Справа № 0940/1207/18
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2018 р. справа № 0940/1207/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Остап`юка С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення грошової компенсації в розмірі 11505,52 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

10.07.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо не виплати грошової компенсації та її стягнення за неотримане речове майно в розмірі 11505,52 гривень.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.07.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 24.04.2018 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Листом №350/484/4/786 від 26.04.2018 відповідач відмовив в проведенні зазначеної виплати компенсації з тих підстав, що на час звернення позивач не є військовослужбовцем Збройних Сил України, а безпосередньо перед звільненням з даним питанням ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не звертався. Вважаючи наведену відмову відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовних вимог не визнав, просив в його задоволенні позову відмовити на тій підставі, що виплата грошової компенсації здійснюється лише дійсним військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби та до моменту виключення зі списків військовослужбовців відповідної частини. Позивача, як військовослужбовець, звільнений у запас, тому не має права на отримання грошової компенсації.

Одночасно, з поданням відзиву на позовну заяву, відповідачем подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, мотивованого пропущенням позивачем місячного строку звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Предметом заявлених вимог є визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не видачі наказу з визначенням позивачу розміру грошової компенсації вартості за неотримане речове майно і її невиплати, що на думку позивача, порушує його існуюче право, тому, така бездіяльність є триваючою, а заявлені позивачем вимоги не підлягають залишенню без розгляду із зазначених відповідачем підстав. Крім того, питання дотримання строків на звернення до адміністративного суду із заявленими вимогами судом вирішено при відкритті провадження у справі.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 15.03.2013 по 28.09.2017 перебував на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с.10-19).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2017 №22-РС позивача звільнено з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту.

24.04.2018 ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

26.04.2018 відповідач листом №350/484/4/786 повідомив позивача про відсутність підстав для виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, оскільки на час звернення ОСОБА_1 не є військовослужбовцем Збройних Сил України, а безпосередньо перед звільненням ОСОБА_1 не звертався до військової частини НОМЕР_1 з питанням щодо виплати такої компенсації (а.с.23).

01.06.2018 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив видати копію речового атестата з 15.03.2013 по 28.09.2017 та довідку із зазначенням суми вартості неотриманого речового майна (а.с.25).

21.06.2018 відповідач листом №350/484/4/1248 відмовив ОСОБА_1 у видачі речового атестату та надав копію довідки про вартість речового майна, що належало позивачу до видачі №71 від 26.09.2017 (а.с.26). Згідно зазначеної довідки №71 від 26.09.2017 сума грошової компенсації за неотримане ОСОБА_1 речове майно становить 11505,52 грн. (а.с.27).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не виплати грошової компенсації за неотримане речове майно протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не видання наказу з визначенням ОСОБА_1 розміру грошової компенсації вартості за неотримане речове майно і невиплати позивачу такої компенсації; стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 11505,52 грн.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначаються, а також єдина система їх соціального та правового захисту встановлюється і гарантується законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 цього Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За правилами статті 1-1 Закону №2011-XII законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно із частини 1 статті 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначено Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (надалі Порядок №178).

Пунктом 3 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункти 4-5 Порядку №178).

На підставі аналізу наведених правових норм можна дійти висновку, що військовослужбовцю гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби.

Зазначені гарантії реалізуються за заявочним принципом, тобто відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

З огляду на матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно 24.04.2018, а звільнений з військової служби позивач згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2017 №22-РС.

Тобто, на момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , із відповідним рапортом (заявою) до командира (начальника) військової частини НОМЕР_1 позивач не звертався, відповідні вимоги перед відповідачем не ставив, чим не дотримався правил, передбачених пунктом 4 Порядку №178. Відповідне звернення позивача до відповідача відбулось лише 24.04.2018, тобто в момент, коли ОСОБА_1 вже втратив статус військовослужбовця, та як наслідок втратив право на отримання відповідної грошової компенсації.

Отже, на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Законом №2011-ХІІ та Порядком №178 не передбачено права грошової компенсації вартості за неотримане речове майно для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що положення статті 9-1 Закону №2011-ХІІ на позивача не розповсюджуються, оскільки вказана норма регулює порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, перебувають на кадровій військовій службі, та не можуть бути застосовані до військовослужбовців звільнених з військової служби, оскільки вказаними положеннями Закону №2011-ХІІ не передбачено виплату заборгованості по речовому майну військовослужбовцям, що були звільнені зі служби.

Окрім цього, суд звертає увагу також на пункт 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, яким визначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Тобто, виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця.

Позивач під час звільнення його з військової служби своїм правом не скористався, надав згоду на виключення його зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків, чим фактично позбавив себе права на одержання компенсації вартості неотриманого речового майна в майбутньому.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення грошової компенсації в розмірі 11505,52 гривень, не підлягає до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), про визнання протиправною бездіяльність та стягнення грошової компенсації в розмірі 11505,52 гривень, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.