Справа № 808/1563/17
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 серпня 2018 року Справа № 808/1563/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Садового І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Вельможко К.С.,

позивача: не з'явився,

представника відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовною заявою: ОСОБА_2 (690354, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до: Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.166, )

про: визнання протиправним та скасування висновку про результати здійснення перевірки від 22.12.2016 № 4015/10/08-28-13-03,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2017 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (далі - позивач) до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач із урахуванням уточнень просив суд визнати протиправним та скасувати прийняте відповідачем повідомлення про встановлення недостовірностей за результатами здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених позивачем у Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік від 22.12.2016 № 4016/10/08-28-13-03.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду Прудивуса О.В від 06.06.2017 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків до 20.06.2017.

Ухвалою суду від 02.07.2017 відкрито провадження у справі.

Провадження у справі неодноразово зупинялось за клопотаннями представників сторін для надання додаткових доказів.

13.02.2018 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 13.02.2018 у процесі підготовчого провадження у справі призначено підготовче судове засідання на 13.03.2018.

Ухвалою суду від 13.03.2018 відкладено підготовче засідання по справі до 29.03.2018.

Ухвалою суду від 29.03.2018 провадження у справі зупинене за клопотаннями сторін для примирення до 28.05.2018. Підготовче засідання призначене на 29.05.2018.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Прудивуса О.В. та відповідно до ч.9 ст.31 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) призначено повторний автоматизований розподіл справи №808/1563/17.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2018, справу передано для подальшого розгляду судді Садовому І.В.

Ухвалою суду від 29.05.2018 матеріали справи №808/1563/17 прийнято до провадження суддею Садовим І.В. та, в процесі підготовчого провадження за правилами загального позовного провадження призначено підготовче засідання по справі на 19.06.2018.

Згідно наказу №46 від 15.06.2018 суддя перебував у відрядженні з 18.06.2018 по 19.06.2018. Судове засідання перенесено на 20.06.2018.

05.06.2018 позивачем подано уточнений позов, згідно якого позивач просить суд визнати протиправним та скасувати висновок про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених позивачем у Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру ОСОБА_2 від 22.12.2016 №4015/10/08-28-13-03, який прийнятий Запорізькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Запорізькій області.

Також, позивач просить, в порядку ст. 382 КАС України, зобов'язати відповідача направити відомості про скасування висновку про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру ОСОБА_2 від 22.12.2016 року № 4015/10/08-28-13-03, який прийнятий Запорізькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, на адресу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, Національного антикорупційного бюро України, Запорізької місцевої прокуратури №3, Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області.

Ухвалою суду від 20.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 02.07.2018. У судовому засіданні 02.07.2018 оголошено перерву до 02.08.2018.

У судовому засіданні 02.08.2018, на підставі ст.243 КАС України, судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

У відповідності до вимог ч.1 ст.229 КАС України у відкритому судовому засіданні здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу "Акорд".

Позивач у судове засідання не прибув. 05.06.2018 направив на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Позиція позивача викладена в позовній заяві від 05.06.2018. Зокрема, зазначено, що за наслідком проведеної податковим органом перевірки декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік (далі - декларація за 2015 рік) сформовано повідомлення від 22.12.2016 за №4016/10/08-28-13-03, в якому зазначено, що відомості вказані у декларації є недостовірними. Зокрема, податковим органом встановлено, що у пункті 25 розділу III декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік позивачем не відображено відомості про квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, як місце реєстрації та фактичного проживання, зазначене у пункті 2 розділу І декларації та пункті 31 розділу III декларації. Також складено висновок, у якому вказано, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що відомості у декларації за 2015 рік є недостовірними та не відповідають наявній податковій інформації, оскільки відомості про нерухоме майно мають стосуватися майна, відносно якого у декларанта існують відповідні речові права. Але позивач таких прав на майно не має, а лише проживає за даною адресою. Позивач зауважує, що з 01.09.2016 органи Державної фіскальної служби України втратили повноваження здійснювати перевірку достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру. Крім того, у відповідача були відсутні відповідні повноваження станом на час здійсненні перевірки, що були передбачені Порядком здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, що затверджений Наказом Міністерства фінансів України 13.03.2015 за №333, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2015 за №418/26863. Позивач вважає, що висновок складено безпідставно, з порушенням порядку здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації, відтак підлягає скасуванню.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов від 23.06.2018. Відповідачем зазначено, що, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на час подання позивачем декларації за 2015 рік, діяли положення Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції" від 07.04.2011 №3206-VI (далі - Закон №3206-VI) в частині здійснення фінансового контролю центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику у порядку визначеному цим органом, відповідачем у межах наданих повноважень, здійснено перевірку достовірності відомостей вказаних позивачем у декларації за 2015 рік. За результатом проведення перевірки встановлено, що вказані у декларації відомості є недостовірними та не відповідають наявній податковій інформації, а саме у рядку 25 розділу ІІІ декларації позивачем не відображено відомості про квартиру, зазначену в рядку 2 розділу 1 декларації як місце його фактичного проживання. Стосовно перевищення відповідачем повноважень в частині складання та направлення оскаржуваного висновку, представник відповідача зазначив, що відповідно до ч.9 ст. 12 Закону №3206 перевірка достовірності зазначених у декларації відомостей здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, у порядку, визначеному цим органом. Враховуючи вищевикладене, вважає, що оскаржуваний висновок винесено відповідно до норм діючого законодавства, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи, обставини якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

18.03.2016 ОСОБА_2, який займає посаду судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, подав декларацію за 2015 рік (а.с.11-12, 43-47).

У розділі І "Загальні відомості" Декларації позивач вказав адресу місця проживання: АДРЕСА_2

У розділі III "Відомості про нерухоме майно" декларації за 2015 рік позивачем не зазначено інформації про нерухоме майно, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта.

За наслідком проведеної перевірки відомостей, що містяться у декларації, податковим органом складено Висновок про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру від 22.12.2016 за №4015/10/08-28-13-03. У Висновку зазначено, що відомості вказані у декларації є недостовірними та не відповідають наявній податковій інформації. Так, у позиції 25 розділу III декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік ОСОБА_2 не відображено відомості про квартиру, як місце реєстрації та фактичного проживання, зазначене у позиції 2 розділу І декларації та позиції 31 розділу III декларації (а.с. 39-40).

В подальшому, відповідачем сформовано Повідомлення про встановлення недостовірностей за результатами здійснення перевірки достовірностей відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру (далі - Повідомлення) від 22.12.2016 за №4016/10/08-28-13-03 з тексту якого вбачається, що відповідач повідомляє Головне управління Національної поліції України в Запорізькій області, Національне антикорупційне бюро України, Запорізьку місцеву прокуратуру №3, Шевченківський районний суд м.Запоріжжя про встановлення, на підставі статті 12 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції" недостовірностей за результатами здійснення перевірки достовірностей відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік, ОСОБА_2, який працює у Шевченківському районному суді м.Запоріжжя (а.с.10, 38).

Вказаним повідомленням також доведено до відома вищезазначених державних установ, що за результатами перевірки встановлено, що у позиції 25 розділу III декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік ОСОБА_2 не відображено відомості про квартиру, як місце реєстрації та фактичного проживання, зазначене у позиції 2 розділу І декларації та позиції 31 розділу III декларації.

Вважаючи прийнятий відповідачем Висновок про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру від 22.12.2016 за №4015/10/08-28-13-03 незаконним, позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 3206-VI) (чинний на момент подачі декларації), суб'єкти декларування зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.

Перевірка достовірності зазначених у декларації відомостей здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, у порядку, визначеному цим органом (ч. 9 ст.12 Закону № 3206-VI).

Так, відповідно до частини дев'ятої статті 12 Закону № 3206-VI Міністерством фінансів України видано наказ № 333 від 13.03.2015, яким затверджено Порядок здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру (далі - Порядок №333), що визначає механізм проведення органами Державної фіскальної служби України (далі - контролюючий орган) перевірки достовірності відомостей про доходи, нерухоме майно, транспортні засоби, кошти на рахунках у банках та інших фінансових установах, цінні папери, внески до статутного (складеного) капіталу товариства, підприємства, організації, фінансові зобов'язання (далі - відомості), зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, встановленою Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Згідно пункту 5 Порядку №333, перевірка здійснюється апаратом Державної фіскальної служби України, а також її територіальними органами (державними податковими інспекціями) за місцем проживання (податковою адресою) суб'єкта декларування.

Керуючись положеннями ч. 9 ст. 12 наведеного вище Закону та положеннями Порядку №333, податковий орган провів перевірку відомостей зазначених у поданій позивачем декларації.

При вирішені спору в частині законності дій по проведенню перевірки суд акцентує увагу на наступному.

26.10.2014 набрав чинності Закон України "Про запобігання корупції" (далі - Закон №1700-VII) та введений в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності.

Пунктом 4 Перехідних положень Закону №1700-VII, визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про засади запобігання і протидії корупції". При цьому, у пункті 2 Перехідних положень Закону №1700-VII встановлено, що до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суб'єкти декларування подають декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Про початок роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, приймається рішення Національного агентства з питань запобігання корупції.

Так, 22.07.2016 набрало чинності Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції "Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" №2 від 10.06.2016 р., підпунктом 1 пункту 1 якого визначено, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочинає свою роботу 01 вересня 2016 року.

