Справа № 825/1177/18
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Д`яков В.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2018 року Справа № 825/1177/18

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника відповідача Остапенка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України,

третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійні вимоги
на предмет спору: Чернігівській обласний військовий комісаріат,

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Чернігівській обласний військовий комісаріат, про:

- визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії;

- скасування протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02.02.2018 р. № 12 в частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги;

- зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії відповідно до та в розмірі, встановленому пп. б п. 1 ст. 16.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності діяв Порядок № 499, який, на його думку й підлягає застосуванню, відповідно до позиції, викладеної у листі МОЗ від 27.04.2016 р. № 16.06-16/10515.

При цьому, апелянт наголошує на тому, що законодавством, чинним на дату встановлення позивачу інвалідності, було передбачено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги для військовослужбовців строкової служби протягом трьох місяців від дня звільнення зі служби.

Також апелянт зазначає, що позивач проходив службу в збройних силах СРСР та не був громадянином України, та посилається на відсутність всіх необхідних документів для призначення спірної допомоги.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін та наголошує, зокрема, на тому, що його право на отримання спірної одноразової грошової допомоги встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, та безпідставно не визнається відповідачем.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 31.03.1983 р. по 28.04.1985 р. позивач проходив військову строкову службу у лавах радянської армії.

У 1984 р. позивач приймав участь в бойових діях на території у Демократичній Республіці Афганістан, під час яких від вибуху снаряду отримав бойові травми: осколкові поранення голови, лівої руки та правої ноги, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи Київського бюро судово-медичної експертизи від 04.01.2012 р. № 5/Ж.

Протоколом ЦВЛК Міністерства оборони України від 05.12.2012 р. № 5 встановлено, що поранення, контузія та захворювання пов`язані з виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії

Згідно з довідкою МСЕК серії МСЕ-ЧНВ № 046113 від 29.05.2012 р. ОСОБА_1 з 29.05.2012 р. до 29.05.2014 р. встановлено III групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (вперше).

У відповідності до довідки до акту огляду МСЕК від 17.08.2016 р. серії АВА № 029894 ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії безстроково.

22.03.2017 р. позивачем на адресу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням позивачем обов`язків військової служби, з пакетом відповідних документів, яку у подальшому було направлено до Чернігівського обласного військового комісаріату.

Листом від 28.03.2017 р. № 5/1007с ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача було повідомлено про той факт, що його заява про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням інвалідності та додані до неї документи повертаються без реалізації, оскільки з 01.01.2017 р. Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до законодавства, які стосуються військовослужбовців. Так, у відповідності до підпункту 6 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві (а.с. 25).

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року по справі № 736/858/17, яка набрала законної сили 14.12.2017 р., визнано протиправною бездіяльність Чернігівського ОВК щодо ненаправлення до Міністерства оборони України заяви ОСОБА_1 від 22.03.2017 р. з доданими до неї документами, для розгляду питання призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії; зобов`язано Чернігівський обласний військовий комісаріат направити до Міністерства оборони України заяву ОСОБА_1 від 22.03.2017, з доданими до неї документами, для розгляду питання призначення та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

На виконання рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву ОСОБА_1 з доданими до неї документами, направлено супровідним листом від 02.01.2018 р. за вих. № 5/11с до Міністерства оборони України щодо визначення можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

02.02.2018 р. комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби відмовила ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що ним не подано документ про причини та обставини поранення, який передбачений пунктом 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013. Також, зазначено, що висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи, який складно зі слів позивача, та висновок ЦВЛК МО України, які подані разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення.

Зазначену відмову у призначенні спірної допомоги зафіксовано у протоколі засідання Комісії № 12.

Позивач, вважаючи неправомірними дії Міністерства оборони України щодо відмови в нарахуванні та виплаті йому вказаної допомоги, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до законодавства, чинного на час встановлення інвалідності ІІ групи саме внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, на підставі ст. 16 Закону № 2011-ХІІ та постанови КМУ № 975.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, однак вважає, що судом було неправильно обрано спосіб захисту порушеного права позивача з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975), Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про затвердження Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі Порядок № 393).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що він поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Згідно з пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Підпунктом «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ у редакції, чинній на момент встановлення інвалідності, тобто станом на 31.03.2016 р., передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IІ групи.

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п. 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

У п. 11 Порядку № 975 визначено, що вiйськовослужбовець, вiйськовозобов`язаний та резервiст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разi настання iнвалiдностi чи втрати працездатностi без встановлення йому iнвалiдностi, подає уповноваженому органу такi документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням iнвалiдностi чи часткової втрати працездатностi без встановлення iнвалiдностi; довiдку медико-соцiальної експертної комiсiї про встановлення групи iнвалiдностi або вiдсотка втрати працездатностi iз зазначенням причинного зв`язку iнвалiдностi чи втрати працездатностi.

