Справа № 809/125/16
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 809/125/16 Суддя першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства «Прикарпатський експрес» на проголошене о 14 годині 20 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року, дата складання повного тексту якого не зазначена, у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Прикарпатський експрес» до Управління Укртранінспекції в Івано-Франківській області, Міністерства інфраструктури України, Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - ОСОБА_1, про визнання незаконними та скасування дозволів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року приватне підприємство «Прикарпатський експрес» (далі - Позивач, ПП «Прикарпатський експрес») звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Укртрансінспекції в Івано-Франківській області (далі - Відповідач-1, Управління Укртрансінспекції), Міністерства інфраструктури України (далі - Відповідач-2, Мінінфраструктури України), Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті (далі - Відповідач-3, Укртрансінспекція), третя особа - ОСОБА_1 (далі - Третя особа, ОСОБА_1.), про визнання незаконним та скасування дозволу №03325 на міжнародні регулярні перевезення пасажирів між Україною та Республікою Польща від 26.10.2015 року по маршруту «Кам'янець-Подільський - Щецин», виданий Мінінфраструктури України приватному підприємцю ОСОБА_1

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2016 року справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2016 року залучено до участі у справі Державну службу України з безпеки на наземному транспорті в якості відповідача (далі - Відповідач-4, Укртрансбезпека).

У січні 2017 року ПП «Прикарпатський експрес» подано заяву про збільшення та уточнення позовних вимог, в якій останнє просило визнати незаконним та скасувати дозволи на міжнародні регулярні перевезення пасажирів між Україною та Республікою Польща, видані Мінінфраструктури України приватному підприємцю ОСОБА_1:

- Чернівці - Варшава (відповідно до дозволу №0025618) з відправленням о 16:00;

- Кам'янець-Подільський - Зелена Гура (відповідно до дозволу №006015), який був змінений із рейсу Кам'янець-Подільський - Щецин (відповідно до протоколу №78 від 12.04.2016 року);

- Косів - Познань (відповідно до протоколу №79 від 10.06.2016 року);

- Косів - Вроцлав (відповідно до протоколу №86 від 18.11.2016 року).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що підстав для відхилення заяв Третьої особи про відкриття маршрутів, визначених п. 3.1.4 Порядку організації регулярних, нерегулярних і маятникових перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 09.02.2004 року №75, матеріали справи не містять; доказів збігу схеми маршрутів всіх перевізників та часу відправлення з початкової станції маршруту раніше, ніж через дві години, Позивачем не надано. Крім того, судом відхилено як безпідставне посилання ПП «Прикарпатський експрес» на відсутність в ОСОБА_1 необхідної кількості працівників та транспортних засобів для здійснення перевезень з огляду на те, що надані Третьою особою відомості не відображають можливого використання транспортних засобів та залучення водіїв за цивільно-правовими угодами.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому посилається на ненадання судом першої інстанції оцінки всім обставинам справи, адже при наданні дозволу Третя особа не мала необхідної кількості водіїв та транспортних засобів для здійснення перевезень, маршрути рейсів ОСОБА_1 більш ніж на 80% збігаються з маршрутами ПП «Прикарпатський експрес», а інтервал часу між відправленнями складає подекуди 30 хвилин. Крім того, підкреслює на залишення поза увагою суду вчинення Позивачем дій щодо оскарження видачі дозволу Третій особі у позасудовому порядку, а також порушення ОСОБА_1 законодавства про працю.

Після усунення визначених в ухвалі від 16.04.2018 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2018 року було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Мінінфраструктури України просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає про те, що суд першої інстанції вірно встановив факти подання Третьою особою всіх необхідних для отримання дозволу документів та відсутність підстав для відмови у видачі дозволу. Крім того, звертає увагу на правильність твердження суду про відсутність доказів збігу маршрутів та підтвердження Третьою особою наявності необхідної кількості водіїв та транспортних засобів, необхідних для обслуговування перевезень.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В якості доводів посилається на те, що ним були надані всі необхідні для отримання дозволу документи, підстави для відхилення яких були відсутні. Крім того, стверджує, що Позивачем не обґрунтовано порушення його прав у зв'язку з видачею Третій особі дозволу на перевезення. Крім іншого, підкреслює, що ПП «Прикарпатський експрес», як вірно зазначив суд першої інстанції, не доведено збігу маршрутів та відсутності в ОСОБА_1 необхідної кількості водіїв та транспортних засобів для обслуговування рейсів. Поряд з цим, Третя особа з огляду на приписи ч. 11 ст. 139 КАС України просила стягнути з Позивача судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу Укртрансбезпека просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва - без змін. При цьому наголошує на тому, що Третьою особою були подані всі необхідні документи для отримання дозволу, у той час як доказів збігу маршрутів та часу відправлення рейсів з початкової станції менше, ніж на дві години, Позивачем надано не було.

