Справа № 813/1943/18
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 813/1943/18

07 серпня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Костецький Н.В.,

секретар судового засідання Витвицька В.П.,

за участю:

представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представник відповідача Шийович С.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.04.2018 № 0-1317 та № 0-1317.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що податок на нерухомість контролюючим органом нараховано на нежитлове приміщення літ. А площею 434,9 кв.м та гаражу-складу площею 1690,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачу. Підставою для нарахування податку на нерухоме майно стали рішення Рихтицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 30.01.2015 № 661, від 28.01.2016 № 57 та від 31.01.2017 № 296, якими встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб. Вважає, що нарахування за такими рішеннями здійснено передчасно. Також зазначає, що позивач жодним чином не використовує та не використовував власне майно (об'єкт нежитлової нерухомості) для одержання прибутку, не здавав його в оренду, крім того, не є фізичною-особою підприємцем та не здійснює підприємницької діяльності, а відтак, відповідачем невірно обрано ставку податку на комерційну нерухомість 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили суд позов задовольнити

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Звертає увагу, що ОСОБА_4 є власником нежитлової будівлі (гарад, склад) загальною площею 1690,1 кв.м та нежитлової будівлі загальною площеб 434,9 кв. м за адресою АДРЕСА_1. Згідно абз. 2 пп. 266.4.3 п.266.4 ст. 266 Податкового кодексу пільги з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, передбачені пп. 266.4.1 та пп. 266.4.2 для фізичних осіб не застосовуються до об'єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності). Відтак при винесенні податкового повідомлення-рішення № 0-1317 нараховано податок за 2015 рік - 18869,97 грн, 2016 рік - 4657,92 грн, 2017 рік - 10816,64 грн та № 0-1317 нараховано податок за 2015 рік - 4855,66 грн, 2016 рік - 1198,58 грн, 2017 рік - 2783,36 грн. Вважає, що оскаржені податкові повідомлення-рішення винесені правомірно і підстав для їх скасування немає.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_4, є власником нежитлового приміщення літ. «А-4» та гаражу-складу літерою «Б-2» адресою: АДРЕСА_1.

Головним управління ДФС у Львівській області, згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, винесло податкові повідомлення-рішення від 11.04.2018:

- № 0-1317, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2015 рік - 18869,97 грн, 2016 рік - 4657,92 грн, 2017 рік - 10816,64 грн;

- № 0-1317, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості 2015 рік - 4855,66 грн, 2016 рік - 1198,58 грн, 2017 рік - 2783,36 грн.

27.04.2018 позивач отримав вказані податкові повідомлення - рішення.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон № 71-VIII) було запроваджено новий місцевий податок, а саме: податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок та податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Вказаним Законом запроваджено низку правових норм, що врегулювали питання справляння місцевих податків.

Суд звертає увагу, що приписами статті 10 Податкового кодексу України, передбачено перелік місцевих податків, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прямо не вказаний. Натомість, є податок на майно, який складається із 3 різних податків, кожен із різними елементами податку як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням податку на майно, відмінного від земельної ділянки, на 2015 рік відповідні норми Закону № 71-VIII набрали чинності з 01.01.2015. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов'язку щодо встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Плановим відповідно до положень підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Отже, рішення сільських рад щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті у 2015 році, 2016 році та 2017 році, могли встановлювати плановим лише 2016 рік, 2017 рік та 2018 рік відповідно.

Згідно з розрахунку на нерухоме майно до податкового повідомлення-рішення від 11.04.2018 № 0-1317:

2015 рік

- п. 3.2 ст. 3 Рішення XXVIII сесії шостого скликання Рихтицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 30.01.2015 № 661 встановлено ставки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб в розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 м кв. бази оподаткування. Тип об'єкту нерухомого майна: Нежитлова будівля (гараж склад). Дата реєстрації 06.02.2015. Загальна площа:1690,1 м кв. Мінімальна заробітна плата на 01.01.2015 -1218 грн. Ставка податку 1 % розміру мінімальної заробітної плати 1690,1x1218x1% = 20585,42 грн: 12місяців х 11місяців=18869,97 грн.

