Справа № 826/4963/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4963/15 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Кузьменка В.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа Дзержинський міський відділ Головного управління МВС України у Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо звільнення її з ОВС за пунктом 64 підпункт «є»;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 12.09.2014 р. №1621 в частині звільнення ОСОБА_2 з ОВС за особисту недисциплінованість;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 07.10.2014 р. №363 о/с про звільнення ОСОБА_2 з ОВС за пунктом 64 підпункт «є» без поновлення на службі;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Міністерства внутрішніх справ України в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.10.2014 р. по 31.01.2016 р.;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області видати позивачу «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису від 07.10.2014 р. про звільнення за особисту недисциплінованість згідно пункту 64 підпункт «є».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 12.09.2014 року №1621 в частині звільнення ОСОБА_2 з ОВС за особисту недисциплінованість, порушення вимог статті 10 Закону України «Про міліцію», статей 7, 8 Дисциплінованого статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-ІV, підпунктів 2.2. 4.1 (розділ ІІІ) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України №155-2012р., що виразилося в невиході на службу з 23-25 серпня 2014 року до цього часу. звільнити з органів внутрішніх справ. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 07.10.2014 року №363 о/с про звільнення ОСОБА_2 з ОВС за пунктом 64 підпункт «є» без поновлення на службі. Стягнуто з Головного управління МВС України в Донецькій області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.10.2014 року по 31.01.2016 року та зобов'язано Головне управління МВС України в Донецькій області видати ОСОБА_2 «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису від 07.10.2014 року про звільнення за особисту недисциплінованість згідно пункту 64 підпункт «є».В іншій частині позову відмовлено.

Додатковою постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року визначено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 71 990,46 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області оскаржило його в апеляційному порядку.

Апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач, починаючи з 2006 року проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого інспектора з режиму секретності Центрально-міського РВ Горлівського МУ ГУ МВС України в Донецькій області.

У серпні 2014 року у зв'язку з подіями, які розгорнулися на території Донецької області, а також враховуючи характер її роботи, що спровокувало погрози її життю та життю її малолітніх дітей з метою вимагання секретних документів з боку терористичних угруповань м. Горлівки Донецької області, вона була вимушена переїхати до м. Києва.

Згідно пояснень начальника Дзержинського МВ ГУ МВС України в Донецькій області ОСОБА_3 від 20.05.2015 року № 7868 співробітники Горлівського МУ ГУ МВС України в Донецькій області та підпорядкованих йому райвідділів мали прибути до нового місця дислокації для несення служби до Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області, однак на зв'язок співробітники виходили не одразу. Так старший інспектор з режиму секретності Центрально - Міського райвідділу Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області майор міліції ОСОБА_2 прибула до нового місця дислокації підрозділу тільки 04.11.2014 року. У цей день в приміщенні Дзержинського МВ Головного управління МВС України у Донецькій області майором міліції ОСОБА_2 у складі комісії: заступника начальника режимно-секретного сектору Центрально - Міського райвідділу Горлівського МУ майора міліції ОСОБА_4, та старшого оперуповноваженого режимно-секретного сектору Центрально - Міського райвідділу Горлівського МУ майора міліції ОСОБА_5, було проведене службове розслідування за фактом виявлення загрози витоку секретної інформації Центрально - Міського райвідділу Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області за № 601 Дек від 04.11.2014 року. Після складання відповідних документів 04.11.2014 року майор міліції ОСОБА_2 пояснила підполковнику міліції ОСОБА_6, який на той час тимчасово виконував обов'язки начальника Центрально - Міського райвідділу Горлівського МУ, що вона ще остаточно не вирішила чи буде вона виконувати службові обов'язки в Дзержинському МВ, після чого покинула адміністративну будівлю, та на зв'язок більше не виходила. Таким чином старший інспектор з режиму секретності Центрально - Міського райвідділу Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області майор міліції ОСОБА_2 перебувала в Дзержинському МВ ГУМВС України в Донецькій області тільки 04.11.2014 року, куди прибула тільки для підписання матеріалів службового розслідування.

Згідно пояснень позивача, перебуваючи у м. Києві, протягом вересня-листопада 2014 року вона намагалась працевлаштуватись в апарат Святошинського та Шевченківського РУ ГУ МВС України у м. Києві, проте безрезультатно.

В лютому 2015 року позивач звернулася із заявою до Міністра ВС України з проханням сприяти її працевлаштуванню для подальшого проходження служби в ГУ МВС України м. Києва на відповідній посаді згідно офіцерського звання.

На вказане звернення було надано відповідь листом від 20.02.2015 року № 6/1/1-Р-165 в якому повідомлено про те, що наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 07.10.2014 року № 363 о/с її звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 підпункт «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку з чим вона має прибути до управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в Донецькій області для проведення розрахунку та отримання трудової книжки.

