Справа № 357/14927/17
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Бабенка К.А., Безименної Н.В.

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2018 (м. Біла Церква, дата складання повного тексту відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про зобов'язання відповідача внести зміни до розпорядження Білоцерківської районної ради народних депутатів від 21.08.1995 №114 «Про удочеріння неповнолітньої ОСОБА_4», шляхом виправлення технічної описки змінивши прізвище з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5» та дату народження з « ІНФОРМАЦІЯ_4» на « ІНФОРМАЦІЯ_2».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2018 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відповідач наділений відповідними повноваження та обов'язками для задоволення вимог позивача, натомість висновок суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що порушує законні права та інтереси позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що метою подання даного позовної заяви є впорядкування документів та для того, щоб в подальшому дочка не мала проблем при оформленні спадщини.

З боку відповідача заперечень чи додаткових пояснень подано не було.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонерка, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Київські області з 17.01.2000 року, проживає за адресою: АДРЕСА_1, має дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

04.10.2017 позивач звернулась із письмовою заявою до голови Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про виправлення допущених технічних помилок у розпорядженні Білоцерківської районної ради народних депутатів № 114 від 21.08.1995 «Про удочеріння неповнолітньої ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в селищі Глеваха Васильківського району Київської області (актовий запис № 124 від 23.11.1988 м. Васильків Київської області), а саме: змінити прізвище з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5» та дату народження з « ІНФОРМАЦІЯ_4» на « ІНФОРМАЦІЯ_2», та видачу оновленої копії розпорядження.

20.10.2017 Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області розглянувши заяву ОСОБА_3 від 04.10.2017 повідомила, що Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області не наділена повноваженнями щодо внесення змін до розпорядження Білоцерківської районної ради народних депутатів та рекомендувала звернутись до суду.

Позивач, вважаючи відмові відповідача протиправною, звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов до висновку, що не доведено належними та допустимими доказами незаконність та протиправність дій Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області щодо розгляду заяви позивача від 04.10.2017 року та не доведено порушення відповідачем прав позивача у сфері публічно - правових відносин.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» зазначено, що відноситься до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України.

До відання місцевих державних адміністрацій не належить вирішення питань щодо внесення змін до розпорядження Білоцерківської районної ради народних депутатів.

Як вбачається з розпорядження № 114 від 21.08.1995 року (а.с. 5) рішення про удочеріння неповнолітньої ОСОБА_4 було прийнято Білоцерківською районною радою народних депутатів. З метою забезпечення таємниці удочеріння один примірник було видано ЗАГСу та один примірник відділу освіти виконкому районної Ради.

Отже, в даному випадку рішення про усиновлення було прийнято не Білоцерківською районною державною адміністрацією, а виконавчим комітетом Білоцерківської районної ради.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки не доведено належними та допустимими доказами незаконність та протиправність дій Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області щодо розгляду заяви позивача від 04.10.2017 року та не доведено порушення відповідачем прав позивача у сфері публічно - правових відносин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Документом, який підтверджує родинні стосунки з померлим, є свідоцтво про народження, а позивач в судовому засіданні зазначила, що у свідоцтві про народження ОСОБА_5 відомості зазначено вірно, що підтверджується копією свідоцтва та виданим на підставі нього паспортом ОСОБА_5 (а.с. 6,7).

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п. 1 ч.1 ст.4 КАСУ визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Так, ч. 1 ст.19 Цивільно-процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають зокрема, з цивільних, правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Проаналізувавши ст.19 ЦПК України та ст.19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даної справи є вимога до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про внесення зміни до розпорядження Білоцерківської районної ради народних депутатів від 21.08.1995 №114 «Про удочеріння неповнолітньої ОСОБА_4», шляхом виправлення технічної описки змінивши прізвище з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5» та дату народження з « ІНФОРМАЦІЯ_4» на « ІНФОРМАЦІЯ_2».

Відповідно до ст.315 ЦПК України (ст.256 ЦПК в редакцій чинній на момент звернення позивача) суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Крім того, 20.10.2017 Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області розглянувши заяву ОСОБА_3 від 04.10.2017 повідомила листом №М02.233.3, що Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області не наділена повноваженнями щодо внесення змін до розпорядження Білоцерківської районної ради народних депутатів та рекомендувала звернутись до суду саме з посиланням на вищевказану статтю ЦПК.

Колегія суддів дійшла до висновку, що вирішення даної справи повинно здійснюватися в порядку цивільного судочинства враховуючи суть спору, предмет позову та позовні вимоги. В даному випадку відносини, що складалися між учасниками справи не є публічно-правовими, оскільки встановлення факту належності правовстановлюючих документів та внесення до них змін є компетенцією судів цивільної юрисдикції.

Зазначений спір є спором про право цивільне, попри те, що однією із сторін у ньому виступає особа публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами як цивільного, так і адміністративного права.

Таким чином, колегія суддів, беручи до уваги, що спірні правовідносини не відносяться до юрисдикції адміністративного суду, що унеможливлює розгляд цієї справи за правилами КАС України, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку що суд першої інстанції ухвалив помилкове рішення, яке не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

В силу вимог п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 1 ст.239 КАС України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Згідно ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у даній справі, передбачених п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині розгляду справи з порушенням правил юрисдикційної підсудності, колегія суддів доходить висновку що у відповідності до ч.1 ст.319 КАС України апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2018 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, роз'яснивши позивачу його право на звернення з позовом до суду цивільної юрисдикції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2018 - скасувати, та прийняти нове рішення, яким провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 закрити.

Роз'яснити позивачу його право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 10.08.2018.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: К.А. Бабенко

Н.В. Безименна