Справа № 640/7654/18
Суддя: Зуб Г. А.
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/7654/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року Київський районний суд м.Харкова в складі:

Головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

за участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції у м. Харкові, інспектора роти №6 батальйону №4 УПП ДПП в Харківській області лейтенанта поліції Шевченко Сергія Анатолійовича, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати дії відповідача інспектора роти №6 батальйону №4 УПП ДПП в Харківській області лейтенанта поліції Шевченко С.А. щодо тимчасового затримання транспортного засобу від 05.02.2018 року, фактичне вилучення, евакуацію та зберігання на штрафному майданчику автомобіля марки Мерседес д.н. НОМЕР_1- неправомірними; зобов'язати УПП у м. Харкові ДПП повернути позивачу вказаний автомобіль який був незаконно вилучений; стягнути з УПП в м. Харкові ДПП на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., витрати по оплаті судового збору в розмірі 2114,40 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 05.02.2018 року о 14 год. 20 хв. інспектором роти №6 батальйону №4 УПП ДПП в Харківській області лейтенантом поліції Шевченко С.А. був складений Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу - автомобіля марки Мерседес д.н. НОМЕР_1. Підставою для огляду та затримання транспортного засобу в Акті зазначено: у зв'язку з порушенням п. 16.3; 2.1А, Б,Г ПДР України. Також в акті зазначено, що під час тимчасового затримання транспортного засобу інспектор керувався ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження». Після складення вказаного акту, зазначений автомобіль був примусово переміщений на штрафний майданчик за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107. Будь-яких протоколів чи постанов про адміністративні правопорушення на місці затримання та примусового вилучення автомобіля не складалось. Зазначеним транспортним засобом керував інший громадянин, але позивач є його власником. Позивач вважає примусове затримання та вилучення зазначеного автомобіля незаконним, оскільки жодного примусового виконавчого провадження не існує, а порушення зазначених в Акті пунктів ПДР не дають підстави для вилучення вказаного автомобілю. Своїми діями відповідач порушив права позивача як власника, та наніс йому моральну шкоду. Позивач звертався з відповідною скаргою до УПП в м. Харкові ДПП, але ним було отримано відповідь, що дії інспектора відповідали чинному законодавству, та зазначено, що автомобіль було евакуйовано у відповідності із вимогами ст. 265-2 КУпАП, а тому в задоволенні скарги було відмовлено. Дії відповідачів позивач вважає неправомірними, що і стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідачі не скористались своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Позивач в судовому засіданні свою позовну заяву підтримав в повному обсязі, та просив її задовольнити.

Відповідач інспектор роти №6 батальйону №4 УПП ДПП в Харківській області лейтенант поліції Шевченко С.А. в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, та своєчасно, в раніше призначеному судовому засідання надав диск з нагрудної камери відеозапису.

Представник відповідача УПП у Харківській області ДПП ОСОБА_1 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні вказаного позову посилаючись на те, що інспектор діяв у відповідності до норм чинного законодавства, оскільки 05.02.2018 року ним був зупинений вказаний автомобіль, і йому не було надано для огляду водійське посвідчення та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та в ході перевірки було встановлено, що автомобіль Мерседес є незареєстрований, а тому позивачем було порушено вимоги п. 2.4 ПДР України. Постанову або протокол про адміністративне правопорушення на місці скласти не вдалось, оскільки не вбачалось об'єктивної можливості встановити особу водія, а посилання на ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» не є підставою для задоволення вказаного позову.

Представник третьої особи ГУ ДКС України в Харківській області в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2018 року вказану справу було передано на розгляд до Київського районного суду м. Харкова, та відповідно до ст. 31 КАС України розподілена на суддю Зуб Г.А.

Ухвалою судді від 08.05.2018 року було прийнято дану позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження в ній у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.06.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Ухвалою суду від 09.07.2018 року було поновлено судовий розгляд по вказаній справі.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 05.02.2018 року о 14 год. 20 хв. інспектором роти №6 батальйону №4 УПП ДПП в Харківській області лейтенантом поліції Шевченко С.А. був зупинений автомобіль марки Мерседес попер. Д.н. НОМЕР_1, який належить на праві власності позивачу, за кермом якого перебувала інша людина, внаслідок чого було складено Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу відповідно до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», та у зв'язку з порушенням п. 16.3, п. 2.1 А, Б, Г ПДР України.

Протокол про адміністративне правопорушення або постанову складено не було.

Позивач звернувся до УПП в Харківській області ДПП із запитом щодо визнання дій неправомірними інспектора, та повернення йому автомобілю, на що йому було відмовлено, що і стало підставою звернення до суду з вказаним позовом, оскільки не повернення автомобілю порушує права позивача як власника.

В судовому засіданні встановлено, що посилання в Акті на приписи ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» є помилковими, та примусового виконавчого провадження не існує, що не оскаржується та визнається самим представником відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 30 Закону України "Про національну поліцію" поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для виконання покладених на неї завдань може застосовувати інші заходи, визначені окремими законами.

Відповідно до абз.1 п.2 Порядку №1102 тимчасове затримання транспортного засобу уповноваженою особою Державтоінспекції проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху.

Доказів, що причину затримання не можливо було усунути на місці затримання до суду надано не було.

Відповідно до ч.1 ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою, четвертою і п'ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-4, 124, 126, частинами першою,

другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більш як на три дні з дати такого затримання. Строк затримання транспортного засобу обчислюється з моменту винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, складення протоколу про адміністративне правопорушення або акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а строк зберігання - з моменту доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Затримання транспортного засобу є одним із заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, перелік та підстави застосування яких встановлені ст.260 КУпАП. Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї норми права огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, талона про проходження державного технічного огляду, ліцензійної картки на транспортний засіб, тимчасове затримання транспортного засобу можливе лише у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складання його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов'язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення.

Тобто, з аналізу правових норм вбачається, що стаття 265-2 КУпАП має виключний перелік підстав для тимчасового затримання транспортного засобу і не включає як окрему підставу для затримання автомобіля за невстановлення особи правопорушника, та те, що автомобіль є незареєстрований.

Крім того, посилання відповідача, що неможливо було встановити особу правопорушника, тому постанова про адміністративне правопорушення або протокол не складались є необгрунтованим, оскільки до суду не надано доказів того, що інспектором УПП було вичерпано інші заходи впливу щодо встановлення особи правопорушника.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на природу та підстави даного спору та, оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, - суд вважає за необхідне визнати протиправними дії інспектора роти №6 батальйону №4 ЦПП ДПП в Харківській області лейтенанта поліції Шевченко С.А. щодо тимчасового затримання, фактичного вилучення, евакуацію та зберігання на штрафному майданчику транспортного засобу марки Мерседес, який належить позивачу по справі, та зобов'язати УПП у Харківській області ДПП повернути вказаний автомобіль, як такий, що вилучений незаконно, оскільки підстав для його затримання не існує, так як справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивача не існує, так як і виконавчого провадження, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини у пунктах 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі "ТОВ "Полімерконтейнер" проти України" (Заява N 23620/05) наголосив, що першою і найбільш важливою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння майном має бути законним

(див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" [ВП], N 31107/96, п. 58, ЄСПЛ 1999-II). Умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах "Хентріх проти Франції", від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A N 296-A, та "Кушоглу проти Болгарії", N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010р.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, частиною 2 статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

При цьому, безпосередньою підставою для відшкодування моральної шкоди чинним законодавством передбачено наявність винних або протиправних дій чи бездіяльності відповідача. Так як, суд дійшов висновку про наявність неправомірних дій з боку відповідача, у зв'язку з чим, позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню підлягають частково, а саме суд вважає, що достатнім розміром відшкодування моральної шкоди буде

в розмірі 1000,00 грн., а інших доказів, які підтверджують завдання позивачеві моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. до суду надано не було.

Таким чином, при встановлені дійсного спричинення шкоди позивачеві стягнення повинно проводитись не з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ).

Отже, окремі юридичні особи, в тому числі, Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП, самостійно несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями, є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та шкода, у разі дійсного її заподіяння, повинна відшкодовуватись з рахунків таких органів, тобто за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, а останні зобов'язані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідних асигнувань.

Відносно вимог щодо відшкодування 5000 грн. витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Позивачем надано до суду договір про надання правової допомоги №02/2018 від 06.02.2018 року з адвокатом Ключник С.В., та ордер серії СМ №54 від 05.04.2018 року. В зазначеному договорі міститься помітка адвоката Ключника С.В., що ним були отримані грошові кошти в сумі 5000,00 за вказаним договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Враховуючи, що адвокат Ключник С.В. жодного разу не з'явився в судове засідання, не ознайомлювався з матеріалами справи, та не надав до суду розрахунок вказаних витрат, а також належним чином оформлену квитанцію про отримання вказаних коштів, тому суд вважає, в задоволенні вказаної вимоги відмовити у зв'язку з її недоведеністю.

Відповідно до ст. 139 ч.1 КАС України, суд стягує за рахунок бюджетний асигнувань Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 2114,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 241-246 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції у м. Харкові, інспектора роти №6 батальйону №4 УПП ДПП в Харківській області лейтенанта поліції Шевченко Сергія Анатолійовича, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати дії інспектора роти №6 батальйону №4 УПП ДПП в Харківській області лейтенанта поліції Шевченко Сергія Анатолійовича щодо тимчасового затримання транспортного засобу від 05.02.2018 року, його фактичне вилучення, евакуацію та зберігання на штрафному майданчику автомобіля марки «MERСEDES-BENZ 200» попередній д.н. НОМЕР_1, д.н. НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_3 - неправомірними.

Зобов'язати Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції повернути ОСОБА_2 його автомобіль марки «MERСEDES-BENZ 200» попередній д.н. НОМЕР_1, д.н. НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_3, який був незаконно вилучений.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетний асигнувань Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору в розмірі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) гривень 40 коп.

В задоволенні позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи

апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 13 серпня 2018 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