Справа № 826/11744/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 серпня 2018 року № 826/11744/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл»
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби
треті особиТовариство з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» Товариство з обмеженою відповідальністю «Ферко»
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді в Окружному адміністративному суді міста перебуває позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» (надалі - позивач) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - відповідач), за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко», в якому просить суд визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 09.03.2017 № в частині зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 849 085,53 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 09.03.2017 № 000176220 в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 8 336 311,44 грн по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Вторметекпорт», та в частині 2 216 990,05 грн та взаємовідносинам позивача з ТОВ «Ферко».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми податкового кредиту та витрат є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву. Посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено господарські взаємовідносини позивача з підприємствами, які на думку контролюючого органу, мають ознаки фіктивності. А тому, правочини, що укладені між позивачем та контрагентами є такими, що не мали на меті настання реальних наслідків, а у позивача відсутнє законне право на віднесення сум по спірним правовідносинам до відповідних показників податкової звітності з податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, контролюючий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представники третіх осіб позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, приймаючи при цьому правову позицію позивача.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2017 відповідачем, на підставі акту перевірки № 2035/28-10-14-01/20010397 від 30.11.2016, з урахуванням рішення про результати розгляду скарги від 01.03.2017 №4175/6/99-99-11-01-02-25 прийнято наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- , яким позивачу за порушення п.п.198.1, 198.3, 198.6, 200.1 Податкового кодексу України зменшено розмір бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 12 080 154 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 6 040 083 грн;

- , яким позивачу за порушення п.п.134.1.4, 138.1, 138.2, 139.1.9, 153.1.3 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» всього в сумі 35 728 929 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 24 414 755 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 11 314 174 грн.

Позивач не погоджується з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями в частині, що стосується господарських взаємовідносин ТОВ «АТ Каргілл» з ТОВ «Ферко» і «Вторметекспорт» та, відповідно, оскаржує податкове повідомлення-рішення від 09.03.2017 № в частині зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 849 085,53 грн та податкове повідомлення-рішення від 09.03.2017 № 000176220 в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 8 336 311,44 грн по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Вторметекпорт», та в частині 2 216 990,05 грн та взаємовідносинам позивача з ТОВ «Ферко».

Як вбачається з акта перевірки та письмового відзиву відповідача, збільшення грошового зобов'язання, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій та зменшення розміру бюджетного відшкодування, ґрунтується на обставинах безтоварності господарських операцій між позивачем і ТОВ «Вторметекспорт», ТОВ «Ферко».

Безтоварність господарських операцій, в свою чергу, вбачається контролюючому органу з огляду на: 1) порушення норм податкового законодавства третіми особами в ланцюгу постачання, з яким позивач у взаємовідносини не вступав (контрагентами-постачальниками ТОВ «Вторметекспорт», ТОВ «Ферко»), про що зазначено у відповідних актах про неможливість проведення зустрічних звірок таких осіб; 2) наявність в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації про те, що ТОВ «Вторметекспорт», ТОВ «Ферко» фігурують в ряді кримінальних проваджень, порушених за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 205, 212 КК України; 3) не надання позивачем до перевірки посвідчень про якість товарів та карантинних сертифікатів; 4) відповідно до листа ДП «Дердреєстри України» від 23.11.2016 складські документи щодо зберігання зерна контрагентам позивача по 1-му та 2-му ланцюгу постачання не виписувались і не реєструвались в обсягах, які були придбані ТОВ «АТ Каргілл».

Інших обставин збільшення позивачу суми грошового зобов'язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій акт перевірки в собі не містить.

Не погоджуючись з обґрунтованістю зазначених доводів контролюючого органу та, як наслідок, правомірністю податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 90 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Чинне законодавство України не містить в собі визначення поняття «безтоварність» (господарської операції).

Разом з тим, Закон України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» пов'язує господарську операцію не з самим по собі фактом підписання цивільно-правової угоди (договору), а з безпосереднім фактом руху активів платника податків та рухом його коштів. Відтак, для того, щоб господарська операція вважалася законною, необхідною умовою є реальність її виконання, тобто пов'язаність змісту та обсягу господарської операції, що відображена в первинних документах з рухом товару, наданням послуг, виконанням робіт.

Укладення правочину має бути передумовою фактичного досягнення тих цілей, на настання яких він спрямований. Згідно статті 234 Цивільного кодексу України угода, яка не спрямована на настання реальних правових наслідків є фіктивною. Отже, вбачається за можливе прийти до висновку, що фіктивна і «безтоварна операція» є тотожними поняттями.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України фіктивне підприємництво це створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Стаття 205 Кримінального кодексу України встановлює відповідальність за дії, які з зовнішнього боку є цілком легальними. При цьому, ключовою характеристикою виступає змістовний момент, а саме фіктивність - відсутність у осіб, які стоять за створеним або придбаним суб'єктом підприємництва, справжнього наміру здійснювати діяльність, зафіксовану в установчих документах і пов'язану з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг. Зазначені особи мають на меті інше - прикриваючись юридичною особою, вони прагнуть приховати свою незаконну діяльність.

Частиною 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України саме вирок суду в кримінальній справі, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За змістом ч.6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми, преюдиційними обставинами, що звільнені від доказування, є обставини, встановлені безпосередньо: 1) вироком у кримінальній справі, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності; 2) або постановою про адміністративний проступок.

За таких обставин, висновки, в даному випадку, відсутності об'єктів оподаткування ПДВ, до яких прийшов контролюючий орган через призму ознак фіктивності діяльності контрагента позивача, яка (фіктивність), встановлена в акті перевірки з огляду на наявну у контролюючого органу податкову інформацію, не сприймаються судом, як преюдиційна обставина, відповідно до частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, акт перевірки не містить в собі інформації про існування вироку та/або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та якими б посадових осіб контрагента позивача або безпосередньо посадових осіб позивача, було визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 205, 212 КК України.

Разом з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин по справі, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Між ТОВ «АТ Каргілл» (покупець) та ТОВ «Вторметекспорт» (постачальник) було укладено ряд договорів поставки сільськогосподарської продукції, відповідно до умов яких покупець зобов'язується прийняти і оплатити продукцію, в свою чергу постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця продукцію на умовах:

- DAP, доставлено до ПАТ «Херсонський КХП» (місце поставки або зерновий склад) згідно Інкотермс 2010, насіння сої 2013 року українського походження за договорами № CVP55747 від 31.10.2013, № CVP55330 від 29.10.2013, № CVP55518 від 29.10.2013, № CVP55854 від 01.11.2013, № CVP56002 від 04.11.2013, № CVP54658 від 18.10.2013, № CVP54061 від 13.10.2013, № CVP53406 від 07.10.2013, № CVP53224 від 05.10.2013, № CVP52337 від 24.09.2013, № CVP51861 від 18.09.2013, № CVP51339 від 11.09.2013, № CVP56412 від 08.11.2013, № CVP56104 від 05.11.2013, № CVP56875 від 16.11.2013, № CVP56989 від 19.11.2013, № CVP56704 від 14.11.2013, № CVP56543 від 11.11.2013, № CVP56299 від 07.11.2013 (а.с. 7-29, 36-47 том 3);

- на умовах DAP, доставлено до ст. Одеса-порт (Єксп.), м. Одеса, Одеської області (місце поставки), згідно Інкотермс 2010, ріпак за договорами № CVP48564 від 18.07.2013, № CVP48548 від 17.07.2013, № CVP48429 від 16.07.2013, № CVP48393 від 15.07.2013, № CVP48278 від 12.07.2013 (а.с. 30-35 том 3);

- на умовах DAP, доставлено до ГП «Бердянський морський торговий порт», 71112, Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Горського, 13/7 (місце поставки) згідно Інкотермс 2010, пшеницю 4, 5, 6 класів за вибором покупця урожаю 2013 року українського походження за договорами № CVP48861 від 24.07.2013, № CVP49244 від 31.07.2013, № CVP48659 від 19.07.2013, № CVP48989 від 26.07.2013, № CVP48580 від 18.07.2013 (а.с. 48-52 том 3).

У відповідності до п.4.1 вказаних договорів поставки, поставка продукції здійснюються залізничним або автомобільним транспортом у суворій відповідності із дозволами:

- Херсонського річкового порту та Херсонського КХП;

- ПП «Блог Баг Сістемз» та Одеського Торгового Морського Порту;

- ТОВ «Аскет Шиппинг» та Бердянського морського торгового порту, що отримуються ТОВ «АТ Каргілл» (покупцем) відповідно.

Згідно із п. 5.2 наведених договорів, покупець зобов'язаний отримати дозвіл Херсонського річкового порту та Херсонського КХП, Одеського Торгового Морського Порту і Філії ПАТ «ДПЗКУ» «Одеський Зерновий Термінал», Бердянського морського торгового порту відповідно на приймання вагонів/автомобілів, прийняти і оплатити поставку цього товару на умовах договору.

Загальна кількість поставленого протягом 2013 року ТОВ «Вторметекспорт» товару, відповідно до вказаних договорів, становила 2114,96 тони ріпаку, 8309,88 тони пшениці, 4503,28 тон сої загальною вартістю 37 289 619,89 грн., в т.ч. ПДВ - 6 214 936,65 грн.

Перехід права власності на товар оформлено між сторонами видатковими накладними (а.с.200-273 том 4). Факт безпосереднього переміщення (перевезення) товару підтверджується належним чином оформленими ТТН (а.с.53-311 том 3, 1-165 том 4), які містять в собі інформацію про перевізника, замовника перевезення та одночасно вантажовідправника - ТОВ «Вторметекспорт» по договору з АТ Каргілл, вантажоодержувача (відповідні зернові термінали), пункти навантаження на розвантаження, інформацію про особу, у квоті якої зберігається придбане позивачем зерно, вагу зерна та його фізико-біологічні характеристики.

Також кожна з ТТН містить в собі відтиск штампу та підпис відповідальної особи зернового терміналу про прийняття зерна, що свідчить на користь дотримання позивачем вимог п.5.2 Договорів в частині отримання дозволу зернових терміналів на приймання вантажу.

Податковий кредит сформовано позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, що виписані ТОВ «Вторметекспорт» на користь ТОВ «АТ Каргілл», копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 166-199 том 4).

Здійснення позивачем оплати за придбаний товар підтверджується відповідними банківськими документами, що долучені до матеріалів справи (а.с.274-276 том 4).

Крім того, між ТОВ «АТ Каргілл» (покупець) та ТОВ «Ферко» (постачальник) було укладено ряд договорів поставки сільськогосподарської продукції (а.с.4-160 том 2), відповідно до яких покупець зобов'язується прийняти і оплатити продукцію, в свою чергу постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця продукцію на умовах:

- DAP доставлено до Херсонський порт, ТОВ «УКЕА», Херсонський річковий порт, ПАТ Херсонський КХП (місце поставки або зерновий склад) згідно Інкотермс 2010, насіння сої урожаю 2012 року українського походження за договорами № CVP42028 від 04.01.2013, № CVP42038 від 08.01.2013, № CVP42110 від 15.01.2013, № CVP42163 від 16.01.2013, № CVP42382 від 24.01.2013, № CVP43292 від 13.02.2013, № CVP43357 від 14.02.2013, № CVP44496 від 13.03.2013, № CVP44586 від 15.03.2013, № CVP45370 від 03.04.2013, № CVP45660 від 10.04.2013, № CVP45832 від 15.04.2013, № CVP46263 від 26.04.2013, № CVP46298 від 29.04.2013, № CVP46314 від 03.05.2013, № CVP46339 від 07.05.2013, № CVP46344 від 08.05.2013, № CVP46433 від 14.05.2013, № CVP46495 від 15.05.2013, № CVP46521 від 16.05.2013, № CVP46541 від 18.05.2013, № CVP46553 від 18.05.2013, № CVP46552 від 19.05.2013, № CVP46589 від 20.05.2013, № CVP46662 від 23.05.2013;

