Справа № 826/10899/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

02 серпня 2018 року справа №826/10899/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С. та представників:

позивача: Грета Я.П.;

відповідача: Глущенка Д.В.

розглянувши у судовому засідання адміністративну справу

за позовомОрендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" (далі по тексту - позивач, ОП "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7")
доДепартаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач, Департамент економіки та інвестицій)
про1) визнання бездіяльності Департаменту економіки та інвестицій протиправною; 2) зобов'язання відповідача відшкодувати позивачу втрат у розмірі 1 352 128,72 грн., без податку на додану вартість, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку в порядку статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", які позивач поніс у 2014 році
На підставі частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 02 серпня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

В С Т А Н О В И В:

ОП "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації, в якому просило: 1) зобов'язати Київську міську державну адміністрацію подати на розгляд та затвердження Київської міської ради зміни до бюджету міста Києва на 2015 рік, якими передбачити відшкодування позивачу різниці у тарифах у розмірі 4 296 199,00 грн.; 2) зобов'язати Київську міську раду розглянути та затвердити зміни до бюджету міста Києва на 2015 рік, якими передбачити відшкодування позивачу різниці у тарифах у розмірі 4 296 199,00 грн.

Заявлені позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідачами не вчинено дій щодо відшкодування позивачу різниці між встановленим розміром цін та обґрунтованими витратами відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у зв'язку із чим Київська міська рада повинна розглянути та затвердити зміни до бюджету міста Києва на 2015 рік, якими передбачити відшкодування заявнику різниці в тарифах у розмірі 4 296 199,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року в адміністративній справі №826/10899/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково: зобов'язано Київську міську державну адміністрацію звернутися до Київської міської ради з приводу відшкодування витрат позивача, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, в порядку статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2016 року №К/800/4012/16 попередні судові рішення у даній справі скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2017 року адміністративну справу №826/10899/15 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог від 06 червня 2017 року, у якій просив: 1) визнати бездіяльність Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) протиправною; 2) зобов'язати Виконавчий орган Київської міської ради (Київську міську державну адміністрацію) прийняти розпорядження про відшкодування позивачу коштів у сумі 4 296 199,00 грн. (без ПДВ) для покриття фактичних витрат позивача у 2014 році.

Згодом позивач подав заяву про збільшення позовних вимог від 14 вересня 2017 року за підписом директора ОП "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" ОСОБА_3, у якій просив: 1) визнати протиправною бездіяльність Департаменту економіки та інвестицій; 2) зобов'язати Департамент економіки та інвестицій відшкодувати позивачу втрат у розмірі 1 352 128,72 грн. (без ПДВ), що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку в порядку статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", які позивач поніс у 2014 році.

Вказану заяву позивач мотивував наступним: на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року в адміністративній справі №826/10899/15 відділом примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України вжито відповідних заходів, у зв'язку із чим, Департамент економіки та інвестицій у листі від 21 листопада 2016 року №050/059678 підтвердив право позивача на отримання різниці у тарифах та суму коштів, яку позивач втратив, надаючи послуги за заниженим тарифом, за 2014 рік у розмірі 1 352 128,72 грн.

У судовому засіданні 25 вересня 2017 року за участю представників позивача - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 встановлено, що заява про збільшення позовних вимог від 14 вересня 2017 року по своїй суті є заявою про зміну позовних вимог.

Отже, позивач змінив позовні вимоги, у зв'язку із чим суб'єктний склад учасників справи приведено у відповідність до заявлених позовних вимог, а саме: ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року замінено первинних відповідачів - Київську міську раду та Київську міську державну адміністрацію належним відповідачем - Департаментом економіки та інвестицій.

Таким чином, у межах даної адміністративної справи заявлено позовні вимоги виключно до Департаментом економіки та інвестицій.

31 травня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 подав клопотання, у якому просив вважати відповідачами у справі Київську міську раду, Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Департамент економіки та інвестицій.

У судовому засіданні 31 травня 2018 року представнику позивача роз'яснено про відсутність підстав для залучення до участі у справі Київської міської ради та Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оскільки, до них не заявлено жодних позовних вимог; з метою надання позивачу часу для уточнення позовних вимог судом оголошено перерву до 02 серпня 2018 року.

У судовому засіданні 02 серпня 2018 року представник відповідача подав чергову заяву про зміну предмета позову від 01 серпня 2018 року, у якій вказав наступні позовні вимоги: 1) визнати протиправною бездіяльність Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Департаменту економіки та інвестицій щодо неприйняття рішення за результатами звернень ОП "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7"; 2) зобов'язати Виконавчий орган Київської міської ради (Київську міську державну адміністрацію) розглянути та прийняти рішення по суті звернень ОП "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" стосовно відшкодування витрат, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, відповідно до статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Частиною першою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п'ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частин другої та третьої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною першою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв'язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Разом з тим, згідно з частиною сьомою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Суд звертає увагу, що позивач не надав суду докази направлення копії такої заяви відповідачу, з огляду на що заява про зміну предмета позову від 01 серпня 2018 року не приймається до розгляду та підлягає поверненню позивачу, про що зазначено в судовому засіданні 02 серпня 2018 року та в цьому судовому рішенні.

У судовому засіданні 02 серпня 2018 року представник позивача також надав суду позовну заяву ОП "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" від 02 червня 2015 року разом із фіскальним чеком ПАТ "Укрпошта", як доказом направлення Київській міській раді та Виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації). Проте, суд не приймає до уваги вказані документи, оскільки станом на 02 серпня 2018 року позовними вимогами є вимоги виключно до Департаменту економіки та інвестицій згідно із заявою про зміну позовних вимог від 14 вересня 2017 року.

Відповідач подав заперечення на позов, у якому зазначив, що Департаментом економіки та інвестицій тариф для позивача не встановлювався, а тому підстави для відшкодування різниці між тарифами відсутні.

В судовому засіданні 02 серпня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти позову заперечив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Суд встановив, що ОП "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" звернулось до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) з листом від 10 лютого 2015 року №26/01 щодо компенсації різниці в тарифах.

Листом від 20 лютого 2015 року №050/20-1164 Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) проінформував позивача про те, що розрахункові матеріали, надані листом від 12 лютого 2015 року №30/01, опрацьовуються, про результати опрацювання буде повідомлено додатково.

У листі від 19 березня 2015 року №050/20-1904 Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) проінформував позивача, що опрацювавши розрахункові матеріали щодо вартості робіт на послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту систем протипожежної автоматики та димовидалення, при підготовці розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) щодо встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Департаментом будуть враховуватися витрати позивача на послуги з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики та димовидалення із розрахунку на один поверховий клапан в розмірі 31,02 грн. (без ПДВ).

Як зазначає позивач, на час виникнення спірних відносин діяла погоджена у встановленому порядку стара вартість обслуговування поверхового клапана у розмірі 15,45 грн. без ПДВ, внаслідок чого ним недоотримано 4 296 199,00 грн. (без ПДВ) у 2014 році.

Позивач листом від 10 квітня 2015 року №113/9 звернувся до Київради та КМДА з вимогою про відшкодування різниці в тарифах. Однак, як зазначив представник позивача, відповідачами різниця в тарифі підприємству не компенсована, відповідне рішення органом місцевого самоврядування не прийнято.

Позивач зазначає, що на підставі договорів з житлово-експлуатаційними організаціями комунальної форми власності надає послуги з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики і димовидалення відповідно до щорічно узгоджених графіків; витрати на технічне обслуговування та поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем у разі їх наявності, включені до складу витрат на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються житлово-експлуатаційними організаціями комунальної форми власності.

Розрахунки за надані послуги з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики і димовидалення проводяться з розрахунку на 1 поверховий клапан системи ППА та ДВ за цінами від 9,27 грн. до 15,45 грн. (без ПДВ); вартість послуги погоджена Головним управлінням з питань цінової політики від 25 вересня 2008 року та становить 15,45 грн. (без ПДВ).

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 15 грудня 2016 року №К/800/4012/16 зазначив, що "Приймаючи рішення в частині задоволеного позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, фактично, визнав право підприємства на відшкодування відповідних витрат та зобов'язав КМДА звернутися з цього приводу до Київради для вирішення питання про їх відшкодування.

Суд вважає помилковим такий висновок судів попередніх інстанцій та зазначає, що належним способом захисту інтересів позивача у цьому випадку може бути визнання протиправною бездіяльності КМДА щодо не прийняття відповідного рішення за результатами розгляду звернень Підприємства та зобов'язання КМДА розглянути і прийняти рішення по суті звернень Підприємства стосовно відшкодування його втрат, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, відповідно до положень ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до частини п'ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Разом з тим, у межах спірних правовідносин, суд позбавлений можливості виконати вказівки Вищого адміністративного суду України, оскільки позивач змінив позовні вимоги, які судом касаційної інстанції не розглядалися.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог про визнання бездіяльності Департаменту економіки та інвестицій протиправною та зобов'язання відшкодувати позивачу втрат у розмірі 1 352 128,72 грн., без податку на додану вартість, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку в порядку статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", які позивач поніс у 2014 році, Окружний адміністративний суд міста Києва керується наступним.

Відповідно до визначень статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить зокрема: встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Відповідно до частини третьої статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Частина четверта статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначає, що у разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

Згідно з частинами п'ятою та шостою статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" видатки на відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, фінансуються за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету.

Встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво без відповідного відшкодування не допускається і може бути оскаржено в суді.

Згідно з Типовим переліком послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), до вказаного переліку включено технічне обслуговування та поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем у разі їх наявності.

Відповідно до пункту 17 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529, вартість робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також за наявності інших внутрішньобудинкових інженерних систем, не зазначених у пунктах 13 і 18, у разі виконання таких робіт виконавцем визначається за формулою, наведеною у пункті 7.