Відповідно до висновку службового розслідування від 12.09.2014 за фактом порушення моральних норм, службової дисципліни окремими працівниками Макіївського, Горлівського, Донецького МУ та підпорядкованих їм райвідділів, Кіровського, Докучаєвського, Сніжнянського, Харцизького, Шахтарського, Ясинуватського МВ, Новоазовського і Тельманівського РВ та підрозділів ГУМВС України в Донецькій області встановлено, що 11.09.2014 року до ГУ МВС в області надійшли відомості з Макіївського, Горлівського, Донецького МУ та підпорядкованих їм райвідділів, Кіровського, Докучаєвського, Сніжнянського, Харцизького, Шахтарського, Ясинуватського МВ, Новоазовського і Тельманівського РВ та підрозділів ГУМВС України в Донецькій області з інформацією про порушення моральних норм та службової дисципліни окремими працівниками цих підрозділів, що виразилося у відмові прибути до м. Маріуполя за наказом керівництва ГУМВС в області для подальшого проходження служби в ОВС Маріупольського оперативного округу. До теперішнього часу у м. Маріуполі ці працівники не з'явилися.

Також в ході службового розслідування встановлено, що керівництвом Головного управління МВС України в Донецькій області було надано усний наказ всім працівникам ОВС Донецького МУ ГУМВС в області і УКЗ Головного управління прибути до м. Маріуполя для подальшого проходження служби в ОВС Маріупольського оперативного округу. Окремі працівники самовільно залишили місце дислокації та не виходять на службу з 25 серпня 2014 року до 12.09.2014 року (проведення службового розслідування).

За результатами службового розслідування старший інспектор РСС Центрально-міського РВ Горлівського МУ майор міліції ОСОБА_2, грубо порушуючи вимоги статті 10 Закону України «Про міліцію», статей 7, 8 Дисциплінарного статуту ОВС України, пунктів 1.2, 2.2, 4.1. (розділ III) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, в частині обов'язкового дотримання чинного законодавства України, дотримання службової дисципліни, не прибула до м. Маріуполя для подальшого проходження служби. На теперішній час на службу в м. Маріуполі не виходить. Тим самим зазначені працівники не сприяли керівництву ГУМВС в області у зміцненні в підрозділах службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку, не стали прикладами у дотриманні дисципліни, бездоганному виконанні вимог статуту, норм моралі, професійної та службової етики. Будь-які відомості, документи, які б підтверджували законність та поважність причин відсутності вказаних працівників на службі, відсутні.

За наслідками проведеного службового розслідування комісія дійшла висновку, що за особисту недисциплінованість, порушення вимог статті 10 Закону України «Про міліцію», статей 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, порушення Присяги працівника органів внутрішніх справ України, пунктів 1.2, 2.2, 4.1. (розділ III) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, що виразилось у відмові прибути у важкий для країни час до м. Маріуполя за усним наказом керівництва ГУ МВС в області для подальшого проходження служби в ОВС Маріупольського оперативного округу, необхідно звільнити з органів внутрішніх справ старшого інспектора режимно-секретного сектора Цетрально-міського РВ Горлівського МУ майора міліції ОСОБА_2

Вказане слугувало підставою для видання ГУ МВС України в Донецькій області наказу від 12.09.2014 року № 1621 «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ОВС Макіївського, Горлівського, Донецького МУ, Кіровського, Докучаєвського, Сніжнянського, Харцизського, Шахтарського, Ясинуватського, Краматорського МВ, Новоазовського, Тельмановського РВ, підрозділів апарату ГУ МВС України в Донецькій області та покарання винних» за особисту недисциплінованість, порушення вимог статті 10 Закону України «Про міліцію», статей 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та пунктів 2.2, 4.1. (розділ III) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового статут начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України № 155-2012 року, що виразилося в невиході на службу з 23-25 серпня 2014 року до цього часу, звільнено з органів внутрішніх справ, зокрема, старшого інспектора режимно-секретного сектора Центрально-Міського - РВ Горлівського МУ майора міліції ОСОБА_2

На підставі зазначеного наказу ГУ МВС України в Донецькій області наказом від 07.10.2014 року № 363 о/с «По особовому складу» з 07.10.2014 року звільнено позивача з органів внутрішніх справ у запас (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 підпункту «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Вважаючи звільнення зі служби протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Підставою для такого висновку судів став факт порушення позивачем службової дисципліни, що проявилося у невиході на роботу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 травня 2016 року вказані судові рішення скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Приймаючи таке рішення, суд касаційної інстанції виходив з того, що судами за наслідками розгляду справи не було встановлено всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: не враховано, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, тощо. Також судами не було надано оцінки порушенню процедури звільнення позивача.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову за наслідками нового розгляду справи, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача було проведене з порушенням встановленої процедури, у зв'язку з чим спірні накази відповідачів є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає про те, що у період проходження служби ОСОБА_2 скоїла грубий дисциплінарний проступок, несумісний з подальшим проходженням служби, факт якого знайшов своє підтвердження в матеріалах службового розслідування ГУ МВС у Донецькій області. Крім того, ОСОБА_2 не зверталася до керівництва із рапортами щодо переведення її до іншого місця роботи. Також апелянт вказує про те, що даний позов подано з порушенням місячного строку на звернення до суду з позовами зазначеної категорії.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на підставі доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюється Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію», в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Визначення службової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту та означає дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

Згідно зі ст. 2 Дисциплінарного Статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ст. 5 Дисциплінарного Статуту).

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стала відсутність її на службі з 23 серпня 2014.

Як зазначено у висновку службового розслідування, у зв'язку із захопленням деяких територій Донецької області злочинними угрупуваннями та на виконання наказу МВС України, у липні 2014 року керівництвом Головного управління МВС України в Донецькій області було прийнято рішення про зміну місця дислокації особового складу до м. Маріуполя з подальшою ротацією по Донецькій області. Зокрема, працівникам Горлівського міського управління у подальшому місцем дислокації було визначено Дзержинський міський відділ МВС України Донецької області.

23 серпня 2014 року до ГУ МВС в Донецькій області надійшов список про відсутність ряду співробітників на службі з 23 серпня 2014 року, у тому числі і позивача, що мало наслідком проведення службового розслідування.

Проте, в матеріалах справи відсутні відомості про доведення до відома особового складу, зокрема, ОСОБА_2, наказу про зміну місця дислокації.

У зв'язку з цим посилання відповідачів на невиконання позивачем цього наказу не може вважатися обґрунтованим.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Як вбачається з зі змісту оскаржуваних наказів, за порушення службової дисципліни до позивача було застосовано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Таким чином, при звільненні працівника з органів внутрішніх справ такому звільненню передує проведення службового розслідування, в ході якого повинні бути забезпечені права особи, щодо якої проводиться таке розслідування, надавати пояснення, ознайомлюватися з його висновками.

Навіть за умови встановлення факту вчинення особою дисциплінарного проступку, якщо був порушений порядок проведення службового розслідування, наказ про звільнення на підставі такого висновку службового розслідування не може вважатися законним та обґрунтованим.

Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справі України від 12 березня 2013 року №230, зареєстрована Міністерстві юстиції України 2 квітня 2013 року за № 541/23073 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення службової дисципліни.

Відповідно до п. 5.1 Інструкції службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

З аналізу п. 6 Інструкції вбачається, що у особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, повинні бути відібрані пояснення.

Згідно з п. 6.3.5 Інструкції за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

Відповідно до пп. 6.2.2 Інструкції після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим бажанням особи РНС, стосовно якої проводилося службове розслідування, виконавець зобов'язаний знайомити її із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її стосується, з дотриманням вимог законодавства.

Як підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачами, службове розслідування було призначене 11.09.2014, висновок складено на наступний день - 12.09.2014 та наступного дня видано наказ про звільнення від 12.09.2014 року № 1621.

В матеріалах справи відсутні докази того, що органом, яким проводилося службове розслідування вчинялися якісь дії щодо відібрання пояснень у позивача чи ознайомлення з висновком службового розслідування, що підтверджує порушення прав позивача.

При цьому, ОСОБА_2 при зверненні з даним позовом до суду зазначила про те, що про своє звільнення вона дізналася з листа МВС України від 20.02.2015 року № 6/1/1-Р-165.

Вказані твердження позивача відповідачами не спростовано. При цьому, посилаючись на вказану обставину, апелянт зазначає, що позивачем пропущено встановлений ч. 3 ст. 99 КАС України, що була чинною на дату подання даного позову, строк на звернення з даним позовом до суду.

Частиною 3 ст. 99 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Перебіг цього строку починається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свої прав.

Як вбачається зі змісту ст. 14 Дисциплінарного статуту, зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що перебіг строку на звернення до суду з позовом про скасування наказу про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності починається з дня ознайомлення особи таким наказом.

В матеріалах справи відсутні докази ознайомлення позивача зі змістом оскаржуваних наказів, встановлено, що позивачу не видано трудову книжку, а тому при зверненні до суду з позовом 23 березня 2015 року строк на звернення до суду не може вважатися пропущеним.

Крім цього, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, при звільненні позивача зі служби не враховано періоду її служби та результатів роботи, численних заохочень, а також перебування на утриманні останньої двох малолітніх дітей, що мало наслідком застосування крайнього заходу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, яке, з урахуванням всіх встановлених обставин у даній справі, не може вважатися законним.

Відповідно до ч. 1 до ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи протиправність звільнення позивача, остання повинна бути поновлена на посаді.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З огляду на наведені положення, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Період, за яким обчислюється середня заробітна плата визначено розділом ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100).

Так відповідно до п. 3 ч. 2 Порядку № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Частиною 5 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 31.10.2017 року №7323/р/26-52-0802-20, наданої позивачем до суду середня заробітна плата позивача за ІІ квартал 2014 року становила 12472,52 грн., тобто за останні 2 календарні місяці роботи середня заробітна плата складає 8315,00 грн., а середньоденна заробітна плата - 218,82 грн.

У спірних правовідносинах період прогулу визначається з 07.10.2014 року по 31.01.2016 року, що становить 329 календарних днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу позивача становить 71990,46 грн. (218,82 грн. х 329 к.д.).

В цій частині висновки суду першої інстанції відповідачем не оспорюються.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в редакції на час вирішення даного спору в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачами не надано доказів дотримання порядку проведення службового розслідування та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями ст.ст. 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді В.В. Кузьменко
А.Г. Степанюк

Повний текст постанови складено 07.08.2018