- DAP доставлено до Каховської філії ТОВ «АТ Каргілл», Херсонська обл., м. Каховка, вул. Південна,1, згідно Інкотермс 2010, насіння соняшника урожаю 2012 року українського походження за договором № CVP43722 від 22.02.2013..

Поставка продукції, згідно із п.4.1 вказаних договорів, здійснюється до вищезазначених місць призначень залізничним або автомобільним транспортом у суворій відповідності із дозволами приймаючих організацій, що отримуються ТОВ «АТ Каргілл» (покупцем) відповідно.

Згідно із п.5.2 наведених договорів покупець зобов'язаний отримати дозвіл Херсонського річкового порту, ТОВ «УКЕА», Херсонського КХП відповідно на приймання вагонів/автомобілів, прийняти і оплатити поставку цього товару на умовах договору.

Загальна кількість поставленої протягом 2013 року ТОВ «Ферко» продукції, відповідно до вказаних договорів, становила 140 тон соняшнику, 2077,72 тони сої загальною вартістю 9 853 289,15 грн., в т.ч. ПДВ - 1 642 214,86 грн.

Перехід права власності на товар оформлено між сторонами видатковими накладними (а.с.197-228 том 2). Факт безпосереднього переміщення (перевезення) товару та прийняття товару на зерновому складі підтверджується актами прийому на надходження сільськогосподарської продукції, а також належним чином оформленими ТТН (а.с.5-159 том 2), які містять в собі інформацію про перевізника, замовника перевезення та одночасно вантажовідправника - ТОВ «Ферко», вантажоодержувача (відповідні зернові термінали), пункти навантаження на розвантаження, вагу зерна.

Також кожна з ТТН містить в собі відтиск штампу та підпис відповідальної особи зернового терміналу про прийняття зерна, що свідчить на користь дотримання позивачем вимог п.5.2 Договорів в частині отримання дозволу зернових терміналів на приймання вантажу.

Податковий кредит сформовано позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, що виписані ТОВ «Ферко» на користь ТОВ «АТ Каргілл», копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 161-196 том 2).

Здійснення позивачем оплати за придбаний товар підтверджується відповідними банківськими документами, що долучені до матеріалів справи (а.с.229-230 том 2).

Окружний адміністративний суд міста Києва приймає до уваги те, що акт перевірки не містить в собі жодних зауважень до змісту та форми первинних бухгалтерських, податкових документів, що складені за наслідками господарських взаємовідносин між позивачем і контрагентами в рамках досліджених вище договорів.

Стосовно відсутності в матеріалах справи документів щодо якості товару, представник позивача зазначає, що свідоцтва про вміст шкідливих речовин та сертифікати про якість товару передавались наступним покупцям зернових з відповідними партіями товарів, внаслідок чого на товаристві не збереглись, за відсутності обов'язку збереження таких документів, відповідно до ст. 44 Податкового кодексу України.

Одночасно посилання контролюючого органу на те, що відповідно до листа ДП «Держреєстри України» від 23.11.2016, складські документи щодо зберігання зерна контрагентам позивача по 1-му та 2-му ланцюгу постачання не виписувались і не реєструвались в обсягах, які були придбані ТОВ «АТ Каргілл», судом відхиляються, адже в даному випадку зернові культури поставлялись безпосередньо на зернові склади, а контролюючим органом не доведено неможливості поставки зерна контрагентами по 1-му та 2-му ланцюгу постачання за відсутності у таких осіб складських площ для зберігання зерна.

Разом з цим, навіть у випадку порушення контрагентами позивача порядку ведення господарської діяльності, в тому числі не отримання складських документів щодо зберігання зерна, вказана обставина жодним чином не може буди виключно-достатнім доказом безтоварності досліджуваних господарських операцій.

Більше того, відповідно до даних сайту ДП «Держреєстри України», ТОВ «Вторметекспорт» міститься у переліку зернових складів, підключених до Основного реєстру (http://dru.com.ua/ua/page_87.htm).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не приймаючи до уваги змісту та обсягу господарських операцій, що вказані в наданих до перевірки документах, тим самим приходячи до переконання про відсутність об'єкту оподаткування по спірним господарським операціям, контролюючий орган посилається на те, що внаслідок порушень норм податкового законодавства контрагентами позивача та третіми особами, з якими позивач безпосередньо у взаємовідносини не вступав, вказані документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, внаслідок чого останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до показників податкової звітності.

Відповідно до ст. 1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до кладу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. «а» ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, податкова накладна є документом, який є підставою для нарахування податкового кредиту.

Між тим, наявність податкових накладних та видаткових накладних, актів приймання-передачі товару, дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування показників податкової звітності, але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит та витрати є, зокрема, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано такі показники податкової звітності.

Як вже зазначалось, фактичне здійснення господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Суд позбавлений можливості прийняти до уваги посилання відповідача на невідповідність первинних документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже самі по собі порушення норм податкового законодавства іншими, аніж позивач особами, не можуть бути доказом протиправної поведінки позивача.

В розумінні ст.16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

ПК України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов'язання з ПДВ як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов'язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об'єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущені порушень норм податкового законодавства іншими, а ніж позивач особами, внаслідок чого, на думку контролюючого органу, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до показників податкової звітності.

При цьому, твердження суду про наявність в доводах контролюючого органу виключно припущень щодо неправомірної поведінки постачальників в ланцюгу постачання, ґрунтується на тому, що оскільки представником відповідача не надано доказів прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, якими б таким особам збільшувались/зменшувались суми грошових зобов'язань, то доводи, викладені в акті перевірки позивача, є лише думкою певної посадової особи, відповідальної за складання таких актів.

Відтак, доводи, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентом недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а зворотного акт перевірки не містить, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентами і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагенти позивача, як юридичні особи були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та були зареєстрованими платниками податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Вищевказана позиція Окружного адміністративного суду м. Києва узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відтак, приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що контролюючим органом з посиланням на належні та допустимі докази, не доведено обставин протиправного формування позивачем показників податкової звітності на підставі зазначених вище досліджених судом господарських операцій.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.03.2017 № в частині зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у загальному розмірі 849 085,53 грн, в тому числі за основним платежем в сумі 566 057,02 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 283 028,51 грн по взаємовідносинам товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» з товариством з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт».

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.03.2017 № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальній сумі 8 336 311,44 грн, в тому числі за основним платежем в сумі 5 557 548,96 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 2 778 770,48 грн по взаємовідносинам товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» з товариством з обмеженою відповідальністю «Вторметекпорт».

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.03.2017 № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальній сумі 2 216 990,05 грн, в тому числі за основним платежем в сумі 1 477 993,37 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 738 996,69 грн по взаємовідносинам товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» з товариством з обмеженою відповідальністю «Ферко».

5. Стягнути на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АТ КАРГІЛЛ" (ідентифікаційний , адреса: 01601, м. Київ, ВУЛИЦЯ МЕЧНИКОВА, будинок 3) понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 171 035,80 (сто сімдесят одна тисяча тридцять п'ять грн 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань ОФІСУ ВЕЛИКИХ ПЛАТНИКІВ ПОДАТКІВ ДЕРЖАВНОЇ ФІСКАЛЬНОЇ СЛУЖБИ (ідентифікаційний , адреса: 04119, м. Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 11 Г).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович