Справа № 826/14880/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 серпня 2018 року № 826/14880/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Київській області
проскасування акту, вимоги, рішення
ВСТАНОВИВ:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі по тексту - відповідач), в якому просить скасувати акт документальної планової виїзної перевірки №700/10-36-13-09/НОМЕР_1 від 15 вересня 2017 року в частині нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 жовтня 2017 року №Ф-, скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 10 жовтня 2017 року №, скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 10 жовтня 2017 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані рішення складаються з декларування загальних норм законодавства і не заперечують викладені в скаргах доводи позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 21 грудня 2017 року, яке відкладалося до 10 січня 2018 року у зв'язку з відсутністю доказів повідомлення відповідача, до 18 січня 2018 року за клопотанням представника позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року судом додатково витребувано звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2014, 2015 та 2016 роки та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 14 березня 2018 року, зобов'язано позивача надати вказані звіти.

У судовому засіданні 14 березня 2018 року суд відповідно до ч.5 ст.209 Кодексу адміністративного судочинства України завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року у зв'язку з відсутністю у матеріалах справи доказів, які були витребувані судом, суд ухвалив вийти з письмового провадження та призначити справу до розгляду у судовому засіданні 15 травня 2018 року та зобов'язати позивача надати належним чином засвідчені копії: податкової декларації про майновий стан за 2014 - 2016 роки, договору про надання послуг по прибиранню від 01 листопада 2015 року із копіями додаткових угод, квитанцій та доказів на підтвердження реальності вказаних витрат та їх пов'язаності із професійною діяльністю нотаріуса; договору оренди приміщення від 01 вересня 2015 року із копіями додаткових угод, квитанцій та доказів на підтвердження реальності вказаних витрат та їх пов'язаності із професійною діяльністю нотаріуса; докази на підтвердження придбання товару (холодильник) у 2016 році, квитанція, фіскальний чек та їх пов'язаності із професійною діяльністю нотаріуса, яке відкладалося для надання представнику відповідача часу для ознайомлення з доказами до 29 травня 2018 року.

У судовому засіданні 29 травня 2018 року представник позивача адміністративний позов підтримав у частині, а саме, просив суд скасувати акт документальної планової виїзної перевірки №700/10-36-13-09/НОМЕР_1 від 15 вересня 2017 року в частині нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 жовтня 2017 року №Ф-, скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 10 жовтня 2017 року №.

В іншій частині позову, а саме, щодо скасування рішення про застосування штрафних санкцій від 10 жовтня 2017 року №, надав пояснення щодо визнання зазначеного в акті перевірки порушення п.7 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та сплати штрафних санкцій у розмір 170,00грн., на підтвердження чого долучив до матеріалів справи копію квитанції від 31 жовтня 2017 року №27313694 (а.а167), у зв'язку з чим суд вважає за можливе залишити позовні вимоги у цій частині без розгляду.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві.

На підставі ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У період з 17 серпня 2017 року по 15 вересня 2017 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності та з питань нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, результати якої оформлені актом від 15 вересня 2017 року №700/10-36-13-09/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.178.6 ст.178 Податкового кодексу України, п.5, пп.6.2, пп.6.5 п.6 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року №481 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 01 жовтня 2013 року за №1686/24218, а саме: неналежне ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року в частині не ведення записів за підсумками робочого дня, не відображення сум доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік. Зокрема, коштів, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, суми заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), а також не зазначено реквізитів документів, які підтверджують понесені витрати;

- п.178.3 ст.178 Податкового кодексу України в частині заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення незалежної професійної діяльності в сумі 24247,79грн.;

- п.16-1 підрозд.10 розд.ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України у частині заниження військового збору на суму 1853,97грн.;

- п.7 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині несвоєчасного подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2015 рік;

- п.2 ч.1 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 143218,62грн., в тому числі за 2014 рік на суму 5994,75грн., за 2015 рік на суму 77050,59грн., за 2016 рік на суму 60173,28грн.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивачем до ГУ ДФС у Київській області подано заперечення №826/01-16 від 26 вересня 2017 року.

За результатами розгляду заперечень позивача на акт перевірки рішенням ГУ ДФС у Київській області від 05 жовтня 2017 року №3320/ФОП/10-36-13-09 висновки акту перевірки від 15 вересня 2017 року №700/10-36-13-09/НОМЕР_1 викладено у наступній редакції:

«Документальною плановою виїзною перевіркою самозайнятої особи ОСОБА_1 встановлено порушення:

- п.178.6 ст.178 Податкового кодексу України, п.5, пп.6.2, пп.6.5 п.6 «Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність», затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року №481 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 01 жовтня 2013 року за №1686/24218, а саме: неналежне ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року в частині неведення записів за підсумками робочого дня, невідображення сум доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, коштів, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, суми заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), а також не зазначено реквізитів документів, які підтверджують понесені витрати;

- п.178.3 ст.178 Податкового кодексу України в частині заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення незалежної професійної діяльності в сумі 647,82грн.;

- п.16-1 підрозд.10 розд.ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України у частині заниження військового збору на суму 53,98грн.;

- п.7 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині несвоєчасного подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2015 рік;

- п.2 ч.1 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 126602,22грн., в тому числі за 2014 рік на суму 5994,75грн., за 2015 рік на суму 77050,59грн., за 2016 рік на суму 43556,88грн.

Рішенням № від 10 жовтня 2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску позивачу за порушення п.2 ч.1 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у зв'язку з донарахуванням позивачу 126602,22грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафну санкцію у розмірі 20665,00грн.

Крім того, позивачу виставлено вимогу від 10 жовтня 2017 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 126602,22грн.

Позивач, не погоджуючись із висновками акта перевірки та прийнятими на їх підставі рішенням та вимогою про сплату боргу (недоїмки), звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить із наступних міркувань.

Щодо позовної вимоги скасувати акт документальної планової виїзної перевірки №700/10-36-13-09/НОМЕР_1 від 15 вересня 2017 року в частині нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 та пп.75.1 ст.75 Податкового Кодексу України - контролюючі органи мають право проводити перевірки платників податків, зокрема, документальні позапланові виїзні перевірки, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Порядок проведення документальних планових перевірок регламентовано положеннями ст.77 Податкового кодексу України.

За змістом п.77.6 ст.77 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із ст.81 цього Кодексу, якою зокрема, передбачено, що у разі непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів (копії наказу, направлення на проведення перевірки, службового посвідчення) або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки.

Виходячи з аналізу вказаних норм вбачається, що у випадку недотримання порядку проведення документальної планової виїзної перевірки у платника податків виникає право на недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, яким, як вбачається з матеріалів справи, позивач не скористалась, надала необхідні первинні документи для проведення вказаної перевірки та яку було проведено з відома позивача.

Таким чином, суд вважає, що відповідач при проведенні перевірки діяв у межах та у спосіб, що передбачений законодавством України, що не заперечується позивачем в адміністративному позові.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленій у постанові від 24 грудня 2010 у справі №21-25а10, згідно якої платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Результати проведеної перевірки оформлено актом №700/10-36-13-09/НОМЕР_1 від 15 вересня 2017 року.

Згідно п.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за №1300/27745, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З наведеного вбачається, що акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов'язань, застосування штрафних (фінансових) санкцій. Саме прийняті контролюючим органом рішення (податкові повідомлення - рішення, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій) і є підставою для виникнення у позивача прав чи обов'язків. У свою чергу, акт перевірки, як власне і висновки, викладені в ньому, не є рішенням органу владних повноважень, а відтак не породжує для платника податків настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права, обов'язки та законні інтереси, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо скасування акта перевірки.

Щодо позовної вимоги скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 жовтня 2017 року №Ф-, суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.2 ч.1 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 126602,22грн., в тому числі за 2014 рік на суму 5994,75грн., за 2015 рік на суму 77050,59грн., за 2016 рік на суму 43556,88грн., за результатами якої позивачу виставлено оскаржувану вимогу про сплату недоїмки у зазначеному розмірі.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010. № 2464-VI (надалі - Закон України №2464).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України №2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону України №2464 визначено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до ч.11 ст.8 Закону України №2464 встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (оскільки частину одинадцяту статті 8 виключено на підставі Закону № 909-VIII від 24 грудня 2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», який набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», але не раніше 1 січня 2016 року, зазначена норма застосовується до перевіряємого періоду з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року).

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464 визначено базу нарахування єдиного внеску, а саме: єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (зазначена норма застосовується до перевіряємого періоду з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року).

Згідно з пп.1 п.5 розд.ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20 квітня 2015 року, обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій.

Із зазначеного слідує, що база нарахування єдиного внеску, якою є дохід (прибуток), отриманий від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, визначається на підставі даних річних податкових декларацій.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 встановлено нижню та вищу межу розміру єдиного внеску, що підлягає нарахуванню, а саме: 1) сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток); 2) нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Пунктом 4 ст.1 Закону України №2464 передбачено, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Суд звертає увагу, що база оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, регламентується розділом IV Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 164.1 ст.164 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 178.3 статті 178 ПК України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Так, відповідно до ч.11 ст.8 Закону №2464, єдиний внесок для позивача встановлено у розмірі 34,7 відсотка визначеної цим Законом бази нарахування єдиного внеску за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року та у розмірі 22 відсотка за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, що не заперечується відповідачем в акті перевірки.

Положеннями ст.9 Закону №2464 передбачено, що платники внеску, до категорії яких відноситься позивач, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який такі платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний рік.

Відповідно до пп.3 п.5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі по тексту - Інструкція №449), платники, визначені підпунктом 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, сплачують єдиний внесок, нарахований календарний рік, до 01 травня наступного року на підставі даних річної податкове декларації. При цьому враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До вказаної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахувань єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції.

Таким чином, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, що забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

Враховуючи зазначені положення чинного законодавства, позивачем визначено базу нарахування єдиного внеску на підставі Податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2014 рік у розмірі 51380,23грн., за 2015 рік у розмірі 309122,91грн., за 2016 рік у розмірі 305577,99грн., що не спростовано відповідачем за результатами проведеної перевірки.

Крім того, на підтвердження правомірності визначення бази оподаткування, понесенням витрат, пов'язаних зі здійсненням незалежної професійної діяльності, позивачем долучено до матеріалів справи копію договору про надання послуг по прибиранню від 01 листопада 2015 року, згідно якого ціна послуг по прибиранню складала 49000,00грн. щомісячно, додаткової угоди №1 від 04 січня 2016 року, якою змінено ціну послуг по прибиранню - 15000грн. щомісячно, додаткової угоди №2 від 01 квітня 2016 року, якою змінено ціну послуг по прибиранню - 10000грн. щомісячно, додаткової угоди №3 від 01 вересня 2016 року, якою змінено ціну послуг по прибиранню - 30000грн. щомісячно та актів наданих послуг №1 від 30 листопада 2015 року, №2 від 31 грудня 2015 року, №1 від 31 січня 2016 року, №2 від 29 лютого 2016 року, №3 від 31 березня 2016 року, №4 від 30 квітня 2016 року, №5 від 31 травня 2016 року, №6 від 30 червня 2016 року, №7 від 31 липня 2016 року, №8 від 31 серпня 2016 року, №9 від 30 вересня 2016 року, №10 від 31 жовтня 2016 року, №11 від 30 листопада 2016 року, №12 від 31 грудня 2016 року, копії квитанцій до прибуткового касового ордеру (а.с.246-252), копію договору оренди приміщення від 01 вересня 2015 року, згідно умов якого розмір місячної орендної плати складає 100000,грн., копію акту прийому-передачі приміщення в оренду від 01 вересня 2015 року з графіком оплати, відповідно до умов якого оплата за вересень 2015 року розстрочена на 3 місяці (жовтень - 35000,00грн., листопад - 35000,00грн, грудень 2015 року - 30000,00грн.) з копіями додаткової угоди від 04 січня 2016 року, якою змінено розмір щомісячної орендної плати - 120000,00грн., актів наданих послуг №1 від 31 жовтня 2015 року, №2 від 30 листопада 2015 року, №3 від 31 грудня 2015 року, №2 від 29 лютого 2016 року, №3 від 31 березня 2016 року, №4 від 30 квітня 2016 року, №5 від 31 травня 2016 року, №6 від 30 червня 2016 року, №7 від 31 липня 2016 року, №8 від 31 серпня 2016 року, №9 від 30 вересня 2016 року, №10 від 31 жовтня 2016 року, №11 від 30 листопада 2016 року, №12 від 31 грудня 2016 року, а також докази на підтвердження придбання товару (холодильник) у 2016 році (копія видаткової накладної від 24 вересня 2016 року Ррз/КС-0313459, чеку ФН від 24 вересня 2016 року на суму 3598,98грн., гарантійного талону), що дає підстави вважати, що позивачем правомірно сформовано показники, відображені у податкових деклараціях за 2014, 2015, 2016 рік та правомірно визначено базу для нарахування єдиного соціального внеску в розрізі по місяцям за спірний період, що і відображено у відповідних звітах щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2014, 2015 та 2016 роки.

Судом встановлено, що в акті перевірки жодних зауважень з боку податкового органу щодо форми подання податкових декларацій про майновий стан і доходи у спірному періоді не наведено, протиправність формування показників, відображених у вказаних деклараціях щодо визначення суми чистого оподатковуваного доходу чи не підтвердження такого доходу первинними документами бухгалтерського обліку контролюючим органом не зазначено.

Суд звертає увагу на те, що Законом №2464, стаття 2 якого встановлює виключність регулювання саме ним бази нарахування єдиного внеску, не містить норм, які б визначали базу нарахування єдиного внеску як результат арифметичної операції ділення суми доходу, отриманого платником єдиного внеску за рік, на кількість календарних місяців.

Відповідач здійснив невірне тлумачення положень ст.7 Закону №2464 та вийшов за межі дійсного змісту цієї норми, а саме - база нарахування єдиного внеску, визначена Відповідачем на рівні середньомісячного доходу, що зафіксовано на сторінці 19 акту перевірки, що не відповідає вказаним вище вимогам законодавства, оскільки позивачем самостійно визначається така сума доходу кожного місяця.

Внаслідок цього, відповідачем на власний розсуд застосовано максимальну базу нарахування єдиного внеску за кожний місць звітного року - здійснено обрахунок добутку сімнадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний місяць, та ставки єдиного внеску.

За приписами наведених норм законодавства, для приватних нотаріусів встановлено, що єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності за результатами календарного року, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, але в межах розміру мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Таким чином, встановлений механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, передбачає, що приватний нотаріус самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця, що і було зроблено позивачем та відображено у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік та уточнення до звіту, звітах про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 та 2016 роки. При цьому, контролюючим органом прийнято вказані звіти та відображено зазначені показники в акті перевірки без зауважень.

Тобто, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, що забезпечує себе роботою самостійно, до контролюючого органу за результатами календарного року.

Враховуючи викладене, при визначенні бази для нарахування єдиного соціального внеску шляхом ділення річного чистого доходу на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий, контролюючим органом були порушені вимоги підпункт 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме чистий оподатковуваний дохід, неправомірно завищений та не відповідає поданим податковим деклараціям про майновий стан і доходи позивача за 2014, 2015, 2016 роки.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №820/2370/17.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовна вимога про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10 жовтня 2017 року №Ф- є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо прийнятого відповідачем рішення № від 10 жовтня 2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, суд зазначає, що, як встановлено вище, сума єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 126602,22грн. нарахована позивачеві безпідставно, а тому рішення про застосування штрафних фінансових) санкцій в сумі 20665,00грн. є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10 жовтня 2017 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 10 жовтня 2017 року №, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10 жовтня 2017 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 10 жовтня 2017 року №.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 77, 78, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області (03151, місто Київ, вул. Народного Ополчення, 5 а, ) про сплату боргу (недоїмки) від 10 жовтня 2017 року №Ф-.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області (03151, місто Київ, вул. Народного Ополчення, 5 а, ) від 10 жовтня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області (03151, місто Київ, вул. Народного Ополчення, 5 а, ) на користь Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 960,00грн., сплачені згідно платіжного доручення від 14 листопада 2017 року №27650401.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова