Справа № 308/6067/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/6032/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,
суддів Онишкевича Т.В., Хобор Р.Б.,
за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Дергачовою Н.В. о 17:13 у м. Ужгороді, у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію,

встановив:

Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулася з позовом до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2018 року позов задоволений.
Громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для затримання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , оскільки позивачем не приймалось рішення про примусове повернення відповідача у країну походження. Крім того, вказує, що затримання іноземця застосовується до особи, щодо якої поданий адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обгрунтованих підстав вважати, що іноземець не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, а таких доказів позивачем суду не надано. Апелянт зазначає також, що судом першої інстанції не врахована та обставина, що відповідач перебував під адміністративним арештом, що робило неможливим виконання вимоги про добровільне залишення країни перебування, яке взагалі позивачем не приймалося.
Просить скасувати рішення суду і прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Представник позивача під час апеляційного розгляду заперечив проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представника позивача Брика А.О., дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 31 травня незаконно, поза пунктом пропуску громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 у складі групи осіб перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку в районі прикордонних знаків № 184-186 на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВІПС «Новоселиця» та після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької республіки і 01 червня 2018 року в пункті пропуску «Ужгород» біля прикордонного загону на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був прийнятий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.
Також встановлено, що документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України, у відповідача відсутні. Окрім того, у відповідача відсутній документ, що дає право на виїзд з України.
Судом також встановлено, що інформація з країни громадянської належності іноземця та документи, необхідні для ідентифікації особи, відсутні.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконно перетнути державний кордон України та у зв`язку з відсутністю у відповідача документів, що дають право на перетин державного кордону України, він має бути затриманий з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів про реадмісію.
Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, зазначає наступне.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст. 289 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.
Частиною 3 ст. 29 цього Закону визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.
Апеляційний суд зазначає, що Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 року ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав, підписану 25.09.2007 року у м. Нью-Йорку.
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Із змісту наведеної норми вбачається, що законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою - затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; фактичною підставою для такого звернення є те, що відповідач перешкоджає проведенню процедури реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, оскільки у нього відсутні будь - які документи, які посвідчують його особу та документ, шо дає право на виїзд з України.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що можливість звернення із таким позовом не пов`язана законодавцем із процедурою видворення іноземця.
Покликання апелянта на те, що відповідачем за позовом про затримання іноземця може бути особа, щодо якої поданий позов про примусове видворення, не заслуговує на увагу, оскільки громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 згідно Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не підлягає примусовому видворенню, а підлягає передачі відповідно до міжнародного договору про реадмісію.
Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.
Оскільки приписи ст. 289 КАС України є спеціальними по відношенню до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також прийняті пізніше, ніж зазначений Закон, тому у випадку, що розглядається, то стаття 289 КАС України є пріоритетною у застосуванні.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що затримання іноземця застосовується до особи, щодо якої поданий адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази про відсутність документа, що дає право на виїзд з України і про те, що особа ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, а таких доказів позивачем суду не надано, так як ці доводи не відповідають закону, зокрема, пункту 2 частини 1 статті 289 КАС України, а підставою для подання даного позову була відсутність в іноземця, який вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, тобто, неможливість його ідентифікації.
Покликання апелянта на неможливість виконання вимоги про добровільне залишення країни перебування через перебування під адміністративним арештом, не може братися до уваги, тому що добровільне залишення країни перебування може мати місце лише у випадку здійснення процедури видворення, яка щодо відповідача не застосовувалася та за наявності у особи коштів та документів на виїзд.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, оскільки судове рішення першої інстанції залишається без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 289, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2018 року у справі № 308/6067/18 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складене 09.08.2018 року