Переліком послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено аналогічні положення.

Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

Таким чином, послуга з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики і димовидалення є складовою частиною житлово-комунальної послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, включена до відповідних Переліків послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та до розрахунку тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Суд встановив, що окремих розпоряджень щодо встановлення вартості послуги послуга з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики і димовидалення КМДА не затверджує, проте вартість цієї послуги входить до структури тарифу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, встановлюється щодо кожного окремого будинку.

Як встановлено в ухвалі в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2016 року №К/800/4012/16, ОП "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" є суб'єктом господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги, тому має право на звернення до органів місцевого самоврядування з вказаного питання, а орган місцевого самоврядування, що встановлює тарифи на житлово-комунальні послуги - виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) зобов'язаний вказане питання розглянути та, за наявності підстав, вжити заходів щодо відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку.

У заяві про зміну позовних вимог від 14 вересня 2017 року позивач зазначив, що саме Департамент економіки та інвестицій блокує відновлення порушеного права позивача на відшкодування витрат, пов'язаних зі встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку в порядку статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

При цьому позивач посилається на лист Департаменту економіки та інвестицій від 21 листопада 2016 року №050/059678, у якому підтверджено право позивача на отримання різниці у тарифах та суму коштів, яку позивач втратив, надаючи послуги за заниженим тарифом, за 2014 рік у розмірі 1 352 128,72 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу, що за приписами частини четвертої статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" що відшкодування з відповідного місцевого бюджету виробнику комунальних послуг різниці між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг здійснюється лише у разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, та органом, який затвердив такі тарифи.

Відповідно до пункту 1 Положення про Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 вересня 2013 року №1717 (далі по тексту - Положення) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді, а з питань виконання функції державної виконавчої влади Міністерству економічного розвитку і торгівлі України.

Відповідно до підпунктів 4.3 та 4.10 пункту 4 Положення основними завданнями Департаменту є: забезпечення реалізації державної цінової політики на території міста Києва; забезпечення в межах своїх повноважень захисту економічних прав і законних інтересів України, вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання.

Згідно з підпунктами 5.26, 5.27, 5.28 та 5.30 пункту 5 Положення Департамент відповідно до визначених галузевих повноважень виконує такі завдання: проводить аналіз витрат на виробництво товарів, надання послуг та формування цін і тарифів безпосередньо на підприємствах, установах, організаціях та об'єднаннях, розташованих на території м. Києва, незалежно від форм власності в межах своїх повноважень; проводить аналіз розрахунків сум компенсацій різниці між витратами на виробництво товарів і надання послуг та встановленими виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) цінами та тарифами на товари і послуги у разі їх перевищення; здійснює декларування зміни цін та тарифів на товари та послуги в межах повноважень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); готує нормативно-правові акти по встановленню, затвердженню, погодженню цін та тарифів на товари і послуги в межах повноважень, наданих законодавством України виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрацією) або Київській міській раді.

Таким чином, Департамент економіки та інвестицій не наділений повноваженнями встановлення та затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги та, відповідно, не має обов'язку відшкодовувати з відповідного місцевого бюджету виробнику комунальних послуг різниці між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

Суд встановив, що у справі міститься копія листа Департаменту економіки та інвестицій від 22 листопада 2016 року №050/05-9678, у якому відповідач повідомляє Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року у справі №826/10899/15; додатком до цього листа надано лист Департаменту економіки та інвестицій від 01 листопада 2016 року №050/20-9085, адресований Київській міській раді та Департаменту фінансів про те, що після опрацювання наданих ОП "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" документів визначено, що різниця у тарифах між фактичними та економічно обґрунтованими за 2014 рік становить 1 352 128,72 грн.

Проте, вказані листи не вказують на обов'язок відповідача відшкодувати різницю у між фактичними та економічно обґрунтованими тарифами, оскільки такі функції знаходяться поза межами повноважень Департаменту економіки та інвестицій.

Суд також звертає увагу, що вказані листи складені авторами у межах виконавчого провадження ВП №50462382 з примусового виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року у справі №826/10899/15, яка скасована судом касаційної інстанції; тому, дії та листи відповідача щодо виконання рішення суду, яке вже скасоване, не мають правого значення для вирішення даного спору.

Крім того, інших аргументів, ніж ті, що Департамент економіки та інвестицій не виконав попередні судові рішення у даній справі, позивачем не наведено, а також не доведено, що відповідач будь-яким чином порушив право ОП "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" на отримання різниці у тарифах або перешкодив реалізації цього права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Департаменту економіки та інвестицій та зобов'язання відшкодувати позивачу втрати, пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку в порядку статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОП "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Орендному підприємству "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Орендне підприємство "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" (03179, м. Київ, просп. Палладіна, 9; ідентифікаційний код 33306062);

Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код 04633423).

Дата складення повного рішення суду - 10 серпня 2018 року.

Суддя В.А. Кузьменко