Справа № 826/5578/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5578/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
судді Качур І.А., Федорчук А.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Костюк Л.О., Файдюк В.В.

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: зобов'язати Державну фіскальну службу України вирішити питання про преміювання ОСОБА_3 за фактично відпрацьований час за період з серпня 2016 року по лютий 2017 року на рівні середнього розміру премії за посадою начальника відділу у складі департаменту Державної фіскальної служби України у відповідному місяці.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що за період з серпня 2016 року по лютий 2017 року позивач не мала дисциплінарних стягнень та не була відсторонена від виконання обов'язків за посадою, отже в порушення Закону України «Про державну службу», Положення про преміювання працівників апарату Державної фіскальної служби України, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 09.12.2015 №973, тому відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив їй премію.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2018 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що відповідач фактично позбавив позивача премії за період з серпня 2016 року по лютий 2017 року без наявності на це підстав, передбачених Положенням про преміювання працівників апарату Державної фіскальної служби України, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 09.12.2015 №973.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі.

У відповідності до п. 3.9 Положення про преміювання працівників апарату Державної фіскальної служби України, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 09.12.2015 №973 визначена сума фонду преміювання по кожному структурному підрозділу доводиться Департаментом фінансування, бухгалтерського обліку та звітності до керівників самостійних структурних підрозділів за формою згідно з додатком 1.

Згідно п. 8.3 вказаного Положення щомісячна премія не нараховується в інших випадках за рішенням Голови, першого заступника, заступника Голови.

Відтак, премія не є обов'язковою складовою заробітної плати державного службовця, та слід враховувати критерії, визначені законодавством та Положенням №973.

Оскільки позивач проходив державну службу у Департаменті розвитку митної справи ДФС України, а саме на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій, який був ліквідований, відтак фонд преміювання по зазначеному підрозділу був відсутній, і як наслідок подання на преміювання працівників такого підрозділу не надавалось.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 з 30.06.2015 по 15.02.2017 проходила державну службу на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи ДФС України (а.с. 13).

На підставі наказу № 535 від 23 липня 2015 року «Про введення в дію Структури Державної фіскальної служби України», наказу № 598 від 12 серпня 2015 року «Про внесення змін до наказу ДФС від 23.07.2015 № 535», наказу № 1022 від 30 грудня 2015 року «Про скорочення чисельності та введення в дію Структури апарату Державної фіскальної служби України», наказу № 763 від 12 вересня 2016 року «Про внесення змін до наказу ДФС від 30.12.2015 року № 1022», відбулася реорганізація Державної фіскальної служби України із скороченням штатної чисельності працівників (а.с. 17-22).

Так, Департамент розвитку митної справи ДФС України ліквідовано та його функції передано до Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури, Департаменту організації митного контролю, Департаменту адміністрування митних платежів та Департаменту боротьби з митними порушеннями.

Однак, після ліквідації названого Департаменту ДФС України позивач продовжувала проходити державну службу саме у Департамент розвитку митної справи ДФС України, на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи ДФС України.

При цьому, у період з серпня 2016 року по лютий 2017 року позивач премії не отримувала.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки після ліквідації Департаменту розвитку митної справи ДФС України ОСОБА_3 продовжувала проходити державну службу саме у такому (ліквідованому) Департаменті, а у відповідності до Положення про преміювання працівників апарату Державної фіскальної служби України, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 09.12.2015 №973, щомісячна премія не нараховується у випадках, визначених цим Положенням, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Стаття 8 Конституції України встановлює, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Правовий порядок в Україні, за визначенням ст. 19 Конституції України, ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до приписів частин першої-третьої статті 50 Закону №889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов'язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).

За результатами роботи та щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям можуть встановлюватися премії. До премій державного службовця належать:

1) премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності;

2) місячна або квартальна премія відповідно до особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

При цьому загальний розмір премій, передбачених пунктом 2 цієї частини, які може отримати державний службовець за рік, не може перевищувати 30 відсотків фонду його посадового окладу за рік.

Частиною п'ятою ст. 52 Закону №889-VIII визначено, що премії виплачуються в межах фонду преміювання залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

Типове положення про преміювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності).

За правилами частини шостої статті 52 Закону №889-VIII фонд преміювання державного органу встановлюється у розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці.

Так, порядок визначення розмірів, нарахування та виплати премій державним службовцям, особам начальницького складу податкової міліції, працівникам які виконують функції з обслуговування, апарату ДФС визначено Положенням про преміювання працівників апарату Державної Фіскальної служби України, що затверджено наказом від 09.12.2015 № 973 «Про порядок організації бухгалтерського обліку та про деякі фінансові питання» (далі - Положення №973), згідно якого преміювання проводиться з метою матеріального стимулювання високопродуктивної та ініціативної праці, підвищення її ефективності, заінтересованості у досягненні її кінцевого результату та посилення персональної відповідальності за доручену роботу та поставленні завдання (а.с. 36-51).

