Справа № 825/1748/18
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1748/18 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Федотова І.В.

Сорочка Є.О.

при секретарі: Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області про визнання дій щодо невиплати компенсації за невикористану відпустку за 2013 рік протиправними та зобов'язання виплатити компенсацію за невикористану відпустку і стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року адміністративний позов задоволено частково: Визнано дії Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області щодо невиплати ОСОБА_3 компенсації за невикористану відпустку за 2013 рік - протиправними. Зобов'язано Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2013 рік та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та здійснені порушення вимог процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити Апелянт посилається на те, що відпустка за відповідний календарний рік може бути використана лише у поточному році, і лише як виняток - у першому кварталі наступного календарного року, відповідно і компенсація за невикористану відпустку за минулі роки виплаті не підлягає.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд першої інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що судом першої інстанції правильно застосовано норми спеціального акту - Кодексу цивільного захисту України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 з 15 серпня 2004 року проходив службу в органах Міністерства надзвичайних ситуацій України та наказом управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області № 361 від 18 жовтня 2017 року позивача звільнено зі служби цивільного захисту в запас за станом здоров'я та виключено з кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 23 жовтня 2017 року.

При звільненні позивачу було виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку за поточний рік (2017).

ОСОБА_3 вважаючи, що має право на компенсацію за невикористану відпустку за 2013 рік звернувся із заявою до відповідача щодо надання роз'яснень причин невиплати компенсації за невикористану відпустку за 2013 рік.

Листом від 15 лютого 2018 року № 07-05/811 управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області позивача повідомило про те, що компенсація відпустки за 2013 рік виплаті не підлягає, оскільки Інструкція про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України 23 квітня 2015 року № 475 передбачає виплату грошової компенсації відпустки лише за поточний рік звільнення з посади.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом своїх прав до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання компенсації за невикористану відпустку, а тому, позовні вимоги про зобов'язання відповідача виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2013 рік, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст.101 Кодексу цивільного захисту України, порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» наказом МВС України 23 квітня 2015 року № 475 затверджена Інструкція про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту.

Особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які звільняються із служби за віком, станом здоров'я та у зв'язку із скороченням штатів, щорічна основна відпустка надається за їх бажанням у році звільнення тривалістю, встановленою цим Кодексом (п. 24 ст. 129 Кодексу цивільного захисту України).

Відповідно до п. 25 ст. 129 Кодексу цивільного захисту України, у рік звільнення зазначених у частинах двадцять третій, двадцять четвертій цієї статті осіб рядового та начальницького складу цивільного захисту із служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

У разі звільнення особи рядового і начальницького складу цивільного захисту із служби (крім звільнення через службову невідповідність, у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення спеціального звання чи позбавлення права обіймати певні посади, у зв'язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», у зв'язку з позбавленням спеціального звання в дисциплінарному порядку, а також у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу) та невикористання ними щорічної основної відпустки за їх бажанням надається невикористана відпустка з наступним звільненням їх із служби (п. 28 ст. 129 Кодексу цивільного захисту України).

З вищезазначених правових норм вбачається, що особам рядового та начальницького складу цивільного захисту, які звільняються зі служби за станом здоров'я, у рік звільнення та у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Аналогічні положення містить ст. 83 Кодексу законів про працю України та ст. 24 Закону України «Про відпустки», якими визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта стосовно неможливості виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2013 рік, з посиланням на норми постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593 та норми Кодексу цивільного захисту України, які передбачають, що відпустка за відповідний календарний рік може бути використана лише у поточному році, і лише як виняток - у першому кварталі наступного календарного року, оскільки зазначені норми стосуються лише можливості використання відпустки. Стосовно ж неможливості здійснення виплати компенсації невикористаної відпустки особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту після закінчення вищезазначеного строку, спеціальне законодавство не містить будь яких обмежень в частині строку звернення за такою компенсацією та не містить норм, які б забороняли виплату такої компенсації після перебігу зазначеного вище строку.

Відповідно, на переконання колегії суддів компенсація за невикористану відпустку за минулі роки підлягає виплаті.

Порядок та умови проведення грошових виплат при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту регулюються спеціальним законодавством.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні вказаних осіб (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення).

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст.117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, колегія суддів вважає можливим застосування норм ст. ст. 116 та 117 КЗпПУ як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Державній службі України з надзвичайних ситуацій.

Матеріали справи свідчать про те, що в день звільнення ОСОБА_3 компенсація була виплачена йому лише за невикористані дні щорічної відпустки за 2017 рік.

У зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на отримання компенсації за невикористану відпустку, а тому, позовні вимоги про зобов'язання відповідача виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2013 рік, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача з посиланням на вимоги Інструкції № 475 стосовно компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за поточний рік і неможливість їх виплати у іншому періоді, з огляду на те, що за загальним правилом, визначеним КЗпП України, строки позовної давності не поширюються на спори стосовно виплати заробітної плати та прирівняних до них виплат.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

У зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді І.В. Федотов

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 09 серпня 2018 року.