Справа № 819/798/18
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/798/18

08 серпня 2018 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Габрилецької С.Є.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Ковальової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Великоходачківської сільської ради Козівського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Мартинюка В.А. від 24.04.2018 Д -1659/0-837/0/17-18 про відмову у наданні дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки у власність орієнтованою площею 1,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Великоходачківської сільської ради Козівського району Тернопільської області;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 21.03.2018 та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняти рішення про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 1,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Великоходачківської сільської ради Козівського району Тернопільської області.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено у справі судове засідання на 11.06.2018.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Великоходачківську сільську раду Козівського району Тернопільської області, у зв'язку з чим, розгляд даної справи у судовому засідання, яке проводилося 11.06.2018 оголошувалася перерва.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.03.2018 позивач звернулася із заявою до відповідача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Великоходачківської сільської ради Козівського району Тернопільської області. Однак, за результатами розгляду зазначеної заяви, 24.04.2018 відповідач прийняв рішення № Д -1659/0-837/0/17-18 яким відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку відповідного проекту землеустрою, мотивуючи тим, що бажана земельна ділянка відсутня в переліку земельних ділянок, який формується відповідно до Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 (далі - Постанова № 413).

Проте позивач не погоджується із такою відмовою та вважає її протиправною, оскільки порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, зокрема, порядок одержання дозволу на розроблення проекту землеустрою регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК України), а тому посилання відповідача на Постанову № 413, як на підставу для відмови позивачу у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою, є хибним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву від 07.06.2018 (арк. справи 41 - 43), просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, суду пояснила, що оскаржене рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та ЗК України, та посилаючись на пояснення викладені у письмовому відзиві на позовну заяву від 01.06.2018 9-19-0.91-3266/2-18 (арк. справи 29-32) просила у задоволені позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Великоходачківська сільська рада Козівського району Тернопільської області в судове засідання не з'явилася, подала до суду клопотання від 10.07.2018 № 179, в якому просить розгляд даної справи проводити без участі їхнього представника. Водночас у зазначеному клопотанні звернула увагу на те, що земельна ділянка на яку претендує позивач розташована за межами населеного пункту с. Великий Ходачків Козівського району Тернопільської області, а тому розпорядником зазначеної земельної ділянки відповідно до статті 122 ЗК України є Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як слідує з матеріалів справи, що 21.03.2018 позивач звернулася із заявою до відповідача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Великоходачківської сільської ради Козівського району Тернопільської області (арк. справи 15).

Однак, за результатами розгляду зазначеної заяви, 24.04.2018 відповідач прийняв рішення № Д -1659/0-837/0/17-18 яким відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку відповідного проекту землеустрою, мотивуючи тим, що бажана земельна ділянка відсутня в переліку земельних ділянок, який формується відповідно до Постанови № 413. Також зазначив, що відповідачем був надісланий лист до Великоходачківської сільської ради про надання пропозицій щодо можливості прийняття наказу, про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, однак відповіді відповідач не отримав від зазначеної сільської ради (арк. справи 19).

Підпунктом 31 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Згідно із частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом "а" частиною третьою статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною шостою статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи зазначені норми ЗК України, суд дійшов висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Посилання відповідача на Постанову № 413, як на підставу для відмови позивачу у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою, є хибним, оскільки наведена підстава відмови не передбачена статтею 118 ЗК України. Водночас у зв'язку із затвердженням Постанови № 413 зміни до Земельного кодексу України не вносились, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не змінювався.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відмова Головного управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі того, що така ділянка не входить до переліку земель, який сформований відповідно до Постанови № 413, є неправомірною та такою, що не відповідає статті 118 ЗК України, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Таким чином, відповідно до вимог статті 118 ЗК України Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області має прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених статтею 118 ЗК України. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13.12.2016 в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27.02.2018 в справі № 545/808/17, а тому відповідно до статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

Водночас, відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частинами третьою та четвертою статті 245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на зазначене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом:

- визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Мартинюка В.А. від 24.04.2018 Д -1659/0-837/0/17-18 про відмову у наданні дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки у власність орієнтованою площею 1,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Великоходачківської сільської ради Козівського району Тернопільської області;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 21.03.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 1,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Великоходачківської сільської ради Козівського району Тернопільської області та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 (адрес: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (адрес: вул. Лисенка, 20а, м. Тернопіль, 46002, ), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Великоходачківська сільська рада Козівського району Тернопільської області (адрес: вул. Шкільна, 11, с. В.Ходачків, Козівський р-н., Тернопільська обл., ) про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити дії, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Мартинюка В.А. від 24.04.2018 Д -1659/0-837/0/17-18 про відмову у наданні дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки у власність орієнтованою площею 1,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Великоходачківської сільської ради Козівського району Тернопільської області;

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 21.03.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 1,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Великоходачківської сільської ради Козівського району Тернопільської області та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути в користь ОСОБА_3 (адрес: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) за захунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (адрес: вул. Лисенка, 20а, м. Тернопіль, 46002, ) сплачений судовий збір у розмірі 1 409 (одна тисяча чотириста дев"ять) гривень 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2018 року.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.