Відповідно до пп. 1.6.1, 1.6.2 п.1.6 Положення №973 в апараті ДФС можуть встановлюватись такі види премій: місячна премія відповідно до особистого внеску в загальний результат роботи ДФС за попередній місяць, разова премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності - для державних службовців.

Згідно п.1.8 Положення №973 розмір премії встановлюється шляхом видання відповідного наказу ДФС, в якому вказується сума, яка спрямовується на виплату премії кожному працівнику.

Пунктом п.1.9 Положення №973 визначено, що загальний розмір премій, передбачений п.1.6.1 Положення, які може отримати державний службовець за рік, не може перевищувати 30 відсотків фонду його посадового окладу за рік.

Пунктом 1.20 Положення №973 передбачено, що Фонд преміювання державного органу встановлюється в розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці.

Згідно п. 3.9 Положення №973 визначена сума фонду преміювання по кожному структурному підрозділу доводиться Департаментом фінансування, бухгалтерського обліку та звітності до керівників самостійних структурних підрозділів за формою згідно з додатком 1. До форми включаються прізвища штатних та позаштатних працівників підрозділу.

Пунктом 3.11 Положення №973 визначено, що обґрунтовані пропозиції керівників самостійних структурних підрозділів ДФС щодо визначення розміру премії кожному працівникові з урахуванням (але не обов'язково суворо пропорційно) відпрацьованого часу надаються Департаменту фінансування, бухгалтерського обліку та звітності за формою згідно з додатком №1.

Обґрунтування по кожному працівнику наводиться в колонці «Примітка (обґрунтування)» подання (пункт 3.12 Положення №973).

Відповідно до п. 4.9 Положення №973 місячна премія не нараховується: за періоди відпусток (основної, додаткової та інших, передбачених законодавством), тимчасової непрацездатності та в інших випадках, коли згідно із законодавством виплати провадяться з розрахунку середньої заробітної плати.

Пунктом 8.1 Положення №973 визначено, що у разі відсторонення працівника від виконання службових обов'язків та від посади премія не виплачується протягом всього періоду відсторонення на підставі наказу про відсторонення.

Премія працівникам ДФС не нараховується в інших випадках за рішенням Голови, першого заступника, заступника Голови (пункт 8 .3 Положення №973).

Крім того, за місяць, у якому на державного службовця накладено дисциплінарне стягнення, щомісячна премія також не виплачується (пункт 9.1 Положення №973).

Таким чином, премія не є обов'язковою складовою заробітної плати державного службовця, та у випадку її нарахування необхідно враховувати критерії, що визначені законодавством та Положенням.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що до наказів відповідача про преміювання працівників ДФС в період з серпня 2016 року по лютий 2017 року позивача включено не було.

При цьому, на підставі наказу № 535 від 23 липня 2015 року «Про введення в дію Структури Державної фіскальної служби України», наказу № 598 від 12 серпня 2015 року «Про внесення змін до наказу ДФС від 23.07.2015 № 535», наказу № 1022 від 30 грудня 2015 року «Про скорочення чисельності та введення в дію Структури апарату Державної фіскальної служби України», наказу № 763 від 12 вересня 2016 року «Про внесення змін до наказу ДФС від 30.12.2015 року № 1022», відбулася реорганізація Державної фіскальної служби України із скороченням штатної чисельності працівників (а.с. 17-22).

Так, Департамент розвитку митної справи ДФС України ліквідовано та його функції передано до Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури, Департаменту організації митного контролю, Департаменту адміністрування митних платежів та Департаменту боротьби з митними порушеннями.

Після ліквідації названого Департаменту ДФС України ОСОБА_3 продовжувала проходити державну службу саме у вказаному (ліквідованому) Департаменті, на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи ДФС України.

Отже, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про правомірність невиплати відповідачем позивачу премії у період з серпня 2016 року по лютий 2017 року.

Посилання позивача на те, що у період з серпня 2016 року по лютий 2017 року вона не мала дисциплінарних стягнень та не була відсторонена від виконання обов'язків за посадою та виконувала свої посадові обов'язки належним чином, що свідчить про безпідставне позбавлення її премії, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно Положення №973 пропозиції керівника структурного підрозділу ДФС, а саме ліквідованого Департамент розвитку митної справи ДФС України щодо визначення їй розміру премії до Департаменту фінансування, бухгалтерського обліку та звітності у вказаний період не надходили.

Крім того, позивач жодних заяв до безпосереднього керівництва щодо невиплати їй премії у спірний період не подавала, не зверталась до Департаменту фінансування, бухгалтерського обліку та звітності щодо визначення суми фонду преміювання по Департаменту розвитку митної справи ДФС України.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Л.О. Костюк,

В.В. Файдюк

Повний текст виготовлено: 09 серпня 2018 року.