Справа № 813/1925/18
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 813/1925/18
01 серпня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Костецький Н.В.,

секретар судового засідання Витвицька В.П.,

за участю:

представник позивачів Веремчук В.А.,

представник відповідача Сибірякова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ) звернулися до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просять суд:

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 видати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 за № 379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Львівського обласного комісаріату подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду;

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , як членів сім`ї загиблого старшого солдата військового резерву Національної Гвардії України ОСОБА_5 поширюється дія цього Закону, що в свою чергу передбачає видачу посвідчення за формою та у порядку, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 за № 379. Однак Львівський обласний військовий комісаріат прийняв рішення про відмову у видачі посвідчення, оскільки проходження військової служби у військовому резерві не є видом військової служби відповідно до положень Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 04.06.2016 (вх. № 17114), в якому зазначає, що дія постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється лише на військовослужбовців та члені їх сімей. Стверджує, що проходження служби у військовому резерві резервістами та проходження військовослужбовцями військової служби є різними поняттями, у зв`язку з чим на членів сім`ї загиблого солдата резерву ОСОБА_5 дія Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюється, відповідно дії відповідача щодо відмови у видачі посвідчення є правомірними.

У судовому засіданні представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Між Північним територіальним управлінням Національної гвардії України та ОСОБА_5 15.01.2015 укладено Контракт про проходження громадянином України служби у військовому резерві.

ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) відповідно до наказу начальника Північного територіального управління Національної гвардії України від 15.01.2015 № 4 о/с зарахований на службу у військовому резерві.

Згідно з наказу начальника Північного територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) від 20.01.2015 за № 14дск, водій автомобільного відділення взводу забезпечення медичної роти управління солдат ОСОБА_5 вибув у службове відрядження до сектору «С», для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» (участь у антитерористичній операції), з 20.01.2015.

Відповідно до п. 13 Наказу від 18.02.2015 № 49 першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (по строковій частині) від 18.02.2015, солдата ОСОБА_5 , водія автомобільного відділення медичної роти управління Північного територіального управління Національної гвардії України вважати таким, що з 21.01.2015 перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та припинити службове відрядження з 09.02.2015 у зв`язку із зникненням під час виконання службових (бойових) завдань з невідомих причин.

Наказом начальника Північного територіального управління Національної гвардії України від 13.05.2015 № 34 о/с солдат ОСОБА_5 був виключений зі списків Національної гвардії України у зв`язку зі смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Логвинове Артемівського району Донецької області. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до постанови ВЛК ГУ МВС України у м. Києві від 29.04.2015 № 37/15, поранення (09.02.2015) солдата резерву ОСОБА_5 - розтрощення голови. Ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків в зоні АТО, що призвело до смерті, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Довідкою Північного Київського територіального управління Національної гвардії України від 23.06.2017 № 1/5-1403 підтверджено, що солдат ОСОБА_5 дійсно в період з 22.01.2015 по 09.02.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції м. Артемівськ Донецької області.

ОСОБА_1 , 25.10.2017 звернулась у Львівський обласний військовий комісаріат із заявою про видачу неповнолітньому ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який є сином ОСОБА_5 посвідчення, як члену сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби» від 28.05.1993 № 379.

ОСОБА_3 02.04.2018 звернулась у Львівський обласний військовий комісаріат із заявою про видачу неповнолітньому ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), який є сином ОСОБА_5 посвідчення, як члену сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби» від 28.05.1993 року № 379.

Львівський обласний військовий комісаріат своїми листами від 30.10.2017 № 9826 та від 04.04.2018 № 3167 відмовив ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у видачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 посвідчення, як члену сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби

Не погодившись із такими діями відповідача, позивачі звернулися до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 65 Конституції України, Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється та визначається Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 за № 2232-XII, з наступними змінами та доповненнями.

Військовий обов`язок , відповідно до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 9 цієї ж статті встановлено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Поняття військової служби визначено у статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до частини першої якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоровя і віком громадян України, повязаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Системний аналіз понять «військовий обовязок» та «військова служба» свідчить про те, що військова служба є однією із складових військового обов`язку.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_5 , перебував на службі у військовому резерві військової частини НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 за № 876-VII, з наступними змінами та доповненнями, Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій. Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом.

Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що порядок добору та прийняття на службу у військовому резерві, строки, умови та порядок її проходження, а також підстави і порядок звільнення із служби визначаються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням про проходження громадянами України служби у військовому резерві Національної гвардії України, що затверджується Президентом України.

Згідно з ч. 1 ст. 21 цього Закону, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за № 2011-XII, з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Згідно свідоцтва про народження від 12.04.2003 Серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є сином ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про народження від 19.09.2008 Серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 є сином ОСОБА_5 .

Вітак, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 являються членами сім`ї резервіста та на них поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частинами 2 та 3 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено коло осіб, на яких не поширюється дія цього Закону, а саме: на членів сімей військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобовязаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного спяніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобовязаним чи резервістом тілесного ушкодження, а також на іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу у Збройних Силах України.

Отже, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не містить інших положень, окрім передбачених частинами 2 та 3 статті 3, які б обмежували дію цього Закону.

Таким чином, частинами 2 та 3 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено вичерпне коло осіб, на яких не поширюється дія даного Закону.

Судом встановлено, що позивачі не належить до вказаної катергорії осіб, а тому на них поширюється сфера дії Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Окрім того, в матеріалах справи наявні довідки Франківського відділу соціального захисту департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Львівської міської ради від 18.05.2015 № 2605/11-1566 та Личаківського відділу соціального захисту департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Львівської міської ради від 05.06.2015 № 519 зідно з якими ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відносяться до осіб, на яких поширюється чинність ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та мають право на пільги, передбачені ст. 15 цього закону.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 за № 3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з п. 19 ст. 6 цього Закону, учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобовязані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 10 даного Закону встановлено, що батьки та діти учасників бойових дій, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язку військової служби (службових обовязків) визначені як особи, на яких поширюється чинність цього Закону.

Пільги особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», встановлені статтею 15 цього ж Закону.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є членами сім`ї загиблого ветерана війни резервіста Північного територіального управління Національної гвардії України ОСОБА_5 , на якого поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд вважає безпідставними покликання відповідача на те, що підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, а не резервіста, виходячи з такого.

Як передбачено ч. 13 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 за № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (далі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що наведеною постановою Кабінету Міністрів України встановлено лише форму та порядок видачі таких посвідчень.

Особи, яким видаються зазначені посвідчення, визначені Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (стаття 3), а не постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 за № 379, яка не може підміняти положення цього Закону.

Крім того, у Закон України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вносилися зміни, зумовлені проведенням в Україні Антитерорестичної операції, в той час як у постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» жодних змін з часу її прийняття не вносилося.

Враховуючи наведене та те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 є членами сім`ї загиблого в АТО ветерана війни - резервіста Північного територіального управління Національної гвардії України ОСОБА_5 , на яких поширюється сфера дії Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що передбачає видачу їй посвідчення за формою та у порядку, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379, суд дійшов висновку, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у видачі йому такого посвідчення є протиправними, а належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача видати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 за № 379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, то суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

Враховуючи те, що посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за заявою позивача не було видано, суд з метою захисту прав позивача та належного виконання судового рішення вважає за необхідне зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду протягом десяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 14, 242 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
вирішив:
1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Львівський обласний військовий комісаріат видати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 за № 379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби.

3. Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Львівського обласного комісаріат подати протягом десяти днів з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

Судовий збір присудити на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в розмірі 704,80 грн кожній за рахунок бюджетних асигнувань Львівського обласного військового комісаріату.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.08.2018.

Суддя Костецький Н.В.