Справа № 2а-7355/11/2070
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2018 року

Київ

справа №2а-7355/11/2070

адміністративне провадження №К/9901/471/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова Державної податкової служби на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Мельнікової Л.В., суддів: Подобайло З.Г., Григорова А.М. від 22 лютого 2012 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Базель" до Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова про скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Базель" звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова про скасування рішень від 21 вересня 2010 року №, №.

Обґрунтовуючи позовну заяву, посилалось на протиправність висновків акта перевірки щодо продажу ним товару за цінами, нижчими ніж звичайні, оскільки визначення їх рівня відповідачем здійснено з порушенням встановленої процедури; крім того, товариство не реалізовувало товар (годинники та інші товарно-матеріальні цінності) пов'язаним особам, а тому при визначенні доходу, отриманого від його продажу, підстави застосовувати звичайні ціни відсутні.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2011 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що ТОВ "Базель" в порушення підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1, підпунктів 7.4.1, 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" в періоді, що перевірявся, здійснювалась поставка кінцевим споживачам товару за цінами, нижчими ніж ціна, яка визначена його виробником згідно із даними мережі Інтернет, й, як наслідок, занижено об'єкт оподаткування по таким операціям.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2012 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2011 року скасовано та ухвалено нову, якою позов задоволено; скасовано рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова від 21 вересня 2010 року №, №.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено в належний спосіб факту реалізації позивачем товару за цінами, нижчими від рівня звичайних цін.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення цим судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, посилався на помилковість висновків суду апеляційної інстанції, оскільки останнім не враховано, що кінцеві споживачі, яким реалізовувався товар (годинники та товарно-матеріальні цінності) позивачем, не є платниками податку на прибуток на загальних підставах згідно із статтею 10 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а тому, за висновком податкового органу, дохід позивача від реалізації товару таким особам має визначатися виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 квітня 2012 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами останньої не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки відповідачем не доведено факту порушення ТОВ "Базель" податкового законодавства щодо застосування звичайних цін при реалізації товару.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України й протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Пасічник С.С., суддів Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами позапланової виїзної перевірки ТОВ "Базель" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2008 року по 30 червня 2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2008 року по 30 червня 2010 року відповідачем складено акт від 10 вересня 2010 року №5341/23-506/31440077, яким встановлено порушення зокрема: - підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1, підпунктів 7.4.1, 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про оприбуткування прибутку підприємств", в результаті чого позивачем занижено валові доходи за другий квартал 2010 року на суму 3 155 088, 00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток у другому кварталі 2010 року на суму 788 772, 00 грн.; - пунктів 4.1, 4.2 статті 4 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за червень 2010 року на суму 631 018, 00 грн.

Вказані порушення, на думку контролюючого органу, спричинені реалізацією позивачем годинників та інших товарно-матеріальних цінностей кінцевим споживачам за ціною нижчою, ніж звичайні ціни на такий товар за даними мережі Інтернет.

Начальником ДПІ у Київському районі міста Харкова 13 вересня 2010 року прийнято наказ №987 про застосування звичайних цін при визначенні податкових зобов'язань з податку на додану вартість по операціям з продажу годинників ТОВ "Базель" за період з 01 жовтня 2008 року по 30 червня 2010 року.

В подальшому відповідачем прийнято рішення від 21 вересня 2010 року: - №, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем "податок на прибуток" в розмірі 788 772, 00 грн. за основаним платежем та 78 877, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; - №, яким визначено податкове зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" в розмірі 631 018, 00 за основним платежем та 189 305, 00 грн. за штрафними санкціями.

Касаційний суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про невідповідність вимогам чинного законодавства оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг). У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

Пунктом 4.2 статті 4 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що у разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних) операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, передачі товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації, а також пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

Згідно з пунктом 1.18 статті 1 названого Закону звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Аналогічно за змістом підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з метою оподаткування доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Положення підпункту 7.4.1 поширюється також на операції з юридичними особами, які не є платниками податку, встановленого статтею 10 цього Закону, або сплачують податок на прибуток за іншими, ніж платник податку, ставками (підпункт 7.4.3 вказаного Закону).

Отже, наведеними нормами встановлюються окремі випадки, за яких при здійсненні операцій по реалізації товарів та подальшому обчисленню доходу за такими операціями повинні застосовуватися звичайні ціни, визначені згідно законодавства. Такими випадками є операції із пов'язаними особами або особами, які є платниками податку, встановленого статтею 10 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", чи сплачувати податок на прибуток за іншою ніж позивач ставкою.

Згідно пункту 1.26 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" під терміном "пов'язана особа" розуміється особа, що відповідає будь-якій з наведених нижче ознак: юридична особа, яка здійснює контроль над платником податку, або контролюється таким платником податку, або перебуває під спільним контролем з таким платником податку; фізична особа або члени сім'ї фізичної особи, які здійснюють контроль над платником податку. Членами сім'ї фізичної особи вважаються її чоловік або дружина, прямі родичі (діти або батьки) як фізичної особи, так і її чоловіка або дружини, а також чоловік або дружина будь-якого прямого родича фізичної особи або її чоловіка (дружини); посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або зупинення правових відносин, а також члени її сім'ї.

Підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

При цьому цією ж нормою Закону визначено, що справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту (підпункт 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств").

Тобто, у податкових правовідносинах діє принцип презумпції платника, виходячи з якого встановлено загальне правило, що для цілей оподаткування використовується ціна товарів, робіт та послуг, встановлена учасниками господарської операції. Підпункт 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та пункт 4.1 статті 4 Закону України "Про податок на додану вартість", встановлюючи принципи визначення ціни товарів, робіт, послуг з метою оподаткування є, по суті, засобом регулювання податкових правовідносин, спрямованих на забезпечення безумовного виконання усіма фізичними та юридичними особами обов'язку сплачувати податки, та застосовується податковим органом лише у разі наявності обставин, які свідчать про штучне заниження платником бази оподаткування.

Таким чином, обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених у статті 1 Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств", покладається на податковий орган у встановленому порядку. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін.

Якщо не доведене зворотне, звичайною вважається ціна, визначена сторонами договору.

Для визначення звичайної ціни використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. При визначенні звичайної ціни на товарно-матеріальні цінності, реалізацію яких здійснює платник податків, слід враховувати такі умови як країна виробник, регіон реалізації товарів, кількість (обсяг) товару тощо.

З'ясування рівня звичайних цін має відбуватися відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація - надаватися з урахуванням реально проведених договорів купівлі-продажу.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Базель", суд апеляційної інстанції здійснив оцінку наведених податковим органом доводів в обґрунтування заниження позивачем цін на реалізовані товари й визнав їх непереконливими та необґрунтованими.

За відсутності в матеріалах справи доказів направлення відповідачем відповідних запитів про обґрунтованість позивачем рівня договірних цін є підстави вважати, що при визначенні рівня звичайних цін відповідач не використовував інформацію про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними (однорідними) товарами у співставних умовах, не врахував різні характерні для них основні ознаки, їх фізичні та якісні характеристики, які мають суттєве значення для визначення ознак товару, із врахуванням звичайних цін при укладанні угод між непов'язаними особами надбавок чи знижок до ціни, тобто, не провів детального аналізу та оцінки наявності або відсутності об'єктивних умов, що існували на ринку ідентичних (однорідних) товарів. Інформація ж з мережі Інтернет, на яку посилається відповідач, у даному випадку, не є достатньою.

Оскільки, в ході розгляду справи не встановлено, що покупці товару є пов'язаними особами з позивачем в розумінні пункту 1.26 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а положення підпунктів 7.4.1 та 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 цього Закону поширюються на операції саме з пов'язаними особами, в т. ч. і на операції з пов'язаними особами, що не являються платниками податку, встановленого статтею 10 Закону, або сплачують податок на прибуток за іншими ставками, касаційний суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про необґрунтованість доводів відповідача щодо порушення позивачем підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1, підпунктів 7.4.1, 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про оприбуткування прибутку підприємств".

Таким чином, Верховний Суд погоджується із висновком апеляційного суду щодо безпідставності визначення позивачу податкових зобов'язань, а тому останній обґрунтовано задовольнив позовні вимоги та визнав протиправними і скасував податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно із частиною третьою статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2012 року у справі № 2а-7355/11/2070 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду