Справа № 824/754/18-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

14 серпня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/754/18-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Боднарюк О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Заставнівської районної державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернуся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позов до Заставнівської районної державної адміністрації (далі - відповідач) , в якому просив:

- визнати незаконною та скасувати відмову Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 14.05.2018 року № КО - 217.18 щодо укладення з ОСОБА_1, договору оренди земельної ділянки площею 1,5320 га (кадастровий номер: АДРЕСА_1), в оренду терміном на 49 років для ведення садівництва із земель запасу Веренчанської сільської ради (за межами населеного пункту с. Яблунівка), яка надана в оренду розпорядженням Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області № 377р від 25.09.2012 року.

- зобов'язати Заставнівську районну державну адміністрацію Чернівецької області виконати розпорядження Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області № 377р від 25.09.2012 року шляхом укладання з ОСОБА_1 договору оренди земельної ділянки площею 1,5320 га (кадастровий номер: АДРЕСА_1), терміном на 49 років для ведення садівництва із земель запасу Веренчанської сільської ради (за межами населеного пункту с. Яблунівка).

Обґрунтовуючи позов позивач зазначив, що розпорядженням Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 31.05.2012р№ 216р позивачу надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва, орієнтовною площею 2,00 га, в оренду терміном на 49 років із земель запасу Веренчанської сільської ради (за межами населеного пункту с. Яблунівка).

25.09.2012 року розпорядженням Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області № 377р затверджено розроблений проект відведення та надано позивачу земельну ділянку (кадастровий номер: НОМЕР_1) для ведення садівництва площею 1,5320 га, в оренду терміном на 49 років із земель запасу Веренчанської сільської ради (за межами населеного пункту с. Яблунівка).

Актом № 2 встановлення і погодження меж земельної ділянки та її передачі (прийому) в натурі (на місцевості) головою Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області передано позивачу земельну ділянку площею 1,5320 га.

Рішенням XI сесії VI скликання Заставнівської районної ради Чернівецької області від 25.12.2012р №213-11/2012 затверджено технічну документацію по нормативній грошовій оцінці земельних ділянок визначених в розпорядженні Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 31.05.2012р№ 216р.

З метою укладення договору оренди зазначеної земельної ділянки позивач звернувся до Відділу Держгеокадастру в Заставнівському районі щодо видачі витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

01.03.2018 року у видачі витягу позивачу відмовлено в зв'язку з тим, що технічна документація по нормативній грошовій оцінці земель які надані в користування не відповідає даним державного земельного кадастру в частині кадастрового номера.

Позивач вказує, що листом від 14.05.2018р № КО-217.18 Заставнівська районна державна адміністрація Чернівецької області відмовила позивачу в укладенні договорів оренди в зв'язку з тим, що надання в оренду земель сільськогосподарського призначення державної власності на даний час не входить до її компетенції.

Дану відмову позивач вважає незаконною оскільки, розпорядженням № 377р від 25.09.2012р відповідач надав позивачу в орендне користування земельну ділянку (кадастровий номер:АДРЕСА_1) для ведення садівництва площею 1.5320 га, в оренду терміном на 49 років із земель запасу Веренчанської сільської ради (за межами населеного пункту с. Яблунівка). В зазначеному розпорядженні виконані вимоги п. 6, 10 ст. 123 ЗК України, однак воно до цього часу залишається не виконаним.

На думку позивача, посилання відповідача в оскаржуваній відмові на п. 4 ст. 122 ЗК України спростовується наступним:

В порядку ст. 16 Закону України "Про оренду землі" підставою для укладання договору оренди в даному випадку є чинне та ніким не оскаржене розпорядження Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області № 377р від 25.09.2012р. На підставі зазначеного розпорядження, у відповідності п. 1 ст. 116 ЗК України позивачем також набуто право користування земельною ділянкою.

Відповідно до розпорядження №377р від 25.09.2012р. в нього виникло право, а у відповідача обов'язок укласти договір оренди земельної ділянки.

