Справа № 816/433/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2018 року

м. Київ

справа №816/433/13-а

касаційне провадження №К/9901/767/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Карлівський машинобудівний завод» на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2013 (суддя Костенко Г.В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013 (головуючий суддя - Дюкарєва С.В., судді: Жигилій С.П., Перцова Т.С.) у справі № 816/433/13-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Карлівський машинобудівний завод» до Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Карлівський машинобудівний завод» звернулось до суду з адміністративним позовом до Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.01.2013 № .

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 04.03.2013 у задоволенні позовних вимог відмовив.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 18.04.2013 залишив постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2013 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Публічне акціонерне товариство «Карлівський машинобудівний завод» оскаржило їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2013, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог Публічне акціонерне товариство «Карлівський машинобудівний завод» посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема: статті 110, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 204, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України, частини першої статті 207 Господарського кодексу України, статей 71, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).

При цьому зазначає, що судовими інстанціями не враховано припис акта цивільного законодавства, викладений у частині першій статті 204 Цивільного кодексу України, згідно з яким правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, на переконання позивача, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на письмові пояснення головного бухгалтера Публічного акціонерного товариства «Карлівський машинобудівний завод» від 04.03.2013 № 495 про те, що головному державному податковому ревізору-інспектору відділу податкового контролю Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби 21.12.2012 надано належним чином завірені копії податкових накладних.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Карлівський машинобудівний завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Клім-АС» за період з 01.07.2012 по 31.07.2012, результати якої оформлено актом від 21.12.2012 № 175/22/14311169.

За її наслідками контролюючий орган виявив порушення позивачем вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на неправомірне включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу Товариством з обмеженою відповідальністю «Клім-АС» за нікчемним правочином (договором про надання посередницьких послуг від 20.04.2012 № 20042012).

Обґрунтовуючи свою позицію, Карлівська міжрайонна державна податкова інспекція Полтавської області Державної податкової служби посилалась на відсутність на момент здійснення контрольного заходу оригіналів податкових накладних, які складені зазначеним постачальником та підтверджують відображені Публічним акціонерним товариством «Карлівський машинобудівний завод» у податковій звітності показники, а також на невідповідність актів здачі-прийняття послуг та актів здачі-прийняття інформації вимогам статей 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

На підставі зазначеного акта перевірки органом доходів і зборів прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.01.2013 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 40751,00 грн. за основним платежем та 20375,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

За правилами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до абзацу першого пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання послуг, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

При цьому умовою достовірності доказів щодо придбаних послуг, зв'язку цих послуг з власною господарською діяльністю платника є, перш за все, конкретизація змісту, обсягу, результату отриманих послуг.

Як з'ясовано судами, на обґрунтування правомірності включення сум податку на додану вартість, сплачених у ціні посередницьких послуг, до складу податкового кредиту позивач посилався на наявність у нього відповідних актів здачі-прийняття послуг та актів здачі-прийняття інформації.

Разом з тим, судовими інстанціями встановлено, що долучені товариством до матеріалів справи акти не деталізовані, містять узагальнену інформацію щодо змісту спірних послуг, а будь-яких інших документів, які б дозволяли встановити виробничий характер результатів розглядуваних послуг для Публічного акціонерного товариства «Карлівський машинобудівний завод», а саме: доказів проведення контрагентом необхідної рекламної роботи; листування з потенційними покупцями продукції; надання позивачу письмової інформації щодо найменування особи покупця, який готовий придбати продукцію товариства, його місцезнаходження, зустрічних вимог покупця відносно порядку укладення договору поставки між ним та позивачем, як це передбачено пунктом 2 договору від 20.04.2012 № 20042012, останнім не подано.

Крім того, абзацом другим пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, в порядку наведеної норми Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для відповідальності платника є непідтвердження належними податковими документами сум податку, включених до складу податкового кредиту, на момент його перевірки.

Отже, якщо під час здійснення органом доходів і зборів контрольного заходу в платника відсутні оригінали податкових накладних, які підтверджують правомірність віднесення певних сум до податкового кредиту, то судом не може прийматись до уваги їх надання при розгляді справи в суді.

У разі виявлення (одержання) платником податкових накладних після проведення податкової перевірки, він має право сформувати податковий кредит на підставі таких документів у наступному податковому періоді в межах строку, встановленого абзацом третім пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), - протягом 365 календарних днів з дати складання відповідної податкової накладної.

У справі, що розглядається, суди встановили, що відсутність у позивача на момент проведення перевірки оригіналів податкових накладних, виписаних на його адресу Товариством з обмеженою відповідальністю «Клім-АС», підтверджується актом від 20.12.2012 № 40 про ненадання документів, який є носієм доказової інформації, та не спростовано платником шляхом їх подання відповідачу в порядку та строки, визначені в абзаці другому пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Щодо викладених у касаційній скарзі доводів про неправомірність відображення Карлівською міжрайонною державною податковою інспекцією Полтавської області Державної податкової служби в акті перевірки від 21.12.2012 № 175/22/14311169 порушення позивачем вимог цивільного законодавства, а саме - статей 215, 216 Цивільного кодексу України, то наведене порушення, за встановлених судами обставин справи, не призвело до протиправності оскаржуваного акта індивідуальної дії.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства «Карлівський машинобудівний завод» без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Карлівський машинобудівний завод» залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013 у справі № 816/433/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк