірі 807676,83 грн., то судами встановлено, що розрахунок за договором поставки від 02.03.2007 № 02/03-1ЕК, укладеним між позивачем та цим постачальником, здійснено шляхом передачі згідно з актом прийому-передачі векселів від 19.11.2010 простих векселів Серії АА 1726587 на суму 5000000,00 грн. та Серії АА 1726588 на суму 5189777,35 грн.

Відповідно ж до частини третьої статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» від 05.04.2001 № 2374-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Надаючи оцінку реальності здійснених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтоком-ОІЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дон-Строй» поставок суди першої та апеляційної інстанцій виходили з такого.

За правилами підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Подібні за правовим регулюванням норми закріплено й у пункті 138.2 статті 138, підпункті 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктах 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, валові витрати (витрати) для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні валових витрат (витрат) та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судові інстанції встановили, що вони є реальними та підтверджуються долученими Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтоком-ОІЛ» до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а саме: специфікацій; видаткових накладних; податкових накладних; акта прийому-передачі векселя Серії АА 1726589; документів, що свідчать про оприбуткування придбаних товарно-матеріальних цінностей та їх використання у власній господарській діяльності позивача.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і жодних доказів на підтвердження недобросовісності Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтоком-ОІЛ» як платника податків або можливої фіктивності його постачальника, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб'єкта господарювання, судових рішень, вироків тощо, не наведено будь-яких об'єктивних доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

За таких обставин, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність твердження контролюючого органу про неправомірність формування Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтоком-ОІЛ» валових витрат (витрат) та податкового кредиту з податку на додану вартість за здійсненими з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дон-Строй» господарськими операціями ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Щодо доводів органу доходів і зборів про заниження позивачем податкового зобов'язання із плати за користування надрами на суму 71297,48 грн., то судовими інстанціями з'ясовано, що показники обсягів видобутих корисних копалин, враховані Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтоком-ОІЛ» при визначенні плати за користування надрами, відповідають результатам його господарської діяльності.

В свою чергу, згідно з положеннями статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене та враховуючи, що суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2013 у справі № 2а/1770/3569/2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк