Справа № 820/4202/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 серпня 2018 р.Справа № 820/4202/18

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Мельнікової Л.В.

суддів - Сіренко О.І. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В с т а н о в и л а:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

20 червня 2018 року означене судове рішення оскаржено Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в апеляційному порядку. Одночасно скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на оскарження рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2018 року у задоволенні заявленого клопотання відмовлено, апеляційна скарга залишена без руху, а скаржнику наданий 10-денний строк для усунення її недоліків: зазначенні інших поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

06 серпня 2018 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року по справі № 820/4202/18.

В обґрунтування заявленого клопотання заявник зазначає, що представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не брав участь у судовому засіданні. Копію оскаржуваного рішення Міністерство юстиції України отримало 12 червня 2018 року (копія контрольно-реєстраційної картки № 10196-22-18). Безпосередньому суб'єкту, дії якого оскаржувались, тобто державному виконавцю, стало відомо про згадане рішення лише 15 червня 2018 року, про що свідчить резолюція заступника директора Департаменту ДВС - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Клименка Р .В.

Відповідно до пункту 30.1 Інструкції з діловодства в Міністерстві юстиції України, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2012 року № 973/5, доставка документів до Міністерства юстиції України здійснюється, як правило, з використанням засобів поштового зв'язку. Кореспонденція, яка надходить до Міністерства приймається централізовано в Управлінні документального забезпечення та Відділі контролю відповідно до розподілу функціональних обов'язків. Робота з незареєстрованими документами не дозволяється.

Відповідно до пункту 30.2.1 Інструкції, уся кореспонденція, що надійшла до Міністерства, підлягає обов'язковому попередньому розгляду, з метою розподілення їх на такі, що потребують обов'язкового розгляду керівництвом Міністерства, і такі, що передаються безпосередньо структурним підрозділам.

Таким чином, скаржник зазначає, що тільки після реєстрації та проставлення відповідних резолюцій, обов'язкових до виконання, 15 червня 2018 року безпосередній відповідальній особі та/або кінцевому виконавцю документа стає відомо про таке рішення від 06 червня 2018 року.

Скаржник зазначає, що Департамент ДВС є структурним підрозділом Міністерства юстиції України і вся кореспонденція, що надходить до Міністерства, його апарату, може бути отримана лише уповноваженою за довіреністю на це особою Департаменту комунікації, документообігу та контролю Міністерства юстиції України.

Наведені обставини свідчать про несвоєчасне отримання безпосередньою особою, дії якого були визнані судом неправомірними та яка здійснює примусове виконання рішення суду, та відповідальна за ведення й зберігання виконавчого провадження, в межах якого оскаржувались дії, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року справі № 820/4202/18, а саме: 15 червня 2018 року.

Враховуючи вищевикладене та у в зв'язку з встановленим стислим строком подачі апеляційної скарги, зважаючи на ст. 295 КАС України, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення та вважати причини пропуску строку поважними.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, колегія суддів вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 Кодексу адміністративного судочинства України (подалі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 287 КАС України визначено, що апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

У справах, визначених, зокрема статтею 287 КАС України, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення (ч. 1, ч. 2 ст. 271 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не брав участь у судовому засіданні. Копію оскаржуваного рішення Міністерство юстиції України отримало 12 червня 2018 року (копія контрольно-реєстраційної картки № 10196-22-18).

Відтак, колегія суддів зазначає, що за правилами статті 287 КАС України, останній день принесення апеляційної скарги припадає на 22 червня 2018 року, а апеляційна скарга принесена відповідачем 25 червня 2018 року, тобто поза межами встановленого процесуального строку на оскарження рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

В контексті наведеної норми поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що однією з основних засад судочинства, визначеною пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено принципи здійснення адміністративного судочинства, одним з яких є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень суду. Даний принцип полягає в тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи чи інтереси, у випадках та порядку визначених цим Кодексом, надається право оскарження прийнятих судом рішень.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Таке право гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов'язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129), (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 2012 року № 11 - рп/2012).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачених статтею 6 Конвенції. Суд також зазначив, що мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Приходячи до висновку про задоволення клопотання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про поновлення процесуального строку на принесення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що застосування процесуального обмеження, враховуючи нетривалий строк пропуску подання апеляційної скарги, що обумовлений особливостями установленої внутрішніми нормативними актами процедури ведення діловодства Міністерства юстиції України, за своєю суттю буде свідченням необґрунтованого позбавлення його права на апеляційне оскарження рішення суду, тобто права на справедливий суд.

Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 березня 2018 року по справі № 804/243/16, відповідно до якого, вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі наведеного, керуючись ст. 121, 287, 293, ч. 2 ст. 321 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити.

Поновити Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України строк на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року по справі № 820/4202/18.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис)О.І. Сіренко Л.О. Донець