Справа № 658/4475/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 р.м.ОдесаСправа № 658/4475/17

Категорія: 12 Головуючий в 1 інстанції: Подіновська Г.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Джабурія О.В.

суддів: Кравченко К.В. , Вербицька Н. В.

за участю секретаря - Сторчак О.О.

за участю:

представника апелянта - ОСОБА_1 (ордер від 06.08.2018 р.)

представників відповідач - Точьонової І.Г. (довіреність від 07.08.2018р.)Коновалова С.В.

розглянувши в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 04.05.2018р. по справі № 658/4475/17 за позовом ОСОБА_4 до Любимівської селищної ради Каховського району Херсонської області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити нарахування та виплату середньої заробітної плати,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_4 звернулася з адміністративним позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24.01.2018 року, просила:

- визнати дії Любимівського селищного голови Коновалова С.В. протиправними та незаконними щодо відмови у забезпеченні позивача середньомісячною заробітною платою, яку вона отримувала на виборній посаді до її працевлаштування;

- зобов'язати Любимівську селищну раду здійснити виплату в розмірі середньої заробітної плати, яку позивач одержувала на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету до працевлаштування, але не більше шести місяців;

- зобов'язати Любимівську селищну раду Каховського району Херсонської області внести зміни до запису в трудовій книжці, а саме: днем звільнення вважати 16.11.2017 року та здійснити виплату середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 вказувала на те, що відповідачем протиправно відмовлено їй у виплаті середньомісячної заробітної плати яку вона отримувала на виборній посаді секретаря Любимівської селищної ради, оскільки вона були звільнена з даної посади у зв'язку із закінченням строку повноважень, не запропоновано іншої рівноцінної роботи, крім того, несвоєчасно видано трудову книжку.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що позивач ОСОБА_4 письмово відмовилася від попереднього місця роботи, тому підстави для виплати їй середньої заробітної плати до її працевлаштування відсутні.

Також представник відповідача пояснив, що доводи ОСОБА_4 щодо несвоєчасної видачі трудової книжки з вини відповідача є безпідставними, оскільки саме на позивача, яка займала посаду секретаря селищної ради, було покладено обов'язок ведення кадрових питань у виконавчому апараті селищної ради і вона була зобов'язана видати собі (отримати) трудову книжку. За таких підстав у задоволенні позову просив відмовити.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 04 травня 2018 року адміністративний позову ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано Любимівську селищну раду Каховського району Херсонської області внести зміни до запису в трудовій книжці ОСОБА_4, а саме: днем звільнення вважати 16 листопада 2017 року.

Стягнуто з Любимівської селищної ради Каховського району Херсонської області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу 16 листопада 2017 року - 584,86 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 04 травня 2018 року та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача внести зміни до трудової книжки, а саме: днем звільнення вважати 16.11.2017 року та здійснити виплату фактичної заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Апелянт вважає, що в оскаржуваному судовому рішенні відсутній висновок про необхідність виплати їй середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, чим порушено вимоги ст. 246 КАС України, якою регламентується зміст рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЄЮ СУДДІВ ВСТАНОВЛЕНО

ОСОБА_4 з 25.01.1998 року перебувала у трудових відносинах з Любимівською сільською радою Каховського району Херсонської області (у 2008 році перейменовано у Любимівську селищну раду).

02.02.2008 року ОСОБА_4 було переведено на посаду інспектора з військового обліку Любимівської селищної ради.

Рішенням Любимівської селищної ради від 05.11.2010 року позивач була обрана секретарем селищної ради.

Згідно рішення Любимівської селищної ради від 03.11.2015 року апелянта було повторно обрано секретарем селищної ради.

Розпорядженням селищного голови Любимівської селищної ради Каховського району Херсонської області від 15.11.2017 року №100-к ОСОБА_4 15.11.2017 року звільнено з посади секретаря Любимівської селищної ради у зв'язку із закінченням повноважень.

Відповідно до розпорядження - останнім робочим днем вважати 15.11.2017 року.

Із вказаним розпорядженням апелянт ознайомлена 16.11.2017 року, що підтверджується її підписом та не заперечувалось сторонами у справі.

Як вбачається із заяви ОСОБА_4 від 15.11.2017 року, їй було відомо про можливість зайняття посади інспектора ВОС, на якій вона працювала до обрання на виборну посаду, проте від даної пропозиції вона відмовилась.

Згідно довідки Любимівської селищної ради від 17.11.2017 року №2318, вихідна допомога на протязі шести місяців виплачуватися не буде у зв'язку з тим, що є письмова відмова від попереднього місця роботи.

20.11.2017 року апелянт звернулась до селищного голови із заявою про вирішення питання про забезпечення збереження за нею середньомісячної заробітної плати на період працевлаштування, передбаченого ст. 33 ч. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у зв'язку з неможливістю працевлаштування на рівноцінне місце роботи, але відповіді не отримала.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування» секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Статтею 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачено охорону трудових та інших прав депутата місцевої ради. Відповідно до цієї норми, у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства.

З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.

Депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Час, коли колишній депутат тимчасово не працював у зв'язку з неможливістю надання йому попередньої або рівноцінної роботи (посади) безпосередньо після закінчення строку його повноважень, зараховується, але не більше шести місяців, до страхового стажу і стажу роботи (служби) за спеціальністю, за якою депутат працював до обрання у місцеву раду, де він виконував свої обов'язки на постійній основі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтею 118 КЗпП України передбачено гарантії для працівників, обраних на виборні посади, відповідно до якої працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Згідно п. 4.1.Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 року, у разi звільнення працiвника всi записи про роботу i нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому пiдприємствi, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою вiддiлу кадрів.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разi вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ i вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Апелянт вважає, що відповідач повинен здійснити на її користь виплату середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Проте, оскільки ОСОБА_4, будучи обізнаною про можливість отримання попередньої роботи, письмово відмовилася від зайняття посади, на якій вона працювала до обрання на виборну посаду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що підстави для стягнення з відповідача середньої заробітної плати, яку апелянт одержувала працюючи на виборній посаді в Любимівській селищній раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету до працевлаштування позивача, але не більше шести місяців - відсутні.

Стосовно внесення змін до запису у трудовій книжці щодо дати звільнення та несвоєчасної видачі трудової книжки колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з копії відповідного аркуша Книги обліку руху трудових книжок, завіреною належним чином, трудова книжка була отримана апелянтом 16.11.2017 року

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не доведено відсутності вини Любимівської селищної ради у несвоєчасній видачі трудової книжки позивачці, оскільки голова селищної ради, який є головною посадовою особою відповідної територіальної громади, не був позбавлений можливості своєчасно внести запис про звільнення до трудової книжки ОСОБА_4 та проконтролювати видачу та отримання цього документа.

Таким чином, днем звільнення ОСОБА_4 необхідно вважати саме 16 листопада 2017 року.

Крім того, розрахункові кошти за період з 13.11.2017 року по 15.11.2017 року у сумі 1327,35 грн. апелянт отримала своєчасно, про що також свідчать матеріали справи, а також пояснення самого апелянта.

За таких обставин колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача на користь апелянта підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов'язаного з несвоєчасною видачею трудової книжки, а саме за 1 день - 16.11.2017 року, що, згідно довідки про розмір середньоденної та середньомісячної заробітної плати від 06.04.2018 року, становить 584,86 грн. і саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_4

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 04 травня 2018 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 14.08.2018 року.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.