Справа № 759/9855/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

07 серпня 2018 року справа №759/9855/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.)
до1. Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі по тексту - відповідач 1, ГУ Держгеокадастру у Київській області) 2. Виконуючого обов'язки начальника Головного управління Держгеокадастру у Київській області Приходько Людмили Олександрівни (далі по тексту - відповідач 2, В.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Київській області)
треті особи1. ОСОБА_3 (далі по тексту - третя особа 1, ОСОБА_3.) 2. ОСОБА_4 (далі по тексту - третя особа 2, ОСОБА_4.)
про1) визнання протиправними дій та/або бездіяльності відповідачів такими, що систематично та неодноразово порушили права позивача, права третіх осіб та інших членів територіальної громади села Софіївська Борщагівка, Конституцію України та Закони України, через ненадання позивачу та третім особам відповідей на запити про доступ до публічної інформації та на звернення у терміни, визначені Законами України, через ненадання позивачу та третім особам неправдивих, неточних, недостовірних, неперевірених відповідей, які порушують права позивача та права третіх осіб; 2) зобов'язання відповідача 1 видати позивачу та третім особам наказ (інший документ) про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,09 га, яка розташована: Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва у зв'язку із тим, що наслідками розгляду клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства відповідач надав неповну відповідь, оскільки не вказав у кого в користуванні знаходиться земельною ділянкою, не вказано яким нормативно-правовим актом підтверджується висновок відповідача; не погоджуючись із такою відповіддю, ОСОБА_1 звертався та приходив на особистий прийом до відповідача 2, однак, відповідь на його звернення не надано; відповідачі не надали відповіді на запити та звернення позивача або надавали неправдиві та недостовірні відповіді; позивач зазначає, що відповідач вимагає у позивача та третіх осіб і решти жителів села Софіївська Борщагівка документи, не передбачені Земельним кодексом України, Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами та Законами України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року адміністративну справу №759/9855/17 прийнято до провадження у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач 1 подав до суду відзив, у якому зазначив, що за результатами розгляду клопотання позивача відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, яка обґрунтована частиною п'ятою статті 116 Земельного кодексу України та про передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення відповідно до переліків земельних ділянок, насамперед учасникам антитерористичної операції.

Відповідач 2 відзиву проти позовної заяви або іншого документа з приводу позовних вимог до суду не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області із клопотанням, зареєстроване відповідачем 13 січня 2016 року за №Д-704/0/5-16, у якому просив надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,09 га, яка розташована: Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, додатком до якого вказані копії паспорта, ідентифікаційного номера та кадастрової карти України з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

За результатами розгляду звернення позивача відповідач у листі від 08 лютого 2016 року №Д-704/0-1593/6-16 зазначив, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом, з урахуванням чого відсутні підстави для прийняття рішення стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території село Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

У справі містяться копії наступних звернень:

- заява позивача 19 квітня 2017 року, адресована в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Київській області, у якій позивач просив надати роз'яснення, яким чином він підбурює людей і на, які дії;

- заява позивача 27 квітня 2017 року, адресована в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Київській області, у якій позивач просив пояснити, що мав на увазі відповідач 2 і в яку оману він вводить людей;

- скарга позивача від 10 квітня 2017 року, адресована в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Київській області, у якій позивач просив задовольнити клопотання про відведення земельної ділянки та надати відповідь у строк, встановлений Законом України "Про звернення громадян";

- запит на отримання публічної інформації від 10 квітня 2017 року, адресований в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Київській області, у якому позивач просив надати інформацію з приводу надання дозволу на розроблення землевпорядної документації юридичній чи фізичній особі на земельну ділянку, яка розташована на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради та про розроблення землевпорядної документації щодо земельної ділянки, яка зазначена у наданому графічному матеріалі

- заява позивача від 27 квітня 2017 року, адресована в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Київській області, у якій позивач просив надати копії всіх наказів (іншої довільної документації), виданих відповідачем, про дозвіл на розробку проектів землеустрою ділянок, розташованих в адміністративних межах зокрема села Софіївська Борщагівка.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, суд звертає увагу, шо у справі відсутні докази отримання вказаних звернень відповідачами, наприклад звернень із штампом про отримання вхідної кореспонденції або доказів відправлення поштою, а тому поведінка відповідачів щодо розгляду вказаних вище звернень не може бути предметом судової оцінки.

Крім того, у справі міститься копія запиту позивача із відміткою відповідача про отримання 22 березня 2017 року, в якому позивач просив надати публічну інформацію щодо вчинення дій з надання дозволу на розробку землеустрою, але, суд зауважує, що через низьку якість копії цього запиту встановити точний його зміст неможливо.

У справі є копія скарги позивача від 27 квітня 2017 року із відміткою відповідача про отримання 27 квітня 2017 року, адресованої в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Київській області, у якій позивач просив вжити заходів для поновлення його прав та надати відповідь на запит та вжити заходів щодо притягнення винних осіб до відповідальності, запросити його на розгляд скарги і надати інформацію про вжиті заходи.

Також позивач надав копію заяви від 19 квітня 2017 року із відміткою відповідача про отримання 19 квітня 2017 року, адресованої в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Київській області, у якій позивач просив надати копії наказів відповідача про дозвіл на розробку проекту землеустрою в адміністративних межах, зокрема села Софіївська Борщагівка за 2012-2017 роки.

Крім того, у справі містяться копії скарг позивача, адресованих в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Київській області, з відмітками про їх отримання від 11 квітня 2017 року та дві скарги від 12 квітня 2017 року, у яких позивач просив задовольнити його клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована: Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, додатком до якого вказані копії паспорта, ідентифікаційного номера та кадастрової карти України з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, у зв'язку із тим, що надана відповідь від 08 лютого 2016 року №Д-704/0-1593/6-16 є неправдивою і незаконною і не вирішує питання по суті.

Стаття 7 Закону України "Про звернення громадян" визначає, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

За приписами частини першої статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Наведені норми Закону України "Про звернення громадян" вказують, що звернення громадян, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду тим органом чи посадовою особою органу, до якого подано звернення та до повноважень якого входять питання, порушені у зверненні, зазвичай протягом одного місяця, з обов'язковим повідомленням громадянина про результати розгляду; при цьому орган або посадова особа зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти звернену до них заяву та надати обґрунтовану відповідь за результатами її розгляду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 6 частини першої статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Проте, суд звертає увагу, що відповідачі не надали суду доказів, які б підтверджували надання відповіді на звернення та запити позивача про надання публічної інформації.

Таким чином, відповідачі не розглянули запити позивача про надання публічної інформації від 22 березня 2017 року та від 19 квітня 2017 року у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", а також скаргу позивача від 27 квітня 2017 року, заяву від 19 квітня 2017 року, скаргу від 11 квітня 2017 року, дві скарги від 12 квітня 2017 року відповідно до норм Закону України "Про звернення громадян", що свідчить про протиправну бездіяльність та є підставою для задоволення позову у цій частині.

Крім того, позивач долучив до позовної заяви копію скарги від 03 травня 2017 року із відміткою відповідача про отримання 03 травня 2017 року, адресованої в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Київській області, у якій позивач просив вжити заходів для поновлення його прав та надати відповідь на запит, вжити заходів для припинення корупційних діянь у ГУ Держгеокадастру у Київській області, звернутися до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини для складання протоколу стосовно винних осіб, запросити його на розгляд скарги і надати інформацію про вжиті заходи.

У відповідь на вказану скаргу відповідач у листі від 25 травня 2017 року №Д-13782/0-8752/6-17 повідомив, що на запит про отримання публічної інформації від 19 квітня 2017 року стосовно надання інформації про кількість наказів відповідача на дозвіл для розробки проекту землеустрою на земельні ділянки надано відповідь у встановлений законом термін від 03 травня 2017 року за №ПІ-314/0-6609/6-17.

Проте, суд звертає увагу, що у листі відповідача 1 від 25 травня 2017 року №Д-13782/0-8752/6-17 не повідомлено інформації про вжиті заходи для поновлення прав позивача, про вжиття заходів для припинення корупційних діянь у ГУ Держгеокадастру у Київській області, щодо звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини для складання протоколу стосовно винних осіб, щодо запрошення позивача на розгляд скарги і надання інформації про вжиті заходи.

Отже, скарга позивача від 03 травня 2017 року по суті поставлених у ній питань фактично не розглянута, що вказує на протиправну бездіяльність відповідачів та є підставою для задоволення позову в цій частині.

Водночас, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо ненадання відповідей на запити третіх осіб та порушення прав третіх осіб і решти мешканців територіальної громади, оскільки такі вимоги спрямовані на захист інших осіб, які не є позивачами у справі, а поведінка відповідачів у відношенні третіх осіб не порушує прав особисто ОСОБА_1

В частині позовних вимог про зобов'язання відповідача 1 надати позивачу та третім особам про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки суд керується наступними мотивами.

Як встановлено вище, ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області із клопотанням від 30 листопада 2015 року, зареєстроване відповідачем 13 січня 2016 року за №Д-704/0/5-16, у якому просив надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,09 га, яка розташована: Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, додатком до якого вказані копії паспорта, ідентифікаційного номера та кадастрової карти України з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Відповідач у листі від 08 лютого 2016 року №Д-704/0-1593/6-16 зазначив, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом, з урахуванням чого відсутні підстави для прийняття рішення стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території село Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частин дев'ятої та десятої статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Частина четверта статті 122 Земельного кодексу України передбачає, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Зазначені праві норми вказують, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, мають право реалізувати таке право шляхом подання клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, за результатами розгляду яких відповідні уповноважені органи приймають одне із рішень - про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивоване рішення про відмову у наданні дозволу; у свою чергу підставою для такої відмови може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зі змісту відзиву на позову заяву вбачається, що відмова у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою мотивована тим, що відповідно до частини п'ятої статті 116 Земельного кодексу України передача безоплатно у власність земельних ділянок можлива виключно після припинення права користування чи власності на таку ділянку, тобто, на думку відповідача 1, заявлена позивачем земельна ділянка знаходиться у власності чи користуванні іншої особи.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, відведена будь-якій іншій особі.

Суд також не звертає увагу, що відповідачем не наведено визначених у статті 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, зокрема, щодо невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

З огляду на те, що судом встановлено протиправність відмови відповідача у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою для відведення у власність земельної ділянки, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 30 листопада 2015 року (вхідний №Д-704/0/5-16 від 13 січня 2016 року) з урахуванням висновків даного рішення.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині належить задовольнити частково, оскільки суд не вправі зобов'язувати суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення за результатами розгляду звернення особи, оскільки у справі відсутні відповідні документи, з якими позивач звертався до відповідно до ГУ Держгеокадастру у Київській області з метою відведення земельної ділянки.

Поряд з цим, суд звертає увагу відповідача 1 на те, що при прийнятті у подальшому рішення за результатами розгляду клопотання позивача, відповідач не вправі відмовити позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою з тих самих підстав, за яких відмови відповідача 1 визнані протиправними у судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Київській області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Виконуючого обов'язки начальника Головного управління Держгеокадастру у Київській області Приходько Людмили Олександрівни щодо не розгляду запитів ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 22 березня 2017 року та від 19 квітня 2017 року у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", та щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 19 квітня 2017 року, та скарг від 11 квітня 2017 року, від 12 квітня 2017 року (дві скарги) та від 27 квітня 2017 року відповідно до норм Закону України "Про звернення громадян".

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 30 листопада 2015 року, (вхідний №Д-704/0/5-16 від 13 січня 2016 року) про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,09 га, яка розташована: Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 320,00 грн. (триста двадцять гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

Головне управління Держгеокадастру у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14; ідентифікаційний код 39817550);

Виконуючий обов'язки начальника Головного управління Держгеокадастру у Київській області Приходько Людмила Олександрівна (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14; ідентифікаційний код 39817550);

ОСОБА_3 (08131, АДРЕСА_1);

ОСОБА_4 АДРЕСА_3

Суддя В.А. Кузьменко