Справа № 826/493/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 серпня 2018 року № 826/493/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Васильченко І.П., розглянувши в порядку скороченого провадження справу

за позовомГромадської організації «Інститут розвитку регіональної преси»
доПублічного акціонерного товариства «Київгаз»
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація «Інститут розвитку регіональної преси» звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київгаз», в якому просить:

1. Визнати протиправними дії ПАТ «Київгаз» щодо відмови надати ГО «Інститут розвитку регіональної преси» відриту за режимом доступу публічну інформацію, яка має публічний інтерес, а саме: копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 і 2016 роки голови правління, головного бухгалтера, членів наглядової ради та членів виконавчого органу управління ПАТ «Київгаз».

2. Зобов'язати ПАТ «Київгаз» надати ГО «Інститут розвитку регіональної преси» протягом 5 робочих днів з дня набрання чинності постанови суду відкриту публічну інформацію, а саме: копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 і 2016 роки голови правління, головного бухгалтера, членів наглядової ради та членів виконавчого органу управління ПАТ «Київгаз», крім відомостей, зазначених в абзаці другому частини другої статті 12 Закону України «Про засади та запобігання та протидії корупції», а саме: щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, а також реєстрації місця проживання, дати народження декларанта, місцезнаходження об'єктів, які наводяться в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру.

Позовні вимоги мотивовані протиправною відмовою відповідача надати запитувану публічну інформацію (декларації) на запит позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.01.2018 р. відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін.

Відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні, з огляду на те, що він є особою приватного права та не є розпорядником вказаної інформації.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

15.06.2017 р. ГО «Інститут розвитку регіональної преси» надіслав до ПАТ «Київгаз» запит про доступ до публічної інформації (вих. № 1705 від 14.06.2017 р.), в якому просив відповідача надати копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період з 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 і 2016 роки голови правління, головного бухгалтера, членів наглядової ради та членів виконавчого органу управління ПАТ «Київгаз».

18.07.2017 р. на електронну адресу надійшов лист-відповідь за підписом заступника голови правління з юридичних питань Лебедєва Ю.В. вих. № 1899/09 від 22.06.2017 р., в якому зазначалось наступне: «Наше підприємство є суб'єктом приватного права, діяльність якого спрямована на отримання прибутку від своєї виробничої, господарської, підприємницької та інших видів діяльності, реалізація на основі одержання прибутку соціальних та економічних інтересів акціонерів та членів трудового колективу. Отриманий запит не відповідає ст.ст. 12-13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки ПАТ «Київгаз» як юридична особа приватного права не є суб'єктом-розпорядником інформації в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 12, ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Позивач, вважаючи відмову відповідача надати запитувану інформацію протиправною, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року N 2939-VI (надалі - Закон N 2939-VI).

Відповідно до ст. 1 Закону N 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 12 названого Закону суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону N 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в силу вищенаведених положень не є розпорядником інформації.

Так, Київською міською радою 27.02.2003 р. прийнято рішення № 312/472 про реорганізацію Комунального підприємства «Київгаз» у Відкрите акціонерне товариство «Київгаз».

Київська міська рада залишила за собою право на частку акцій товариства та у процесі приватизації майна підприємства членами трудового колективу, вільного цивільно-фінансового обороту акцій склалось становище, відповідно до якого міській громаді належить 28,4553 % акцій товариства, а фізичним та іншим недержавним юридичним особам - решта акцій.

Таким чином, Комунальне підприємство «Київгаз» набуло спочатку статус відритого, а потім публічного акціонерного товариства.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства», акціонерні товариства створюються, зокрема, шляхом перетворення державних, комунальних та інших підприємств у акціонерні товариства.

Таким чином, ПАТ «Київгаз» є особою приватного права, діяльність якого не фінансується за рахунок державного або місцевого бюджету, а відтак посадові особи товариства не є державними службовцями чи особами, які виконують делеговані державною чи територіальною громадою функції.

Отже, з урахуванням вимог вищезазначених норм законодавства ПАТ «Київгаз» в розумінні Закону N 2939-VI не є розпорядником публічної інформації, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, що знаходиться у його володінні.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону N 2939-VI закріплено право запитувача на доступ до публічної інформації, яке гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати таку інформацію.

Відповідно до ст. 5 Закону N 2939-VI доступ до інформації забезпечується, серед іншого, шляхом наданням інформації за запитами на інформацію.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону N 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Частиною 5 ст. 19 Закону N 2939-VI встановлено, що запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до ст. 14 Закону N 2939-VI розпорядники інформації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону N 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 1 ст. 22 Закону N 2939-VI визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Виходячи із наведеного вище, суд приходить до висновку, що відмова ПАТ «Київгаз» надати позивачу відриту за режимом доступу публічну інформацію, яка має публічний інтерес, а саме: копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 і 2016 роки голови правління, головного бухгалтера, членів наглядової ради та членів виконавчого органу управління ПАТ «Київгаз» є правомірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази та пояснення сторін, з урахуванням норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, а тому в їх задоволенні відмовляє.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Громадської організації «Інститут розвитку регіональної преси» (01103, м.Київ, вул. М.Бойчука, 4-Б, ) відмовити повністю.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко