Справа № 375/1257/17
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 375/1257/17 Суддя суду першої інстанції: Литвин Олександр Васильович
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Савинецької сільської ради Рокитнянського району Київської області про визнання нечинним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати нечинним та скасувати рішення Савинецької сільської ради Рокитнянського району Київської області № 194-17-VII від 10.08.2017.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким:

- скасувати рішення № 194-17-VII Савинецької сільської ради Рокитнянського району Київської області від 10.08.2017

- зобов'язати Савинецьку сільську раду надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 розміром 0,25 го для будівництва та обслуговування житлового будинку та орієнтовним розміром 0,20 га для ведення особистого селянського господарства.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачу необґрунтовано відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на час смерті 04.10.1997 матері позивача ОСОБА_5 та на час прийняття позивачем спадщини, якою був належний спадкодавцю житловий будинок АДРЕСА_1, за вказаною адресою у користуванні спадкодавця рахувалася земельна ділянка розміром 0.38 га.

Такого ж розміру земельна ділянка залишалася бути біля вказаного домоволодіння і на час фактичного успадкування позивачем вказаного житлового будинку 02.06.1998 і на що вказують надані позивачем письмові докази: заява батька позивача ОСОБА_6 від 17.10.1997 до Савинецької сільської ради про передачу йому у власність земельної розміром 0.38 га біля спадкового будинку та рішення вказаної ради про відмову у задоволення такої заяви від 05.11.1997 № 92, а також заява вказаної особи до цієї ради від 19.05.1999 (в яких він чітко зазначив, що розмір земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1 на той час становив 0.38 га); заява позивача на до вказаної ради від 19.05.1999 про передачу їй у власність земельної ділянки розміром 0.25 га біля успадкованого житлового будинку АДРЕСА_1 (у якій позивач зазначила, що успадковане нею домоволодіння знаходиться на земельній ділянці розміром 0.38 га і що із загального розміру останньої вона просила передати у власність лише 0.25 га) та рішення ради від 25.06.1999, яким цю заяву було задоволено.

Суд першої інстанції зазначив, що прийняття вказаного рішення радою узгоджувалося із положеннями статей 17, 67 діючого на той час Земельного кодексу України (далі - ЗК) в тім, що передача земельних ділянок у приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки, що громадянам за рішенням сільської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у сільських населених пунктах в розмірі не більше 0.25 га.

Починаючи з дня винесення відповідачем рішення № 53 від 25.06.1999 про передачу позивачу у власність земельної ділянки розміром 0.25 га, остання до березня 2016 жодних дій, спрямованих на оформлення свого права власності на цю земельну ділянку не вчиняла.

У 2016 позивач звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Савинецька сільська рада Рокитнянського району Київської області 18.03.2016 за результатами розгляду заяви позивача своїм рішенням № 51-5-VII надала їй дозвіл на розроблення на проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розміром 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та орієнтованим розміром 0.13 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

Вважаючи, що відповідач надав дозвіл на розробку проекту землеустрою не всієї земельної ділянки, позивач керуючись частиною третьою статті 158 ЗК подала нову заяву, у якій просила ухвалити нове рішення про надання їй у власність земельної ділянки розміром 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та розміром 0.20 га для ведення особистого селянського господарства.

Відповідач, своїм рішенням від 10.08.2017, відмовив у зміні розміру земельної ділянки щодо відведення якої було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом, що розглядається у даній справі, позивач просила визнати нечинним та скасувати рішення Савинецької сільської ради Рокитнянського району Київської області № 194-17-VII від 10.08.2017. Поряд із цим, в апеляційній скарзі позивач за результатами скасування рішення суду першої інстанції просить суд не лише скасувати зазначене рішення, а й зобов'язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та орієнтовним розміром 0,20 га для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частини п'ятої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

За таких обставин, оскільки позивачем у позовній заяві не заявлялися вимоги про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, то суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції лише щодо вимог про скасування рішення № 194-17-VII від 10.08.2017 з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідно до частин першої-другої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталася до відповідача із заявою на підставі частини другої статті 120 ЗК про надання дозволу на розробку проекту землеустрою (а.с. 21) у зв'язку із спадкуванням будинку.

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Спір у даній справі пов'язаний із відведенням земельної ділянки, на якій розташований успадкований позивачем будинок. З огляду на підстави позову та обставини справи, спірним у даному випадку є питання розміру вказаної земельної ділянки, що і підлягає з'ясуванню судом.

Так, положення частини другої статті 120 ЗК свідчать, що при переході права власності на жилий будинок, до нового власника переходить також і право користування земельною ділянкою, на якій розміщений цей будинок, у тому ж обсязі, що було і у попереднього власника.

Як зазначалося, позивач успадкувала від ОСОБА_5 житловий будинок із господарськими та побутовими спорудами по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 02.06.1998 (бланк серія ААМ № 524045).

Як вбачається з листа відповідача від 28.04.2018 № -02-18 на дату успадкування позивачем земельної ділянки, за ОСОБА_5 рахувалась земельна ділянка розміром 0,38 га. У листі також вказано, що фактично сім`я користувалася саме цим розміром земельної ділянки.

Колегія суддів також наголошує на тому, що згідно запису № 359 земельно-кадастрової книги колгоспу «Прогрес» с.Савинці Рокитнянського району Київської області підстави для висновку про користування ОСОБА_5 земельною ділянкою у більшому розмірі також відсутні.

Так, згідно висновку експерта від 22.12.2017 № 22608/17-33 за результатами судово-технічної експертизи документів, на звороті двадцять сьомого аркушу земельно-кадастрової книги Савинецької сільської ради Рокитнянського району Київської області вносились зміни шляхом маскування первинного тексту коректором білого кольору, та написанням зверху замаскованого іншого тексту: у рядку під порядковим номером « 359» у другій графі «Фамилия, имя, отчество лица, которому предоставлен приусадебный участок» у місці розташування тексту: «ОСОБА_6» спочатку був виконаний первинний текст: «ОСОБА_5», у третій графі «всего земель» - текст « 0,39»; у п'ятій та шостій графах - текст: « 0,45 р. № ... 21.02.95 ...».

Таким чином, у користуванні ОСОБА_5 з огляду первинні дані земельно-кадастрової книги, встановлені експертом, перебувало у користуванні всього 0,39 га земель (графа 3), що на переконання колегії суддів цілком відповідає наявним в матеріалах справи доказам користування саме 0,38 га.

При цьому, зазначений у графі 5 («пашня», тобто землі сільськогосподарського призначення) земельно-кадастрової книги розмір 0,45 га, не може бути підставою для висновку, що саме такий розмір земельних ділянок перебував у користуванні ОСОБА_5, оскільки будь-яких інших документів, які б підтверджувати дану обставину матеріали справи не містять.

При цьому, колегією суддів приймається до уваги, що позивачем усвідомлювалося, що успадкований будинок перебував на земельній ділянці саме розміром 0,38 га, про що свідчить заява позивача та її батька від 19.05.1999 вх.№20. Зазначені обставини також підтверджуються заявою позивача від 19.05.1999 вх.№21, рішеннями Савинецької сільської ради Рокитнянського району Київської області від 05.11.1997 №92, від 25.06.1999 № 34.

Рішенням Савинецької сільської ради Рокитнянського району Київської області від 18.03.2016 № 51-5-УІІ надано позивачу дозвіл на розроблення на проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розміром 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та орієнтованим розміром 0.13 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

Заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 17.07.2017 подано із посиланням на частин третю статті 158 ЗК у зв'язку із тим, що на переконання позивача, рішенням від 18.03.2016 № 51-5-УІІ надано дозвіл на розроблення на проекту землеустрою меншого розмірну земельної ділянки, ніж перебував у користуванні.

Відповідно до частини третьої статті 158 ЗК органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Таким чином, заяву від 17.07.2017 слід розцінювати як звернення про вирішення спору відносно розміру земельної ділянки, відносно якої рішенням Савинецької сільської ради Рокитнянського району Київської області від 18.03.2016 № 51-5-УІІ надано позивачу дозвіл на розроблення на проекту землеустрою.

Відповідно до частини першої статті 159 ЗК земельні спори розглядаються &?д;…&?с; органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви.

Беручи до уваги викладені обставини щодо відсутності підстав для висновку про користування ОСОБА_5 земельною ділянкою саме у розмірі 0,45 га, відповідач дійшов вірного висновку про відмову змінити розмір земельної ділянки, відносно якої рішенням Савинецької сільської ради Рокитнянського району Київської області від 18.03.2016 № 51-5-УІІ надано позивачу дозвіл на розроблення на проекту землеустрою.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 08.08.2018.