Від інших учасників справи у межах установленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.06.2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 року зобов'язано Мінінфраструктури України надати суду належним чином завірені копії запитуваних документів та відкладено розгляд справи до 03.07.2018 року.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача розгляд справи у подальшому було відкладено на 07.08.2018 року.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представники Відповідачів-2, -4 наполягали на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засіданні не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 02.10.2015 року комісією для розгляду звернень перевізників та прийняття рішень про відкриття, закриття, внесення змін до функціонуючого маршруту, продовження дії дозволу на регулярних міжнародних автомобільних маршрутах загального користування проведено засідання, рішення якого оформлені протоколом №68 та затверджене наказом Мінінфраструктури України від 20.10.2015 року №417 (т. 1 а.с. 69-80), надано згоду ОСОБА_1 з паритетним партнером - польським перевізником P-Trans Sp. zo.o. на відкриття регулярного міжнародного автомобільного маршруту Кам'янець-Подільський - Щецин (час відправлення з м. Камянець-Подільський о 13:00, з м. Щецин о 06:30) строком на три роки.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що 12.04.2016 року комісією для розгляду звернень перевізників та прийняття рішень про відкриття, закриття, внесення змін до функціонуючого маршруту, продовження дії дозволу на регулярних міжнародних автомобільних маршрутах загального користування проведено засідання, рішення якого оформлені протоколом №78 (т. 3 а.с. 100-123) та затверджене наказом Мінінфраструктури України від 18.05.2016 року №177 (т. 3 а.с. 99), надано згоду ОСОБА_1 з паритетним партнером - польським перевізником P-Trans Sp. zo.o. на відкриття внесення змін до функціонуючого регулярного міжнародного автомобільного маршруту з Кам'янець-Подільський - Щецин на Кам'янець-Подільський - Зелена Гура.

Крім іншого, 10.06.2016 року комісією для розгляду звернень перевізників та прийняття рішень про відкриття, закриття, внесення змін до функціонуючого маршруту, продовження дії дозволу на регулярних міжнародних автомобільних маршрутах загального користування проведено засідання, рішення якого оформлені протоколом №79 (т. 3 а.с. 71-98) та затверджене наказом Мінінфраструктури України від 26.06.2016 року №223 (т. 3 а.с. 70) надано згоду ОСОБА_1 з паритетним партнером - польським перевізником P-Trans Sp. zo.o. на відкриття регулярного міжнародного автомобільного маршруту Косів - Познань.

Поряд з цим, 18.11.2016 року комісією для розгляду звернень перевізників та прийняття рішень про відкриття, закриття, внесення змін до функціонуючого маршруту, продовження дії дозволу на регулярних міжнародних автомобільних маршрутах загального користування проведено засідання, рішення якого оформлені протоколом №86 (т. 3 а.с. 49-69) та затверджене наказом Мінінфраструктури України від 02.12.2016 року №432 (т. 3 а.с. 48), надано згоду ОСОБА_1 з паритетним партнером - польським перевізником P-Trans Sp. zo.o. на відкриття регулярного міжнародного автомобільного маршруту Косів-Вроцлав строком на три роки.

На виконання даних рішень Укртрансінспекцією та Укртрансбезпекою були видані ОСОБА_1 відповідні дозволи.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 6, 55, 56 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. п. 1.4, 1.5, пп. пп. 3.1.1, 3.1.4, 3.1.5 Порядку організації регулярних, нерегулярних і маятникових перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 09.02.2004 року №75, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріалами справи не підтверджується безпідставність видачі Третій особі дозволів на перевезення та посилання Позивача на: збіг маршрутів і графіку їх здійснення; а також відсутність матеріально-технічної та трудової бази в ОСОБА_1 для забезпечення міжнародних перевезень.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон) останній регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Приписи ст. 7 Закону визначають, що забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на міжнародних автобусних маршрутах загального користування - на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Таким органом в силу п. 1 Положення Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 року № 460, є Мінінфраструктури України.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 55 Закону види дозвільних документів та порядок їх розподілу, видачі та використання українськими перевізниками при перевезенні по території іноземних країн визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, з урахуванням вимог законодавства України та законодавства країни, по території якої буде здійснюватися перевезення.

Порядок оформлення і видачі дозволів на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, їх обліку та обміну визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Приписи ст. 56 Закону визначають, що регулярні, нерегулярні та маятникові (човникові) пасажирські міжнародні автомобільні перевезення, що здійснюють перевізники України, повинні виконуватись автобусами, що відповідають умовам перевезень та параметрам комфортності і мають понад 20 місць для сидіння пасажирів.

При здійсненні міжнародних нерегулярних, маятникових (човникових) та регулярних транзитних перевезень водії повинні мати списки пасажирів та інші документи, обумовлені законодавством України.

Порядок організації регулярних, нерегулярних та маятникових (човникових) перевезень пасажирів у міжнародному сполученні визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Затверджений наказом Міністерства транспорту України від 09.02.2004 року 75 Порядок організації регулярних, нерегулярних і маятникових перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (далі - Порядок №75) визначає основні засади організації міжнародних регулярних, спеціальних регулярних, маятникових, нерегулярних, транзитних перевезень пасажирів і є обов'язковим для виконання, підприємствами та організаціями, перевізниками, автостанціями, автовокзалами (далі - автостанції) всіх форм власності і замовниками транспортних послуг.

Відповідно до п. 1.4 Порядку №75 Мінінфраструктури України веде реєстр пасажирських перевізників, яким надане право здійснювати міжнародні перевезення, та реєстр діючих міжнародних маршрутів.

Пунктом 1.5 Порядку №75 передбачено, що для розгляду звернень перевізників та прийняття рішень про відкриття, закриття, внесення змін до функціонуючого маршруту, продовження дії дозволів на регулярних міжнародних автомобільних маршрутах загального користування утворюється комісія, до складу якої входять представники Міністерства інфраструктури України, Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та профільних громадських організацій (далі - Комісія). Склад Комісії затверджується наказом Міністерства інфраструктури України.

За результатами розгляду звернень перевізників Комісія приймає протокол, який затверджується наказом Мінінфраструктури України (далі - рішення Комісії).

При цьому пунктом 2.1 зазначеного Порядку №75 визначені вимоги до організації міжнародних перевезень, до яких належать: виконання законодавства України, міжнародних угод України, законодавства держав, територією яких вони здійснюються; забезпечення безпеки надання транспортних послуг; реалізація єдиної технічної політики; забезпечення якісного надання транспортних послуг; захист інтересів споживачів транспортних послуг.

Відповідно до п. 2.6 Порядку №75 для здійснення перевезень на міжнародному маршруті повинне забезпечуватись:

- кількість водіїв у відповідності до ЄУТР;

- належність перевізнику безпосередньо одного і більше автобусів, які використовуються для надання транспортних послуг на кожному маршруті міжнародних регулярних чи спеціальних регулярних перевезень, а також для нерегулярних чи маятникових перевезень;

- наявність одного резервного автобуса для надання транспортних послуг на кожному маршруті міжнародних регулярних чи спеціальних регулярних перевезень;

- наявність у перевізника: для відкриття маршруту міжнародних регулярних перевезень досвіду внутрішніх перевезень пасажирів два і більше років, або міжнародних нерегулярних чи маятникових перевезень пасажирів - один рік і більше, а для відкриття маршруту міжнародних спеціальних регулярних перевезень - досвіду міжнародних нерегулярних чи маятникових перевезень пасажирів один рік і більше;

- використання транспортних засобів відповідного класу.

Відповідно до п. 2.7 Порядку №75 формування маршрутів міжнародних регулярних перевезень має відповідати вимогам щодо: задоволення попиту населення в міжнародних перевезеннях; визначення початкових і кінцевих пунктів в обласних центрах та великих промислових містах України; паритетного виконання перевезень українськими та іноземними перевізниками; організації відправлень автобусів з автостанцій за годинами доби та днями тижня, виходячи з розподілу попиту на перевезення та умов перетину державного кордону; врахування інтересів перевізників, що працюють на маршрутах.

Розділом 3 Порядку №75 регламентовано організацію міжнародних регулярних перевезень.

У пункті 3.1.1 Порядку №75 визначено перелік необхідних документів для відкриття маршруту, які пасажирський перевізник подає до Мінінфраструктури України:

- заява про намір відкриття маршруту (зразок у додатку 1), до якої додаються:

- проект схеми міжнародного маршруту (зразок у додатку 2);

- проект розкладу руху (зразок у додатку 3);

- проект графіка роботи та відпочинку водіїв (зразок у додатку 4);

- проект тарифів на перевезення (зразок у додатку 5);

- список автобусів, що будуть використовуватись, у т.ч. резервних (зразок у додатку 6);

- підтвердження відповідності автобуса умовам перевезень (на кожний автобус за списком);

- довідка про наявність досвіду у перевізника щодо здійснення внутрішніх перевезень пасажирів протягом двох і більше років, або міжнародних нерегулярних чи маятникових перевезень пасажирів - одного і більше років;

- копії свідоцтв про проходження водіями спеціальних курсів міжнародних перевезень;

- копія ліцензії на право надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автомобільним транспортом та ліцензійних карток на кожний автобус за списком;

- рекомендація громадської організації транспортного профілю (подається за бажанням перевізника).

Відповідний структурний підрозділ Мінінфраструктури України може запросити іншу інформацію, не заборонену чинним законодавством, яка стосується перевізника чи маршруту, що відкривається.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, а також випливає зі змісту наданих на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 19.06.2018 року документів, ОСОБА_1 для отримання оскаржуваних ПП «Прикарпатський експрес» дозволів були подані до Мінінфраструктури України всі необхідні та передбачені Порядком №75 документи, а саме: довідки про наявність досвіду у перевізника щодо здійснення внутрішніх перевезень пасажирів протягом двох і більше років, або міжнародних нерегулярних чи маятникових перевезень пасажирів - одного і більше років (т. 2 а.с. 27; т. 3 а.с. 180, 213; т. 4 а.с. 19, 52, 73); копії свідоцтв про проходження водіями спеціальних курсів міжнародних перевезень (т. 2 а.с. 28-29, 53, 55; т. 3 а.с. 181-184, 214-218; т. 4 а.с. 20-25, 53-56); заяву щодо міжнародних перевезень пасажирів автомобільним транспортом (т. 2 а.с. 30, 33, 34, 35; т. 3 а.с. 158, 194; т. 4 а.с. 32, 62); розклад руху автобусів (т. 2 а.с. 31; т. 3 а.с. 155, 160, 165-168, 195, 224, 225, 228, 230; т. 4 а.с. 2, 4, 6, 36-37); графік роботи та відпочинку водіїв (т. 2 а.с. 32, 36; т. 3 а.с. 169-170, 199; т. 4 а.с. 7, 38, 63); інформацію щодо вартості проїзду і перевезення багажу (т. 2 а.с. 37-41; т. 3 а.с. 171-175, 200-202; т. 4 а.с. 8, 39-41, 66); копії свідоцтв про державну реєстрацію автобусів (т. 2 а.с. 42-48, т. 3 а.с. 193, 203, 207, 210; т. 4 а.с. 10-12, 43, 49, 68, 70, 72) зі списком автобусів, що будуть використовуватися (т. 2 а.с. 49; т. 3 а.с. 176, 204; т. 4 а.с. 9, 42, 64); копію сертифікатів відповідності (т. 2 а.с. 50-52, т. 3 а.с. 177-179, 205, 209, 211; т. 4 а.с. 14-15, 45, 48, 51, 69, 71); копію ліцензії (т. 2 а.с. 54, т. 3 а.с. 185, 219; т. 4 а.с. 26, 57, 79) та ліцензійних карток (т. 2 а.с. 56-58; т. 3 а.с. 186-188); протоколів перевірки технічного стану транспортного засобу (т. 2 а.с. 65; т. 3 а.с. 206, 208, 212; т. 4 а.с. 17-18, 44, 46, 47, 50); схем маршрутів (т. 2 а.с. 64; т. 3 а.с. 159, 161-164, 196-198; т. 4 а.с. 5, 33-35, 65); договорів з закордонними перевізниками (т. 3 а.с. 189-192, 220-223; т. 4 а.с. 28-31, 58-61, 80-83).

