Справа № 807/244/18
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 серпня 2018 рокум. Ужгород№ 807/244/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання Попович М.М,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 02 серпня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 13 серпня 2018 року.

ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3Д.), в особі представника ОСОБА_1, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі відповідач, ГУНП в Закарпатській області), якою просить: 1) Визнати незаконним та скасувати п. 4 Наказу начальника ГУНП в Закарпатській області № 371 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області" від 21 лютого 2018 року, яким на старшого сержанта поліції, сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України; 2) Визнати незаконним та скасувати п. 6 наказу начальника ГУНП в Закарпатській області № 42 о/с "По особовому складу", яким реалізовано дисциплінарне стягнення та звільнено зі служби в Національній поліції України старшого сержанта поліції сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3; 3) Поновити ОСОБА_3 на службі в Національній поліції України; 4) Стягнути з ГУНП в Закарпатській області на користь позивача середньомісячний заробіток у вигляді вимушеного прогулу за весь період розгляду справи на момент винесення рішення з розрахунку 512,02 грн. за день; 5) Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою судді від 02 квітня 2018 року відкрито провадження у адміністративній справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду 27 квітня 2018 року судом прийнято рішення про розгляд даної адміністративної справи за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що п. 3 наказу начальника ГУНП в Закарпатській області від 21 лютого 2018 року № 371 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції. У звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби наказом від 26 лютого 2018 року № 42 о/с позивача звільнено зі служби. Вказані накази позивач вважає протиправними оскільки документи, на підставі яких вони були прийняті, не могли бути підставою для обґрунтованого накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Так, у протоколі медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану спяніння відсутнє заключення щодо наявності чи відсутності стану алкогольного спяніння у позивача. Крім того, до Протоколу включено показники не повіреного у визначеному законом порядку засобу вимірювальної техніки, а тому такі показники не можуть братись до уваги та свідчити про стан алкогольного спяніння. Також, всупереч вимогам законодавства позивача звільнено зі служби в період тимчасової непрацездатності, що є підставою для його поновлення на службі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, відповіді на відзив та письмовій позиції щодо поданих відповідачем доказів, та просив їх задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з тим що 28 січня 2018 року співробітниками Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України спільно з працівниками ВІОС УКЗ ГУНП здійснено перевірку несення служби працівниками Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП на стаціонарному посту "Лазещина" Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП. У ході проведення перевірки встановлено, що працівники сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП, серед яких і позивач, які знаходилися на посту "Лазещина" перебували в однострої, з табельною зброєю та в стані алкогольного спяніння. Згідно протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану спяніння, позивач перебував у стані алкогольного спяніння. Розпивання алкогольних напоїв в адмінбудівлі посту "Лазещина" Рахівського ВП та перебування на службі в стані алкогольного спяніння є грубим порушенням службової дисципліни, недотриманням вимог ст. ст. 1,2,7 Закону України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" та Правил етичної поведінки поліцейських. Як наслідок, за результатами проведеного службового розслідування прийнято наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та наказ про його звільнення зі служби в поліції. На думку відповідача, спірні накази є правомірними, оскільки відповідачем було належним чином проведено службове розслідування, висновками якого підтверджено факт грубого порушення службової дисципліни. За наведених обставин, відповідач вказує на законне звільнення позивача у межах наданих повноважень, а тому позов задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на правомірність оскаржених наказів. У звязку з чим, просить суд відмовити в його задоволенні з мотивів, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та покази свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного:

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, старший сержант ОСОБА_3 перебував на службі в поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

28 січня 2018 року старшим оперуповноваженим в ОВС Закарпатського управління ДВБ НП України ОСОБА_4, разом з оперуповноваженим в ОВС відділу моніторингу та зонального контролю Закарпатського управління ДВБ НП України ОСОБА_5 та старшим оперуповноваженим відділу оперативних розробок Закарпатського управління ДВБ НП України ОСОБА_6 здійснено перевірку несення служби працівниками Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області на стаціонарному посту "Лазещина".

Вказаною перевіркою встановлено перебування поліцейських сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 на стаціонарному посту "Лазещина" у форменому одязі, з табельною вогнепальною зброєю у стані алкогольного спяніння, про що старшим оперуповноваженим в ОВС Закарпатського управління ДВБ НП України ОСОБА_4 був складений рапорт.

Наказом ГУ НП в Закарпатській області "Про призначення службового розслідування" від 30 січня 2018 року № 204 призначено службове засідання за вказаним фактом. Службове розслідування проводилось у відповідності до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230.

Про результати службового розслідування складено Висновок від 21 лютого 2018 року, який затверджений начальником ГУ НП в Закарпатській області. Відповідно до вказаного висновку, відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування підтвердилися.

Наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 21 лютого 2018 року № 371 "Про притягнення до відповідальності окремих працівників Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП" за порушення вимог ст.ст. 1,2,7 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", п. 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179 та вимог п.1, пп.1,2 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", що проявилося у вживанні алкогольних напоїв на стаціонарному посту "Лазещина", перебуваючи в однострої з табельною зброєю та подальшій втечі з посту, що негативно вплинуло на імідж поліції в цілому та могло призвести до негативних наслідків, поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого сержанта поліції ОСОБА_3, відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України звільнено зі служби в Національній поліції України.

Наказом ГУНП в Закарпатській області від 26 лютого 2018 року № 42 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_3 - поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області звільнено зі служби в поліції відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" за п. 6 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 26 лютого 2018 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі Закон 580).

Згідно зі статтею 3 вказаного Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону 580 поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно зі ст. 18 Закону 580 поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

За приписами ч. 1 ст. 19 Закону 580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Як визначено ч. 2 ст. 19 Закону 580 підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 9 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 23.12.2015 № 901-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (далі Дисциплінарний статут)

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

У відповідності до ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За приписами ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено ст. 14 Дисциплінарного статуту, відповідно до частини першої якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Так, під час проведеного службового розслідування за фактом перебування на службі в стані алкогольного спяніння окремих працівників Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП встановлено, що 28 січня 2018 року близько 17.30 співробітниками Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України спільно з працівниками ВІОС УКЗ ГУНП здійснено перевірку несення служби працівниками Рахівського ВП Тячівського ВН ГУНП на стаціонарному посту "Лазещина" Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП. У ході проведення перевірки було встановлено, що згідно розстановки нарядів Рахівського відділення поліції на стаціонарному посту "Лазещина" у період часу з 08.00 28 січня 2018 року по 08.00 29 січня 2018 року несли службу поліцейські сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області. Крім того, на стаціонарному посту "Лазещина" Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП було виявлено попередній наряд Рахівського відділення поліції, зокрема й поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3, які згідно розстановки нарядів Рахівського відділення поліції несли службу у період часу з 08.00 27 січня 2018 року по 08.00 28 січня 2018 року.

Працівниками Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України та ВІОС УКЗ ГУНП встановлено, що вказані працівники сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП, серед яких ОСОБА_3., які знаходилися на посту "Лазещина" перебували в однострої, з табельною зброєю та в стані алкогольного спяніння. У звязку з цим, їм було запропоновано проїхати до Рахівської районної лікарні для проходження медичного огляду на встановлення ступеню алкогольного спяніння.

Однак, дану вимогу працівники Рахівського відділення поліції не виконали та стали себе поводити неадекватно, при цьому намагалися втекти з місця події. Зокрема, ОСОБА_3 штовхнув одного з працівників Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України, сів за кермо автомобіля та втік у невідомому напрямку.

У подальшому працівниками Закарпатського управління ДВБ НП України, ВІОС УКЗ ГУНПЮ, разом з керівництвом Рахівського відділення поліції здійснено виїзд додому до ОСОБА_3 Після цього ОСОБА_3 було доставлено до Рахівського відділення поліції для надання пояснень та до Рахівської районної лікарні для медичного огляду на факт вживання алкогольних напоїв.

Згідно протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану спяніння, виданого Рахівською районною лікарнею 28 січня 2018 року № 27 ОСОБА_3 (1,88 проміле) перебував у стані алкогольного спяніння.

Опитані особи, зокрема ОСОБА_3 категорично заперечив вживання алкогольних напоїв на службі. Разом з цим, пояснити виявлені у медичному закладі проміле алкогольного спяніння, не зміг.

Таким чином, матеріалами службового розслідування підтверджено факт перебування позивача у стані алкогольного спяніння під час служби.

Крім того, судом для всебічного та об'єктивного розгляду справи, допитано в якості свідків старшого оперуповноваженого Закарпатського управління ДВБ Національної поліції ОСОБА_4, старшого оперуповноваженого Закарпатського управління ДВБ Національної поліції ОСОБА_6, лікаря Рахівської районної лікарні ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Так, допитаний в якості свідка старший оперуповноважений Закарпатського управління ДВБ Національної поліції ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 28 січня 2018 року проводив перевірку несення служби працівниками Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області на стаціонарному посту "Лазещина". Під час перевірки ним було встановлено, що на вказаному посту у працівників сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, серед яких був і ОСОБА_3, були явні ознаки алкогольного спяніння. Вказаним особам було запропоновано проїхати до Рахівської районної лікарні для встановлення ступеня алкогольного спяніння. Однак, позивач проігнорував таку вимогу, штовхнув його та втік з місця події на автомобілі. В подальшому працівниками Закарпатського управління ДВБ НП України та керівництвом Рахівського відділення поліції було здійснено виїзд до місця проживання позивача та доставлено його до Рахівської районної лікарні для медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю, за результатами якого встановлено, що ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного спяніння. Про вказані події ОСОБА_4 було складено рапорт на імя начальника Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України ОСОБА_12