2016 рік

- п. 3.2 ст. 3 Рішення XXVIII сесії шостого скликання Рихтицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 28.01.2016 № 57 встановлено ставки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб в розмірі 0,2 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 м кв. бази оподаткування. Тип об'єкту нерухомого майна: Нежитлова будівля (гараж склад). Дата реєстрації 06.02.2015. Загальна площа:1690,1 м кв. Мінімальна заробітна плата на 01.01.2015 -1378 грн. Ставка податку 0,2 % розміру мінімальної заробітної плати 1690,1x1378x0,2% = 4657,92 грн.

2017 рік

-п. 3.2 ст. 3 Рішення XXVIII сесії шостого скликання Рихтицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 31.01.2017 № 296 встановлено ставки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб в розмірі 0,2 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 м кв. бази оподаткування. Тип об'єкту нерухомого майна: Нежитлова будівля (гараж склад). Дата реєстрації 06.02.2015. Загальна площа:1690,1 м кв. Мінімальна заробітна плата на 01.01.2015 -3200 грн. Ставка податку 0,2 % розміру мінімальної заробітної плати 1690,1x3200x0,2% = 108146,64 грн.

Згідно з розрахунку на нерухоме майно до податкового повідомлення-рішення від 11.04.2018 № 0-1317:

2015 рік

- п. 3.2 ст. 3 Рішення XXVIII сесії шостого скликання Рихтицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 30.01.2015 № 661 встановлено ставки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб в розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 м кв. бази оподаткування.Тип об'єкту нерухомого майна: Нежитлова будівля. Дата реєстрації 06.02.2015. Загальна площа: 434,9 м кв. Мінімальна заробітна плата на 01.01.2015 -1218 грн. Ставка податку 1 % розміру мінімальної заробітної плати 434,9x1218x1% = 5297,08 грн: 12місяців х 11місяців = 4855,66 грн.

2016 рік

- п. 3.2 ст. 3 Рішення XXVIII сесії шостого скликання Рихтицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 28.01.2016 № 57 встановлено ставки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб в розмірі 0,2 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 м кв. бази оподаткування. Тип об'єкту нерухомого майна: Нежитлова будівля (гараж склад). Дата реєстрації 06.02.2015. Загальна площа: 434,9 м кв. Мінімальна заробітна плата на 01.01.2015 -1378 грн. Ставка податку 0,2 % розміру мінімальної заробітної плати 434,9 x1378x0,2% = 1198,58 грн.

2017 рік

- п. 3.2 ст. 3 Рішення XXVIII сесії шостого скликання Рихтицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 31.01.2017 № 296 встановлено ставки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб в розмірі 0,2 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 м кв. бази оподаткування. Тип об'єкту нерухомого майна: Нежитлова будівля (гараж склад). Дата реєстрації 06.02.2015. Загальна площа: 434,9 м кв. Мінімальна заробітна плата на 01.01.2015 -3200 грн. Ставка податку 0,2 % розміру мінімальної заробітної плати 434,9 x3200x0,2% = 7883,36 грн.

Відтак, рішенням Рихтицької сільської ради від 30.01.2015 № 66 становлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік, рішенням Рихтицької сільської ради від 28.01.2016 № 57, становлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік та рішенням Рихтицької сільської ради від 31.01.2017 № 296 становлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік, у той же час з урахуванням наведених нормативних приписів такі рішення можуть бути застосовані не раніше 2016, 2017 та 2018 року відповідно.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про протиправність визначення позивачу за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік, 2016 рік та 2017 рік.

Крім того, судом встановлено, що підпунктом 2.3 пункту 3 рішення Рихтицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 30.01.2015 № 661 встановлені пільги зі сплати податку в розмірі 100% з податку на будівлі нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, зокрема гаражі, господарські будівлі і споруди, що не використовуються їх власниками з метою одержання доходів (не здаються в оренду, лізинг, позичку, не використовуються у підприємницькій діяльності).

Відповідачем, не подано суду доказів, які б підтверджували, що позивач використовував дані нежитлової приміщення з метою одержання доходів, а рішенням від 30.01.2015 № 661 встановлено пільги в розмірі 100% з податку на будівлі нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, зокрема гаражі, господарські будівлі і споруди, що не використовуються їх власниками з метою одержання доходів (не здаються в оренду, лізинг, позичку, не використовуються у підприємницькій діяльності).

З огляду на викладене, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 11.04.2018 № 0-1317 та № 0-1317 є протиправними та підлягають скасуванню.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1409,60 грн підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 9, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 11.04.2018 № 0-1317 та № 0-1317.

3. Судовий збір в розмірі 1409,60 грн присудити на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.08.2018.

Суддя Костецький Н.В.