Відповідно до п. 3.1.3 Порядку №75 Мінінфраструктури України в установленому законодавством порядку приймає рішення за заявою перевізника щодо надання права на підготовку документів на відкриття маршруту. Заява перевізника розглядається в термін, який становить не більше двох тижнів.

Згідно п. 3.1.4 Порядку №75 заява про намір відкриття маршруту відхиляється у разі: якщо вона містить недостовірні дані або матеріали не в повному обсязі; відмови у видачі дозволу на здійснення міжнародних перевезень пасажирів компетентним органом іноземної держави; збігу схеми маршруту з діючим, на якому задовольняється попит на перевезення; коли час відправлення з початкової автостанції маршрутів, що збігаються за шляхом руху автобусів цього напрямку, відрізняється менше ніж на 2 години; відсутності у перевізника резервних автобусів; порушення принципу паритетного виконання перевезень; порушення вимог до організації міжнародних перевезень (п. 2 цього Порядку); порушення вимоги використання переліку доріг, по яких прокладені міжміські, міжобласні маршрути перевезення пасажирів; порушення перевізником законодавства про автомобільний транспорт протягом останнього року.

При цьому за правилами п. 3.3 Порядку №75 внесення змін щодо функціонування маршруту (зміна схеми маршруту, розкладу руху, тарифів, перевізника) здійснюється у порядку, передбаченому для організації відкриття маршруту (п. 3.1 цього Порядку).

Зміни щодо функціонування маршруту, в межах терміну дії дозволу, наданого перевізнику, приймаються на підставі рішення Комісії.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавством передбачено вичерпний перелік підстав, існування яких тягне за собою відхилення заяви особи про намір відкриття маршруту або внесення змін щодо його функціонування. Водночас, як встановлено судом першої інстанції, правових підстав для відхилення поданих Третьою особою заяв у Відповідача-2 не було.

Крім, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, наполягаючи на необхідності скасування виданих ОСОБА_1 дозволів, ПП «Прикарпатський експрес» посилається на відсутність у Третьої особи резервних автобусів, неврахування Відповідачем-2 інтересів перевізника, який працює на маршруті у частині збігу схеми маршруту ОСОБА_1 з маршрутами ПП «Прикарпатський експрес» та майже однакового відправлення з початкової автостанції маршрутів, що збігаються за шляхом руху автобусів цього напрямку.

Надаючи оцінку таким доводам Апелянта, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Позивачем не наведено належних обґрунтувань, яким чином видача дозволів на перевезення ОСОБА_1 здійснена без урахування інтересів ПП «Прикарпатський експрес» та у чому саме полягає створення Третьою особою незручностей при обслуговуванні рейсу «Кам'янець-Подільський - Щецин».

Твердження Апелянта про те збіг виконуваних Позивачем та Третьою особою маршрутів, у той час як на маршруті, що здійснюється ПП «Прикарпатський експрес», задовольняється попит на перевезення, а також початок їх виконання з інтервалом менш ніж 2 години, судова колегія оцінює критично з огляду на таке.

Зі змісту наявних у матеріалах справи дозволів на перевезення, виданих Позивачу (т. 2 а.с. 104-108), вбачається, що останнім здійснюється виконання рейсів за маршрутами:

- Чернівці - Краків - Плзень з відправленням з початкової станції о 14:05;

- Чернівці - Вроцлав з відправленням з початкової станції о 14:00;

- Чернівці - Щецин з відправленням з початкової станції о 18:00.

Надані до матеріалів справи дозволи на перевезення, видані Третій особі (т. 2 а.с. 81-82, 120, 122, 124) , свідчать, що останнім виконуються рейси за такими маршрутами:

- Кам'янець-Подільський - Щецин з відправленням з початкової станції о 13:00, у подальшому - Кам'янець-Подільський - Зелена Гура з відправленням з початкової станції о 12:30;

- Чернівці - Гданськ з відправленням з початкової станції о 17:30;

- Чернівці - Варшава з відправленням з початкової станції о 16:00;

- Косів - Вроцлав з відправленням з початкової станції о 18:00;

- Косів - Познань з відправленням з початкової станції о 18:00.

Аналіз змісту наведених маршрутів у тому числі через призму їх проміжних зупинок свідчить, що схеми останніх не можна вважати такими що збігаються настільки, що унеможливлює одночасну роботу двох перевізників на даних маршрутах, адже останні є відмінними як на території України, так і на території іноземних держав, маючи при цьому різні кінцеві станції.