Отже з аналізу наведених норм видно, що з 01.09.2016 орган виконавчої влади, що реалізував державну податкову політику в частині здійснення перевірок відомостей зазначених у деклараціях (ДФС та її територіальні органи) втратив право на проведення перевірок декларацій, в зв'язку із втратою чинності закону, що наділяв такими повноваженнями.

При цьому, судом не беруться до уваги доводи представника відповідача про наявність підстав проведення перевірки, у зв'язку із чинністю Порядку №333, виходячи з наступного.

Як зазначалось вище, вказаний Порядок розроблено та затверджено на виконання частини дев'ятої статті 12 Закону №3206-VI, який втратив чинність на момент проведення перевірки та формування оскаржуваного повідомлення.

Під втратою сили юридичного акту розуміється процес позбавлення здатності породжувати юридичні наслідки шляхом його усунення із системи правових регуляторів, що проявляється у прийнятті уповноваженим суб'єктом рішення у передбаченій законом формі про визнання цього акту таким, що втратив чинність у зв'язку із недоцільністю збереження його положень.

Наслідком цього, на думку суду, є безпідставність застосування податковим органом підзаконного нормативно-правового акту, який прийнято на виконання відповідної норми закону, що втратив чинність та для реалізації якої й прийнято Порядок.

Окремо слід зазначити, що Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

За сукупністю наведеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав у податкового органу проводити оскаржувану перевірку за відсутності на це повноважень, встановлених законом.

Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 2 КАС України, встановлює, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон - так звані "прямі повноваження", так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб'єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) - так звані "похідні повноваження".

Враховуючи наведене, на думку суду, перелічені вище критерії щодо вчинення дій на підставі та у межах повноважень суб'єктом владних повноважень порушені, а відтак, дії по проведенню перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації є протиправними.

Наслідком безпідставно та протиправно проведеної перевірки є й протиправність складеного за її результатом висновку.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 02.04.2018 по справі №802/1035/17-а (К/9901/1704/17).

Твердження відповідача щодо внесення позивачем до Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік недостовірних відомостей суд вважає хибними, з огляду на наступне.

Спеціальних норм, які б регулювали порядок і вимоги до заповнення Декларації не існує, що свідчить про правову невизначеність у даному питанні.

Згідно до п. 11 Примітки 1 до Декларації, яка є невід'ємною частиною до Закону, "поле "сума витрат (грн.) на придбання у власність/оренду чи на інше право користування" у позиціях 23-28, 35-39 і поле "усього" у позиціях 46, 48, 50, 56, 59 і 62 заповнюється, якщо разова витрата (вклад/внесок) по кожній із зазначених позицій у звітному році дорівнює або перевищує 80 тис. гривень". Інших вимог щодо заповнення позицій 23. 24. 25 розділу Декларації Закон не містить.

Як вбачається із змісту Декларації, до Розділу III "Відомості про нерухоме майно" підлягають внесенню відомості про майно, що перебуває у власності, в оренді чи іншому праві користування декларанта, витрати декларанта на придбання такого майна або на користування ним.

Таким чином, такі відомості про нерухоме майно мають стосуватися майна, відносно якого у декларанта існують відповідні речові права.

Але, як свідчать матеріали справи, позивач не має таких прав на майно, а лише проживає за даною адресою.

Так, право власності та право користування чужим майном, як речові права регулюються Цивільним Кодексом України.

Отже, наявність речового права у позивача має підтверджуватися відповідним правовстановлюючим документом.

Міністерством юстиції України розроблено Методичні рекомендації "Запобігання і протидія корупції в державних органах та органах місцевого самоврядування", від 16.10.2013. Метою зазначених рекомендацій є сприяння у дотриманні єдиного порядку заповнення Декларації, запобіганні помилок, а також вирішенні певних спірних питань, які можуть виникнути при заповненні та поданні декларації.

Так, у розділі III у позиціях 23-28, 29-34 Методичних рекомендаціях вказано, що відповідно зазначаються відомості про нерухоме майно, яке перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта та членів його сім'ї внаслідок купівлі (приватизації, успадкування, дарування, міни, розподілу майна підприємств і організацій між засновниками та учасниками) із зазначенням місцезнаходження цих об'єктів (країна, адреса), їх загальної площі, вираженої в квадратних метрах, а в деяких випадках суми витрат декларанта на придбання такого майна або на користування ним (по кожній із зазначених позицій окремо). Пункт А) у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки факту розбіжностей у поданих претендентом на посаду автобіографії та/або декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік посадовою особою (органом), яка (який) проводить спеціальну перевірку, надається можливість претенденту на посаду протягом п'яти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом та/або виправити таку розбіжність.

При визначенні недостовірності поданої інформації необхідно виходити з її свідомого приховування чи перекручування.

Проте, з боку позивача не було свідомого приховування чи перекручування наданої ним інформації.

