Справа № 819/1164/15-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 липня 2018 року

Київ

справа №819/1164/15-а

касаційне провадження №К/9901/52453/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.

розглянув матеріали касаційної скарги Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Тернопільській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 у справі №819/1164/15-а за позовом ОСОБА_2 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Тернопільській області, третя особа Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 у квітні 2015 року звернулася до адміністративного суду з позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Тернопільській області, третя особа Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2014, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 31242,84грн.

Тернопільський окружний адміністративний суд постановою від 21.11.2017 позовні вимоги задовольнив частково.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 19.03.2018 постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 скасував та прийняв нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнив повністю.

Тернопільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Тернопільській області звернулася 02.06.2018 до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, у якій просила скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 залишити без змін. Також до касаційної скарги додано заяву про поновлення строку касаційного оскарження.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема підпункту 165.1.49 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України.

Верховний Суд ухвалою від 14.06.2018 зазначену касаційну скаргу залишив без руху, у зв'язку з невиконанням вимог частин четвертої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на надання документу про сплату судового збору, та встановив скаржнику строк для усунення недоліків у десять днів з дня вручення копії ухвали.

На виконання вимог ухвали від 14.06.2018 скаржником надано суду касаційної інстанції документ про сплату судового збору.

В обґрунтування підстав для поновлення строку касаційного оскарження відповідач вказує на наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав, передбачених статтями 44, 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з касаційною скаргою), щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку в установлені процесуальним законом строки.

Верховний Суд ухвалою від 03.05.2018 повернув вперше подану касаційну скаргу відповідачу на підставі пункту 1 частини п'ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки додана до касаційної скарги відповідачем копія довіреності не є документом, що посвідчує повноваження представника на здійснення від імені скаржника його процесуальних прав та обов'язків.

При зверненні із касаційною скаргою вдруге 02.06.2018 відповідачем долучено до касаційної скарги документ, який належним чином підтверджує повноваження особи, якою підписано касаційну скаргу, на представництво скаржника.

Таким чином, викладені обставини свідчать про те, що відповідачем вчинено дії з метою здійснення касаційного оскарження судових рішень у найкоротші строки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави пропуску відповідачем строку на касаційне оскарження є поважними, у зв'язку з чим такий строк підлягає поновленню.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що предметом позову у справі №819/1164/15-а є вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2014, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 31242,84грн.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того що, прощені (анульовані) банком відсотки по кредиту не є доходом і додатковим благом, відтак немає підстав включати таку анульовану заборгованість до річного оподатковуваного доходу позивача як отримане додаткове благо.

Правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі 826/6380/15 (К/9901/21170/18).

Випадків, які б виключали можливість застосування положень частини другої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Отже, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018, ухвалена за результатами апеляційного перегляду постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі щодо оскарження податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2014, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 31242,84грн., не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 328, частиною четвертою статті 332, статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

1. Поновити Тернопільській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Тернопільській області пропущений з поважних підстав строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 у справі №819/1164/15-а.

2. Відмовити Тернопільській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Тернопільській області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 у справі №819/1164/15-а за позовом ОСОБА_2 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Тернопільській області, третя особа Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про скасування податкового повідомлення-рішення.

3. Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева Р.Ф.Ханова