Крім того, твердження Апелянта про те, що час відправлення з початкової автостанції маршрутів, що збігаються за шляхом руху автобусів цього напрямку, відрізняється менше ніж на 2 години, судовою колегією оцінюється критично з огляду на таке.

Позивач наголошує на тому, що відправлення автобусу ПП «Прикарпатський експрес» за маршрутом Чернівці - Щецин здійснюється о 18:00, а автобусу ОСОБА_1 за маршрутом Чернівці - Гданськ - о 17:30 суперечить вимогам п. 3.1.4 Порядку №75.

Разом з тим, дані маршрути не збігаються як територією України, так і територією Польщі, адже схема маршруту Третьої особи включає у себе зупинки у м. Снятин, м. Калуш, м. Долина, м. Стрий в Україні та у м. Торунь, м. Бідгощ, м. Гданськ у Польщі, які не передбачені схемою маршруту Позивача, який, у свою чергу включає зупинки у м. Лодзь, м. Познань, м. Гожув Велькопол., м. Щецин. Тобто, попри відправлення маршрутів з початкової станції з інтервалом 30 хвилин, дані рейси не збігаються між собою ні кінцевою точкою прибуття, ні схемою руху територією України та Польщі, що спростовує посилання Апелянта на неврахування Відповідачем-2 збігу часу відправлення даних маршрутів. Відправлення ж рейсів з подальших станцій з інтервалом менше ніж дві години не тягне за собою жодних правових наслідків, адже юридичним фактом, з яким Порядок №75 передбачає можливість відхилення заяв про відкриття маршрутів, є збіг відправлення саме з початкової станції.

Посилання Апелянта на ненадання Третьою особою доказів наявності достатньої кількості водіїв та автобусів для здійснення перевезень судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, матеріалами справи підтверджується наявність в ОСОБА_1 транспортних засобів у кількості п'яти автобусів на праві власності у грудні 2015 року (т. 2 а.с. 127) та 7 автобусів у вересні 2016 року (т. 2 а.с. 130), по-друге, згідно даних ТДВ «Івано-Франківське обласне підприємство автобусних станцій» маршрути, зокрема, за напрямками Кам'янець-Подільський - Щецин та Чернівці-Варшава здійснювалися щоденно з різними водіями (т. 2 а.с. 131-134), по-третє, як вірно відзначив суд першої інстанції, чинним законодавством не заборонено забезпечувати суб'єкту господарювання здійснення міжнародних перевезень шляхом залучення інших осіб на підставі цивільно-правових угод.

Твердження ПП «Прикарпатський експрес» про ненадання судом першої інстанції оцінки тому, що Позивачем неодноразово у позасудовому порядку оскаржувалося надання ОСОБА_1 дозволів на перевезення, судова колегія відхиляє, адже дані обставини жодним чином не впливають на предмет доказування у межах даної справи.

Доводи Апелянта про неврахування судом першої інстанції фактів порушення Третьою особою законодавства про працю через значне навантаження водіїв є, на переконання колегії суддів, безпідставним, адже не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, оскільки наведений Позивачем розрахунок робочого часу водіїв не може свідчити про відповідні порушення ОСОБА_5 трудового законодавства з огляду на відсутність у ПП «Прикарпатський експрес» компетенції щодо перевірки дотримання іншим суб'єктом господарювання законодавства про працю.

Крім іншого, судом апеляційної інстанції враховується, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Одночасно судова колегія вважає за необхідне вказати й на те, що можливе скасування наданих Третій особі дозволів, за відсутності належних на те правових підстав, допустить порушення необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані застосовані заходи результатів державного нагляду.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дотримався норм матеріального та процесуального права, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ПП «Прикарпатський експрес» витрат на професійну правничу допомогу за складання та подання відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 11 ст. 139 КАС України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Разом з тим, в силу ч. 6 ст. 139 КАС України повноваження на зміну розподілу судових витрат у суду апеляційної інстанції виникає виключно у випадку зміни судового рішення або ухвалення нового без повернення на новий розгляд справи.

З урахуванням наведеного, оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишається без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Прикарпатський експрес» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Прикарпатський експрес» до Управління Укртранінспекції в Івано-Франківській області, Міністерства інфраструктури України, Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - ОСОБА_1, про визнання незаконними та скасування дозволів - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 07» серпня 2018 року.