Таким чином реалізувати право на укладення договору оренди земельної ділянки та зареєструвати його позивач не може, в зв'язку з відмовою відповідача його укласти.

Розглянувши матеріали позовної заяви, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження в справі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з проханням укласти договір оренди на земельну ділянку 49 років.

Листом від 14.05.2018р № КО-217.18, повідомлено позивача, що Заставнівською районною державною адміністрацією було прийняте розпорядження № 377р від 25.09.2012 року "Про затвердження проекту терміном на 49 років громадянам для ведення садівництва". Оскільки розпорядником даної категорії земель є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, а саме - Головні управління Держгеокадасту, позивачу в укладенні договору відмовлено в зв'язку з тим, що надання в оренду земель сільськогосподарського призначення державної власності на даний час не входить до її компетенції.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що "фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Згідно з пунктами 1 та 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Виходячи з аналізу вказаних норм, суд вважає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Судом встановлено, що відповідно до матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконної відмови і її скасування щодо оренди земельної ділянки та зобов'язання відповідача виконати розпорядження шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Також суд звертає увагу на те, що у відповіді - відмові, яка слугувала підставою звернення позивача з позовом до суду, відповідач вказав на те, що надання в оренду земель сільськогосподарського призначення державної власності на даний час не входить до її компетенції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що предметом спору у цій справі є захист приватного інтересу позивача, порушеного, на його думку, відповідачем шляхом відмови в наданні в оренду земельної ділянки під садівництво, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.

На думку суду, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Згідно зі статтею 5 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) одним із принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Пунктами "а", "б" частини першої статті 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Це положення узгоджується з вимогами частини другої статті 16 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі", згідно з яким укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 5 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одним із принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

У даному випадку, орган виконавчої влади (відповідач), реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до ст. 5 ЗК України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

У цьому спорі учасники земельних правовідносин не підпорядковані один одному, а отже, суб'єкт владних повноважень - відповідач як орган виконавчої влади - владних управлінських функцій, у питанні укладення договору оренди , не здійснює.

Аналогічну правову позицію щодо застосування зазначених норм процесуального права висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 01 жовтня 2013 року у справі № 21-345а13, Великою Палатою Верховного Суду в поставної від 25.04.2018р. у справі №552/9255/15-а.

Крім того, Велика Палата Верховного суду рішеннями від 04.04.2018 року у справі 539/1957/16-а та від 30.05.2018 року у справі 150/928/14-а визначила, що з моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб'єктами, та в подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору. Такі ознаки не притаманні адміністративним правовідносинам, натомість - притаманні цивільним правовідносинам, які з урахуванням суб'єктного складу можуть бути предметом судового розгляду у відповідному суді загальної юрисдикції або господарському суді.

Відповідно до пункту 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладенні в постановах Верховного Суду.

За таких підстав суд зазначає, що цей спір має вирішуватись в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України у редакції, чинній на час прийняття рішень) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з пункту 10 частини 1 статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналіз зазначених обставин справи дає підстави вважати, що спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу державної влади чи місцевого самоврядування, а стосується захисту його приватних інтересів, які стосуються укладання договору оренди земельної ділянки.

Зазначене унеможливлює оцінку відносин сторін у цій справі як таких, що ґрунтуються на управлінських чи контролюючих функціях однієї сторони стосовно іншої, отже, ця справа не має визначених КАС України ознак адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, в контексті конкретних обставин цієї справи та нормативного регулювання правовідносин, що склалися між учасниками справи, суд дійшов висновку, що на даний спір не поширюється юрисдикція адміністративного суду, що виключає розгляд цієї справи за правилами КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки справа не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 170, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Заставнівської районної державної адміністрації, про визнання незаконним і скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

2.Роз'яснити позивачу, що дана справа розглядається місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

3.Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Боднарюк О.В.