До заяви додаються копiї: постанови вiдповiдної вiйськово-лiкарської комiсiї щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузiї, травми або калiцтва), захворювання; документа, що свiдчить про причини та обставини поранення (контузiї, травми або калiцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане iз вчиненням особою кримiнального чи адмiнiстративного правопорушення або не є наслiдком вчинення нею дiй у станi алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`янiння, або навмисного спричинення собi тiлесного ушкодження; сторiнок паспорта з даними про прiзвище, iм`я та по батьковi i мiсце реєстрацiї; документа, що засвiдчує реєстрацiю фiзичної особи у Державному реєстрi фiзичних осiб - платникiв податкiв, виданого органом доходiв i зборiв (для фiзичної особи, яка через свої релiгiйнi переконання вiдмовляється вiд прийняття реєстрацiйного номера облiкової картки платника податкiв, офiцiйно повiдомила про це вiдповiдний орган доходiв i зборiв та має вiдмiтку в паспортi громадянина України, - копiю сторiнки паспорта з такою НОМЕР_1 ).

Згідно з п. 12 Постанови № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Абзацом 9 пункту 1 Порядку № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що в питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.

При цьому, право особи на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, виникає з дня встановлення інвалідності, що визначається датою, вказаною в довідці МСЕК, і обов`язок щодо забезпечення його реалізації шляхом прийняття відповідного рішення покладено на Міністерство оборони України.

Водночас, порядок отримання особою зазначеної допомоги та її розмір регламентуються законодавством, чинним на момент виникнення в неї такого права.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.06.2018 р. у справі № 816/958/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, він є обов`язковим для врахуванням апеляційним судом при вирішенні даної справи.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки інвалідність ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, була встановлена позивачу 17.08.2016 р., то саме з цієї дати він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та розмірі, визначеному законодавством, чинним станом на вказану дату, тобто ст. 16 Закону № 2011-ХІІ та Порядком № 975 і обов`язок щодо забезпечення реалізації зазначеного права позивача покладено на Міністерство оборони України.

При цьому, доводи апелянта про те, що інвалідність позивачу встановлено вперше 29.05.2012 р., є необґрунтованими, так як у 2012 році йому було встановлено інвалідність ІІІ групи на певний період часу, а 17.08.2016 р. ІІ групу довічно внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що зазначене питання вже було предметом судового розгляду і рішенням суду у справі № 736/858/17, яке набрало законної сили, встановлено факт набуття позивачем ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, саме у 2016 році.

Тож, у відповідності до ч. 4 ст. 78 КАС України вказані обставини не підлягають доказуванню.

Крім того, у рішеннях від 28.11.1999 р. по справі «Брумареску проти Румунії» та від 24.07.2003 р. по справі «Рябих проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Доводи апелянта про те, що законодавством, чинним на дату встановлення позивачу інвалідності, тобто 2012 рік, було передбачено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги для військовослужбовців строкової служби протягом трьох місяців від дня звільнення зі служби, є необґрунтованими, з наступних підстав.

Як встановлено вище, датою набуття позивачем інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, є 2016 рік, а порядок, на який посилається апелянт застосовується до військовослужбовців строкової служби, які набули інвалідність у період з 01.01.2007 р. по 01.01.2014 р., відповідно до законодавства, чинного на той час.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.06.2018 р. по справі № 750/5074/17, від 27.02.2018 р. по справі № 822/6118/15.

З огляду на це, посилання апелянта щодо необхідності відмовити у позові з урахуванням висновків ВС, наведених у вказаній постанові, видаються необґрунтованими і не можуть бути прийняті до уваги при розгляді даного конкретного спору.

Крім того, наполягаючи на відсутності у позивача взагалі права на призначення та виплату спірної допомоги, апелянт одночасно посилається на те, що позивач все ж таки має таке право на підставі Порядку № 499, а не Постанови № 975, що вказує на нелогічність доводів його апеляційної скарги та, з огляду на вищезазначене, їх необґрунтованість і безпідставність.

Посилання апелянта на те, що позивачем не надано копій документів, підтверджуючих причини і обставини поранення, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки правовою підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги в порядку ст.ст. 16, 16-2 Закону № 2011-ХІІ та Порядком № 975 є відповідна довідка МСЕК, а також протокол засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів перед судом правомірності своїх дій щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті спірної одноразової допомоги.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності таких дій та наявності правових підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині вимог. Тому відповідно до ст. 316 КАС України рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, перевіряючи рішення суду першої інстанції в іншій частині в межах апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що у відповідності до матеріалів справи відповідачем не було вирішено в порядку, визначеному законодавством, питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, а лише складено протокол засідання Комісії.

Однак, вказаний протокол є процесуальним документом, який лише фіксує питання та процедуру засідання, однак не є за своїм юридичним значенням рішенням суб`єкту владних повноважень.

При цьому, прийняття рішення про призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, належить до дискреційних повноважень Міноборони.

Водночас, у відповідності до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що задоволення позовних вимог у спосіб, обраний позивачем та застосований судом першої інстанції, тобто шляхом скасування протоколу засідання Комісії та зобов`язання відповідача призначити і виплачувати позивачу спірну допомогу, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 9 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі зазначених позовних вимог та задовольнити їх шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про скасування протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02.02.2018 р. № 12 в частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії відповідно до та в розмірі, встановленому пп. б п. 1 ст. 16.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - скасуванню, а такі позовні вимоги задоволенню частково. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про скасування протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 02.02.2018 р. № 12 в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії відповідно до пп. б п. 1 ст. 16.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - скасувати, а адміністративний позов у цій частині позовних вимог задовольнити частково.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням II (другої) групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії відповідно до пп. б п. 1 ст. 16.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні позовних вимог про скасування протоколу та зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, в іншій частині відмовити.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 13 серпня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: