Справа № 810/2104/18
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

23 травня 2018 року м. Київ Справа № 810/2104/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Харченко С.В., розглянувши

позовну заяву

заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави

до

треті особи:

1) Відділу освіти Ставищенської районної державної адміністрації,

2) Ставищенської районної ради,

1) Ставищенська районна державна адміністрація,

2) Станіславчицький навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа I-II ступенів – дитячий садок» Ставищенської районної ради Київської області,

про

визнання бездіяльності протиправною, зобов’язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Відділу освіти Ставищенської районної державної адміністрації та Ставищенської районної ради, треті особи: Ставищенська районна державна адміністрація, Станіславчицький навчально-виховний комплекс "Загальноосвітня школа I-II ступенів – дитячий садок" Ставищенської районної ради Київської області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Відділу освіти Ставищенської районної державної адміністрації, що виявилась у неоформленні ним правовстановлюючих документів на земельну ділянку під Станіславчицьким навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа I-II ступенів – дитячий садок» Ставищенської районної ради Київської області;

- зобов’язати Відділ освіти Ставищенської районної державної адміністрації оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 3,8000 га на території Ставищенського району Київської області;

- визнати протиправною бездіяльність Ставищенської районної ради, що виявилась у неоформленні нею правовстановлюючих документів на земельну ділянку під Станіславчицьким навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа I-II ступенів – дитячий садок» Ставищенської районної ради Київської області;

- зобов’язати Ставищенську районну раду оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 3,8000 га на території Ставищенського району Київської області.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з’ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

В силу положень частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов’язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Так, згідно з приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Цією ж статтею передбачено, що для звернення до адміністративного суду суб’єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб’єкту владних повноважень право на пред’явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб’єкта владних повноважень.

Як вже зазначалось судом вище, предметом даного адміністративного позову є бездіяльність Відділу освіти Ставищенської районної державної адміністрації та Ставищенської районної ради, що виявилась у неоформлені ними на протязі 2009-2018 років правовстановлюючих документів на земельну ділянку, розташовану під навчально-виховним закладом.

Так, з доданих до позовної заяви матеріалів вбачається, що рішення Станіславчицької сільської ради Ставищенського району № 219, яким Станіславчицькому навчально-виховному комплексу «Загальноосвітня школа I-II ступенів – дитячий садок» Ставищенської районної ради Київської області надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування на вказану вище земельну ділянку, прийнято 20.01.2009.

Водночас, з наведеною вище позовною заявою заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури звернувся до суду лише 24.04.2018 (відбиток календарного штемпеля підприємства поштового зв’язку на описі вкладення у цінний лист від 24.04.2018), тобто з порушенням визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України строку звернення до адміністративного суду більш ніж на дев'ять років.

Разом з тим, жодних обставин, які б дозволили відраховувати цей строк від іншої дати, прокурором суду не наведено, доказів поважності причин пропуску такого строку не надано.

Крім того, в силу положень частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, згідно з приписами частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (абзац другий частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI).

Судом встановлено, що прокурором об'єднано у позовній заяві чотири позовні вимоги немайнового характеру.

Таким чином, з урахуванням положень статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 № 2246-VIII, при зверненні до суду з даним позовом розмір судового збору за чотири позовні вимоги немайнового характеру повинен складати 7048,00 грн.

Разом з тим, в якості доказів сплати прокурором судового збору за подання даного адміністративного позову ним надано суду платіжне доручення від 12.04.2018 № 818 про сплату судового збору у сумі 3524,00 грн., тобто у розмірі, що не відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI.

При цьому, твердження прокурора про відсутність у нього обов’язку сплачувати судовий збір у розмірі 7048,00 грн. судом до уваги не приймаються, оскільки вимоги Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI про сплату судового збору за кожну вимогу немайнового характеру у разі об'єднання в позовній заяві двох і більше вимог немайнового характеру є імперативними.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена судом касаційної інстанції, зокрема, в ухвалі Верховного Суду від 22.03.2018 в адміністративній справі № 821/373/17 та 22.03.2018 в адміністративній справі № 810/72/17.

Суд також звертає увагу прокурора на положення частини другої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Функції прокуратури з представництва інтересів громадянина або держави в суді деталізовано в пункті 2 частини першої статті 2, пункті 3 частини п'ятої статті 8 та статтях 23, 24 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі – Закон № 1697-VII).

Так, частиною третьою статті 23 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб’єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

У свою чергу в силу положень частини четвертої статті 23 Закону № 1697-VII, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Аналізуючи вказані вище норми у сукупності, суд дійшов висновку, що обов’язковими умовами, за наявності яких у прокурора з’являється право на звернення до суду в інтересах держави, є: 1) доведення порушення чи загрози порушення саме інтересів держави (а не окремої громади або окремої юридичної чи фізичної особи); 2) доведення належними і допустимими доказами, що захист цих інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або ж доведення відсутності такого органу.

У позовній заяві прокурор, зокрема, посилається на те, що зволікання відповідачів з оформленням правовстановлюючих документів на земельну ділянку під закладом освіти порушує законодавчо встановлений порядок регулювання земельних відносин, і тим самим інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель.

Одночасно з цим прокурор стверджує, що у спірних правовідносинах орган, уповноважений здійснювати захист інтересів держави, відсутній.

З цього приводу суд зазначає, що порядок та суб’єкти, які здійснюють контроль за використанням та охороною земель визначені у главі 32 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до статті 187 Земельного кодексу України, контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно з положеннями статті 188 Земельного кодексу України, державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель – центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Таким чином, державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється Держгеокадастром та Державною екологічною інспекцією.

Водночас, жодних обґрунтувань з приводу того, що Держгеокадастром та Державною екологічною інспекцією не здійснюється або здійснюється неналежним чином реалізація передбачених законом повноважень для захисту інтересів держави у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та/або причин, з яких такі повноваження не реалізуються, прокурором суду не надано, а відтак і не обґрунтовано наявності підстав для представництва інтересів держави, що є порушенням вимог частини четвертої статті 23 Закону № 1697-VII.

Суд також звертає увагу прокурора на те, що Станіславчицький навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа I-II ступенів – дитячий садок» Ставищенської районної ради Київської області як суб’єкт права постійного користування земельною ділянкою, на якій розміщений навчальний заклад, не позбавлений права на звернення до суду у випадку порушення суб’єктами владних повноважень його прав, пов’язаних з її володінням чи користуванням.

Наведені вище обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства, у зв'язку з чим суд, враховуючи приписи статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху з наданням позивачу часу для усунення зазначених недоліків.

Вказані недоліки повинні бути усунені позивачем у п’ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали шляхом подання до суду: заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин пропуску такого строку; оригіналу платіжного документу, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 3524,00 грн.; позовної заяви, приведеної у відповідність вимогам пунктів 4 та 5 частини п’ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (у тому числі шляхом належного обґрунтування наявності у заступника прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури законних підстав для звернення до суду з даним позовом в інтересах держави) з урахуванням наведених вище висновків суду; доказів надіслання копії позовної заяви у новій редакції з усіма доданими до неї документами іншим учасникам справи.

Враховуючи викладене та керуючись частиною першою статті 169, статтями 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити прокурору п’ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

3. Попередити прокурора про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати (видати) прокурору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду. .

Суддя Харченко С.В.