Як свідчать матеріали справи, зокрема, рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05.12.2005 у справі №2-2-5827/2005, позивач не має права власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 101-103).

Як передбачають основні правила заповнення декларацій, у позиції 2 зазначаються відомості щодо місця проживання із зазначенням адреси житла на кінець звітного року.

Заповнюючи вказану позицію, слід мати на увазі, що відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місцем проживання для цілей даного Закону визнається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно зі статтею 6 вказаного Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

У розділі III зазначаються відомості про нерухоме майно, яке перебуває у власності, оренді чи на іншому праві користування суб'єкта декларування та членів його сім'ї, а також їх витрати на придбання цього майна.

З метою максимально точного відображення відомостей у вказаному розділі декларації доцільно деталізувати, чи перебуває майно у власності чи в оренді або ж зазначати інше право користування. Такі відомості рекомендується зазначати у позиції "Місцезнаходження об'єкта".

Так, згідно до інших Методичних рекомендацій щодо складення, подання та оприлюднення декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік, у Розділі І «Загальні відомості» Декларації декларант відображає загальні відомості щодо себе та членів сім'ї. Зокрема: у позиції 2 - відомості щодо місця проживання декларанта із зазначенням адреси на кінець звітного періоду. Цю позицію слід заповнювати на підставі паспортних даних про реєстрацію або тимчасову реєстрацію. У разі якщо адреса місця проживання (реєстрації) декларанта змінилася (або зазнали зміни назва населеного пункту, вулиці та інші реквізити цієї позиції) і ці дані не відображено у паспорті декларанта, необхідно навести відомості щодо місця проживання декларанта станом на дату заповнення Декларації (п. 4 Примітки до Декларації).

Як зазначено у чинній наразі редакції ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, де фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Однак, з 04.04.2016 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» діє у новій редакції, а отже особи, які заповнюватимуть Декларацію після цього часу, мають враховувати певні новації.

Так, за оновленою редакцією цього Закону місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у редакції, що діє з 4 квітня 2016 року, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою.

У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

У Розділі III «Відомості про нерухоме майно» Декларації зазначаються відомості про нерухоме майно, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта (членів сім'ї декларанта), та витрати декларанта на придбання такого майна або на користування ним у звітному році. Ці відомості зазначаються станом на дату заповнення Декларації. Зокрема: у позиціях 23 - 28 - відомості про нерухоме майно, яке перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта внаслідок купівлі (приватизації, успадкування, дарування, міни, розподілу майна підприємств і організацій між засновниками та учасниками), із зазначенням місцезнаходження цих об'єктів (країна, адреса). їх загальної площі, вираженої в квадратних метрах, а в деяких випадках - суми витрат декларанта на придбання такого майна або на користування ним (по кожній із зазначених позицій окремо). Поле «сума витрат" (грн.) на придбання у власність/оренду чи на інше право користування» у позиціях 23 - 28 заповнюється, коли разова витрата по кожній із зазначених позицій саме у звітному році дорівнювала або перевищувала граничну суму, що зазначена у п. 11 Примітки до Декларації.

У статті 29 Цивільного Кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

При цьому, як встановлено матеріалами справи та не заперечувалось сторонами, позивач не укладав будь-яких вказаних у розділі ІІІ Декларації правочинів, а тому у позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи, (тобто підстави виникнення цивільних прав), а відтак, відсутні і підстави для внесення відомостей до розділу ІІІ Декларації.

Таким чином і висновок податкового органу про недостовірність відомостей внесених до Декларації є хибним.

З системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання протиправним і скасування висновку Запорізької ОДПІ ГУ ДФС в Запорізькій області про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених позивачем у Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру.

Щодо прохальної частини позову в частині зобов'язання Запорізької ОДПІ ГУ ДФС в Запорізькій області, в порядку статті 382 КАС України, направити відомості про скасування висновку про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру ОСОБА_2 від 22.12.2016 №4015/10/08-28-13-03, який прийнятий Запорізькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, на адресу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, Національного антикорупційного бюро України. Запорізької місцевої прокуратури №3, Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі, оскільки судове рішення є обов'язковим до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, а за невиконання рішення суду передбачена відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн., що підтверджується платіжною квитанцією №12588014 від 01.06.2017 (а.с.15).

Відтак, судовий збір у розмірі 640,00 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (690354, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.166, ) про визнання протиправним та скасування висновку про результати здійснення перевірки від 22.12.2016 № 4015/10/08-28-13-03, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати висновок про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених позивачем у Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру ОСОБА_2 від 22.12.2016 №4015/10/08-28-13-03, який прийнятий Запорізькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Запорізькій області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.166, ) на користь ОСОБА_2 (690354, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 10.08.2018.

Суддя І.В. Садовий