Справа № 367/9399/16-а
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 серпня 2018 року

Київ

справа № 367/9399/16-а

провадження № К/9901/87/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Гриціва М.І., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, про зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Пенсійного фонду України, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, про зобов'язання вчинити певні дії, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- зобов'язати Пенсійний фонд України надати доручення територіальному підрозділу - Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області, виконати вимоги Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та «Про внесення змін до деяких Законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900-VIII; постанови Кабінету Міністрів України про «Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких осіб» від 13 лютого 2008 року та постанови Київського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2016 року по справі № 810/3079/16, щодо отримання із МВС України інформації, яка передбачена довідкою про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії керівника Головного управління Національної поліції у Волинській області, як правонаступника колишнього управління МВС України у Волинській області, посаду начальника якого він обіймав до виходу у відставку (на пенсію) та перерахунку пенсійного забезпечення позивача, у відповідності до вимог чинного законодавства України із 1 січня 2016 року.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10 липня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково. Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

12 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення.

В обгрунтування заяви посилається на те, що оскільки постановою Верховного Суду від 10 липня 2018 року його касаційну скаргу задоволено частково, суд повинен був вирішити питання про розподіл судових витрат, однак вказаного зроблено не було.

Розглянувши заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

За приписами частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, законодавцем визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення.

Підставою для ухвалення додаткового судового рішення ОСОБА_2 у своїй заяві зазначає те, що суд касаційної інстанції не розглянув питання судові витрати.

Частинами 1, 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, постановити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат суд касаційної інстанції має право лише у випадку зміни або прийняття нового судового рішення.

Як убачається з матеріалів справи, суд касаційної інстанції нового рішення у цій справі не ухвалював, а лише, здійснивши перегляд ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року, визнав, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та відповідно повернув адміністративну справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За такого правового врегулювання та обставин справи Верховний Суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у цій справі.

Керуючись статтями 139, 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, про зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Коваленко

Судді: Я. О. Берназюк

М. І. Гриців