Будучи допитаним, як свідок старший оперуповноважений Закарпатського управління ДВБ Національної поліції ОСОБА_6 вказав, що також проводив вказану перевірку на стаціонарному посту "Лазещина" під час, якої встановлено перебування на вказаному посту працівників з ознаками алкогольного спяніння. ОСОБА_3Д, під час проведення вказаної перевірки штовхнув старшого оперуповноваженого ОСОБА_4 та втік з місця події на автомобілі.

Вказані обставини повністю відповідають фактам, викладеним у рапорті старшого оперуповноваженого ОСОБА_4 від 31 січня 2018 року, на підставі якого було проведено службове розслідування.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що позивач є його дядьком. 28 січня 2018 року він на власному автомобілі ВАЗ -21093, д.н.з АО 4682 АН підвозив його додому після чергування. Однак, у його дядька не було жодних ознак алкогольного спяніння.

Разом з тим, суд критично ставиться до показань вказаного свідка, враховуючи, що він є родичем позивача.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що 28 січня 2018 року проводила медичне освідчення позивача для встановлення факту вживання алкоголю та стану спяніння, за результатами якого складено протокол № 27. Вказане медичне освідчення здійснювалося за допомогою газоаналізатору Drager Аlcotest 5510. Згідно результатів тесту позивач знаходився у стані алкогольного спяніння (1,88 проміле) про що нею внесено запис до протоколу медичного освідчення. Однак, нею помилково не було зазначено заключення медичного освідчення у п. 14 вказаного Протоколу.

Разом з тим, судом встановлено, що стан алкогольного спяніння позивача підтверджується записом ОСОБА_13 у журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Однак, в судовому засіданні 06 червня 2018 року позивач зазначив, що алкогольні напої 28 січня 2018 року вживав ввечері вдома, після чого був доставлений до Рахівської районної лікарні для медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю.

Проте, суд критично ставиться до протилежних пояснень позивача та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення відповідальності, оскільки у наданих під час службового розслідування поясненнях 28 січня та 29 січня 2018 року він зазначав, що алкогольні напої на посту не вживав, а тому не мав ознак алкогольного спяніння. Однак, про факт вживання алкогольних напоїв 28 січня 2018 року вдома після роботи не повідомив.

Крім того, із п. 10 Протоколу медичного освідчення ОСОБА_3 вбачається, що з його слів за останні 12 годин алкогольні напої він не вживав.

Щодо посилань позивача та його представника на те, що під час огляду позивача на стан алкогольного спяніння до Протоколу медичного освідчення включені показники не повіреного у визначеному законом порядку засобу вимірювальної техніки, які не можуть братися до уваги та свідчити про стан алкогольного спяніння, суд зазначає наступне.

Відповідно до свідоцтва № 12-01/8843 про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки Газоаналізатор Drager Alcotest 5510 відповідає вимогам експлуатації. Вказане свідоцтво чинне до 28 грудня 2017 року.

Медичне освідчення позивача для встановлення факту вживання алкоголю та стану спяніння здійснювалося 28 січня 2018 року.

Разом з тим, відповідність вказаного засобу вимірювальної техніки встановленим вимогам свідчить його наступна повірка, що підтверджується Свідоцтвом № 35/18-1425 від 01 березня 2018 року.

Крім того, згідно листа Рахівської районної лікарні від 27 червня 2018 року підтверджено справність газоаналізатора Drager Alcotest 5510 в проміжок часу з 29 грудня 2017 року по 28 лютого 2018 року.

Позивачем не надано доказів несправності вказаного засобу вимірювальної техніки у вказаний період та судом не здобуто такі докази під час розгляду справи. Відтак, суд приходить висновку, що відсутність у період з 29 грудня 2017 року по 28 лютого 2018 року свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки не є свідченням його несправності чи невідповідності встановленим вимогам.

Також, суд зазначає, що позивач був ознайомлений з результатами медичного освідчення, що підтверджує його підпис у пункті 15 вказаного Протоколу від 28 січня 2018 року № 27, однак не вказав, що не згідний з результатом проведення огляду спеціальним технічним засобом.

Крім того, відповідно до абз.2 п.25 постанови Пленуму від 06 листопада 1992 року №6 (зі змінами і доповненнями) "Про практику розгляду судами трудових спорів" нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Так, факт перебування позивача 28 січня 2018 року у стані алкогольного спяніння, окрім протоколу медичного освідчення, підтверджується матеріалами службового розслідування, поясненнями свідків, наданими в судовому засіданні та встановленими під час розгляду справи обставинами.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 року № 1179 під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України;

виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що повязано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно пп. 6 п. 2 Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов'язків поліцейському заборонено:перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов'язків і в невстановленому місці.

У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, які підтверджуються встановленими під час судового розгляду обставинами, суд вважає, що вони в достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

У відповідності до ст. 12 Дисциплінарного статуту одним з видів дисциплінарного стягнення є звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 6 ст. 77 Закону 580, поліцейський звільняється зі служби поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Суд також враховує, що хоча застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. Відтак, відсутність дисциплінарних стягнень, попередня поведінка, рівень кваліфікації на які посилається позивач, не можуть слугувати підставою для залишення позивача на службі з огляду на встановлені в ході службового розслідування обставини вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії позивача, які виразилися в грубому порушенні службової дисципліни, не виконанні вимог Закону України "Про Національну поліцію" в частині неухильного дотримання Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Присяги поліцейського, Правил етичної поведінки поліцейських, що підтверджується матеріалами справи , є проступком несумісним з перебуванням на службі в поліції.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв'язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому. Відтак, відсутні підстави для скасування оскаржених наказів та поновлення позивача на службі в органах внутрішніх справ.

Водночас суд, зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше

місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядження або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Згідно з ч. 5 ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Виходячи з положень ч. 5 ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, з прийняттям наказу від 26 лютого 2018 року ГУ НП в Закарпатській області реалізувало звільнення позивача з 26 лютого 2018 року, та вважається таким, що виконане.

Однак, на переконання суду, приймаючи оскаржений наказ про звільнення позивача ГУ НП в Закарпатській області не було дотримано положень ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, із правового змісту якого вбачається, що вчинити правову реалізацію звільнення позивача шляхом видачі відповідного наказу, можливо було лише після його прибуття до місця проходження служби.

Відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 року № 455 тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема листка непрацездатності позивач з 19 лютого 2018 року по 27 лютого 2018 року перебував на лікарняному та стати до роботи повинен був 28 лютого 2018 року.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку про необхідність зміни у наказі про звільнення позивача дати звільнення.

Таким чином, з метою поновлення порушеного права позивача, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, відповідно до якої, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, суд з врахуванням вищевикладеного, вважає, що позов слід задовольнити частково та змінити дату звільнення позивача зі служби в поліції з 26 лютого 2018 року на день виходу з лікарняного 28 лютого 2018 року та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі Порядок 100) та згідно п. "з" ст. 1 Порядку 100 цей Порядок застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 3 ч.2 Порядку 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати, передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 ч.2 Порядку 100, обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з абзацом п'ятим п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року за № 13, при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Відповідно до довідки ГУНП в Закарпатській області від 12 квітня 2018 року № 5/327/106/5-2018 розмір заробітної плати ОСОБА_3 за грудень 2017 року складає 9722,85 грн. (31 календарний день) та січень 2018 року (31 календарний день) 11270,19 грн. Відтак, середньомісячний розмір заробітної плати складає 10496,52 грн. (20993,04 /2), середньоденний розмір заробітної плати складає 338,59 грн. (20993,04/62). Виходячи з наведеного,час вимушеного прогулу ОСОБА_3 за період 26 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року становить 3 календарні дні, а отже стягнення на його користь підлягає 1015,77 грн. (338,59х3 календарні дні).

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, в ході розгляду справи, надав достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність та обґрунтованість прийнятих наказів, з огляду на що відсутні підстави для визнання їх протиправними та для поновлення позивача на службі в Національній поліції. Однак, у звязку із звільненням позивача під час його тимчасової непрацездатності, позов підлягає частковому задоволенню, шляхом зобовязання ГУНП в Закарпатській області змінити дату звільнення позивача з 26 лютого 2018 року на 28 лютого 2018 року та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26 лютого 2018 року по 28 лютого, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул.. Ракоці, 13, ) про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

2. Зобовязати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області змінити дату звільнення в наказі № 42 о/с від 26 лютого 2018 року щодо звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції з 26 лютого 2018 року на 28 лютого 2018 року.

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ракоці, 13 код 40108913) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року у розмірі 1015,77 грн. (одна тисяча п'ятнадцять гривень сімдесят сім копійок).

4.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя ОСОБА_14