Справа № 308/7710/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/6011/18
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,
суддів Онишкевича Т.В., Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2018 року у справі № 308/7710/18 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до Громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця,-
суддя в 1-й інстанції Придачук О.А.,
час ухвалення рішення 10.07.2018 року, 13:47 год,
місце ухвалення рішення м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення 10.07.2018 року,

В С Т А Н О В И В :
Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із адміністративним позовом до громадянина громадянина Республіки Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає: Республіка Індія, фактичне місце перебування в Україні: АДРЕСА_1 , про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України.
Позовні вимоги мотивує тим, що 11 жовтня 2017 року відповідач був виявлений та затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку республіку в складі групи осіб. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України відсутні.
26.10.2017 року відповідач на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17.10.2017 року, яким задоволено позов про видворення відповідача з України в примусовому порядку, затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні був поміщений до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, з місцем розташування с. Розсудів, Ріпкинський район, Чернігівської області.
Відносно відповідача Чопським прикордонним загоном, в межах своєї компетенції, на адресу Надзвичайного і повноважного посла Республіки Індія в Україні направлявся запит та лист щодо встановлення особи відповідача від 08.06.2018 року № 81/730. Разом з тим, на час подання позовної заяви, документи на повернення, з метою підготовки відповідних документів для подальшого видворення відповідача в Чопському прикордонному загоні відсутні, відомостей про встановлення особи відповідача немає.
Враховуючи наведене, зокрема те, що тримісячний строк утримання відповідача в пункті тимчасового тримання іноземців, які незаконно перебувають на території України закінчується 11.07.2018 року, а також наявність умов за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме: відсутність співпраці з боку відповідача, що призвело до неодержання Чопським прикордонним загоном (в/ НОМЕР_2 ) інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів необхідних для ідентифікації особи та організації примусового видворення відповідача за межі території України позивач просить суд позов задовольнити та продовжити строк затримання на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Республіки Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підлягає примусовому видворенню за межі України, а саме до 11.01.2019 року.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2018 року у справі № 308/7710/18 позовні вимоги задоволено частково.
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт покликається на неповне з`ясування судом та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт свою апеляційну скаргу мотивує тим, що позивач не надав доказів відправлення повторних запитів, більше того, взагалі відсутні будь-які докази, які б підтверджували поштове відправлення запитів. Крім того апелянт наголошує на тому, що відсутні будь-які докази того, що він відмовлявся співпрацювати з позивачем.
Просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2018 року у справі № 308/7710/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що громадянин Республіки Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території України незаконно.
Згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2017 року було задоволено адміністративний позов Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про примусове видворення за межі України.
Також, згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 17.10.2017 року клопотання Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задоволено, надано дозвіл на затримання громадянина Республіки Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України на строк до шести місяців.
Як встановлено в ході судового розгляду на підставі вищевказаної ухвали суду громадянина Республіки Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, за адресою: с. Розсудів, Ріпкинський район, Чернігівської області.
Оскільки у відповідача відсутні документи, які дають йому право на виїзд з України, позивач на виконання рішення суду про примусове видворення іноземця за межі України звертався до Надзвичайного і повноважного посла Республіки Індія в Україні із запитом та листом, у яких просив надати йому допомогу в посвідченні даної особи та поверненні його на батьківщину. Однак, відповіді на вказані звернення не надходили, що об`єктивно унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення видворення відповідача за межі території України на виконання рішення суду.
Даних про те, що за час перебування у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, громадянин Республіки Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звертався із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суду не надано.
Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи наявність умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, а саме: неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (на даний час від Міністерства закордонних справ України неодержано інформації щодо громадянської належності або країни походження відповідача, яка є необхідною для ідентифікації його особи), приймаючи до уваги закінчення тримісячного строку утримання громадянина Республіки Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України, позивачем обґрунтовано та підставно заявлений розглядуваний позов, а відтак наявні правові підстави для його часткового задоволення, а саме про продовження строку затримання громадянина Республіки Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підлягає примусовому видворенню за межі України, на три місяці до 10.10.2018 року.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Ч.2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Закон України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Аналогічні положення викладені в пункті 12 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 № 141.
Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно ч. 12 ст. 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Частиною 13 ст. 289 КАС України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
З системного аналізу вказаних норм вбачається, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити, одночасну наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження.
Згідно матеріалів справи, позивач звертався до надзвичайного та повноважного посла Республіки Індії в Україні запитом та листом від 08.06.2018 № 81/730, про підтвердження належності ОСОБА_1 до громадянства вказаної держави та надання документів для повернення його до країни громадянської належності (а. с. 11-12). Проте, жодної відповіді від цієї дипломатичної установи до позивача не надходили.
Колегією суддів встановлено, що на день звернення до суду із апеляційною скаргою інформації від Посольства Республіки Індія в Україні щодо підтвердження факту належності відповідача до громадянства Індії не надходило.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.
Так, п. 2.7 Інструкції № 353/271/150 передбачено, що у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).
У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно (абз. 3 п. 2.7 Інструкції).
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у матеріалах справи наявні докази направлення через Департамент консульської служби МЗС України повторних запитів до компетентних органів країни походження відповідача щодо ідентифікації ОСОБА_2 , отже, колегія судді приходить до висновку, що позивач в повній мірі реалізував свої повноваження щодо ідентифікації іноземця.
Із матеріалів справи слідує, що фактичні обставини справи вірно розцінені судом першої інстанції як такі, що унеможливлюють ідентифікацію іноземця чи особу без громадянства, оскільки позивач на відповідний запит не отримав інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Таким чином, враховуючи наявність умов, за яких неможливо забезпечити ідентифікацію відповідача, позивачем обґрунтовано та підставно заявлено розглядуваний позов.
А відтак, аргументи апеляційної скарги жодним чином не спростовують обставин встановлених судом, не містять підстав, які свідчили б про неправильне застосування судом першої інстанції матеріального або процесуального права та заперечуються матеріалами справи.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 229, 271, 272, 289, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2018 року у справі № 308/7710/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 08.08.2018 року