Справа № 548/1990/16-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Іващенко Ю.А.

07 серпня 2018 р. Справа № 548/1990/16-а

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судових засідань - Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського районного суду Полтавської області від 07 травня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Хорольської міської ради Полтавської області про визнання незаконним та скасування рішення, -

В с т а н о в и л а:

16.12.2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати незаконним і скасувати рішення двадцять другої сесії Хорольської міської ради Полтавської області (подалі - відповідач, Хорольська міськрада) від 24.11.2016 року № 523 «Про пам'ятник ОСОБА_3 та направлення листа до Українського інституту пам'яті» (подалі - Рішення), як таке, що не відповідає діючому законодавству України.

Позивач вважає, що рішення відповідача є незаконним, оскільки прийнято з порушенням чинного законодавства, а саме п. 6 ст. 7 Закону України від 09.04.2015 року № 317-VIII «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» (подалі - Закон № 317-VIII в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Згідно із висновком Українського інституту Національної пам'яті від 16.05.2016 року № 01/1210 пам'ятник-погруддя ОСОБА_3 відповідно до п.п. «г» п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 317-VIII відноситься до символіки комуністичного тоталітарного режиму, що включає, поряд з іншим, пам'ятники присвячені особам, які обіймали керівні посади у вищих органах влади та управління СРСР, УРСР, тощо.

У відзиві на позов, заперечуючи проти вимог позивача ОСОБА_2, Хорольська міськрада зазначає, що відповідно до листа Хорольської РДА від 10.02.2016 року № Мр-04-29/09 пам'ятник-погруддя Героя Радянського Союзу, Героя Соціалістичної праці ОСОБА_3 відповідно з наказом Управління культури облдержадміністрації від 19.10.2010 року № 358 взято на попередній облік та державну охорону як об'єкт монументального мистецтва, виявлений на території Полтавської області у період з 1984 по 2010 року, та його прізвище не міститься у рекомендаційному переліку Українського інституту пам'яті, як таке, що підпадає під дію законів про декомунізацію. Також відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 за відсутністю факту порушення його прав в результаті прийняття Хорольською міськрадою оскаржуваного ним рішення.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.05.2018 року (дата виготовлення повного тексту судового рішення судом не визначена) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Судове рішення вмотивоване тим, що за повідомленням Хорольської районної державної адміністрації від 10.02.2016 року № Мр-04-29/09 пам'ятник-погруддя Героя Радянського Союзу, Героя Соціалістичної праці ОСОБА_3 відповідно з наказом Управління культури облдержадміністрації від 19.10.2010 року № 358 взято на попередній облік та державну охорону, як об'єкт монументального мистецтва, виявлений на території Полтавської області у період з 1984 по 2010 роки. Також судом зазначено, що оскаржуване рішення не порушує безпосередньо прав позивача.

Не погоджуючись із судовим рішення, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та прийняти нове про задоволення його адміністративного позову.

Скаржник зазначає, що його позов мотивований порушенням відповідачем вимог Закону України, а не прав позивача, хоча і таке порушення мало місце. А сама по собі відсутність порушеного права позивача, за умови порушення відповідачем норм закону не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Висновок суду першої інстанції, що відповідач не міг виконувати вимоги Закону № 317-VIII, оскільки є наказ Управління культури Полтавської обласної державної адміністрації, скаржник вважає хибним, зазначаючи, що Закони України мають вищу юридичну силу.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Частиною 2 ст. 313 КАС України установлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухав пояснення представників відповідача, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується із загальним висновком суду про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2, з таких підстав.

Закон України від 09.04.2015 року N 317-VIII «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» (подалі - Закон N 317-VIII) набрав чинності 21.05.2015 року.

Відповідно до п.п. «г», «д» і «є» п. 4 ст. 1 Закону N 317-VIII у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: символіка комуністичного тоталітарного режиму - символіка, що включає:

зображення, пам'ятники, пам'ятні знаки, написи, присвячені особам, які обіймали керівні посади в комуністичній партії (посаду секретаря районного комітету і вище), особам, які обіймали керівні посади у вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних або автономних радянських республік, органах влади та управління областей, міст республіканського підпорядкування, працівникам радянських органів державної безпеки всіх рівнів (п.п. «г»);

зображення, пам'ятники, пам'ятні знаки, написи, присвячені подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, із встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті (крім пам'ятників та пам'ятних знаків, пов'язаних з опором і вигнанням нацистських окупантів з України або з розвитком української науки та культури) (п.п. «д»);

назви областей, районів, населених пунктів, районів у містах, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, проспектів, площ, майданів, набережних, мостів, інших об'єктів топоніміки населених пунктів, підприємств, установ, організацій, у яких використані імена або псевдоніми осіб, які обіймали керівні посади в комуністичній партії (посаду секретаря районного комітету і вище), вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних або автономних радянських республік, працювали в радянських органах державної безпеки, а також назви СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних або автономних радянських республік та похідні від них, назви, пов'язані з діяльністю комуністичної партії (включаючи партійні з'їзди), річницями Жовтневого перевороту 25 жовтня (7 листопада) 1917 року, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті (крім назв, пов'язаних з опором та вигнанням нацистських окупантів з України або з розвитком української науки та культури) (п.п. «є»)

Пунктом 6 ст. 7 Прикінцеві та перехідні положення Закону N 317-VIII зобов'язано &l-; &g ; органам місцевого самоврядування у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом в установленому порядку здійснити демонтаж пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячених особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932 - 1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті, а також &?а; &gу;.

У разі якщо протягом зазначеного в абзаці першому цього пункту строку сільською, селищною, міською радою в установленому цим Законом порядку не прийнято рішення про демонтаж пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячених особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932 - 1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті, таке рішення у формі розпорядження приймається відповідним сільським, селищним, міським головою (або особою, яка відповідно до законодавства здійснює його повноваження) у тримісячний строк, що обчислюється з моменту закінчення строку, встановленого абзацом першим цього пункту.

У разі якщо протягом зазначеного в абзаці п'ятому цього пункту строку не здійснено демонтаж пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячених особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932 - 1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті, такий демонтаж здійснюється за розпорядженням голови відповідної обласної державної адміністрації (або особи, яка відповідно до законодавства здійснює його повноваження). Голова обласної державної адміністрації (або особа, яка відповідно до законодавства здійснює його повноваження) зобов'язаний прийняти таке розпорядження про демонтаж у тримісячний строк, який обчислюється з моменту закінчення строку, визначеного абзацом п'ятим цього пункту.

Згідно з п. 1, абзацом третім пп. 2 п. 3 Положення про Український інститут національної пам'яті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 року N 684, Український інститут національної пам'яті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра культури і який реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам'яті Українського народу. Основними завданнями Інституту, серед іншого, є подання Міністрові культури пропозицій щодо формування державної політики у сфері відновлення та збереження національної пам'яті Українського народу та національної свідомості громадян з урахуванням багатонаціонального складу населення та регіональних відмінностей України, зокрема щодо відновлення національної пам'яті Українського народу, недопущення використання символів тоталітарних режимів.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 4 Закону № 317-VIII установлено, що заборона не поширюється на випадки використання символіки комуністичного тоталітарного режиму, символіки націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режиму у творах мистецтва, створених до набрання чинності цим Законом.

Судом установлено, що 02.11.1986 року у центрі м. Хорол Полтавської області (на вулиці, нині, Небесної Сотні) відкритий пам'ятник-погруддя Герою Радянського Союзу, Герою Соціалістичної Праці ОСОБА_3.

Колегія суддів зауважує, що за загальним визначенням пам'ятник, це твір мистецтва, створений для увічнення пам'яті про людей і події.

19.10.2010 року Управління культури Полтавської обласної державної адміністрації, керуючись ч. 2 ст. 14 Закону Україну від 08.06.2000 року N 1805-III «Про охорону культурної спадщини» (подалі - Закон N 1805-III), на підставі аналізу наукової та облікової документації, з метою захисту щойно виявлених об'єктів культурної спадщини, до вирішення питання про їх реєстрацію, наказом № 358 затвердило Перелік об'єктів культурної спадщини Полтавщини, до якого увійшло пам'ятник-погруддя Герою Радянського Союзу, Герою Соціалістичної Праці ОСОБА_3 (а.с. 44-47).

Цим же наказом Відділ охорони культурної спадщини та культурної політики управління культури облдержадміністрації зобов'язаний забезпечити збір облікової документації на об'єкти культурної спадщини та у встановленому порядку направити Міністерству культури і туризму України для занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

16.05.2016 року Український інститут національної пам'яті повідомив Полтавську обласну державну адміністрацію про те, що пам'ятник-погруддя, встановлене у м. Хорол Полтавської області на честь ОСОБА_3 має бути демонтовано (а.с. 11).

08.11.2016 року Полтавська обласна державна адміністрація повідомила, зокрема, голову Хорольської міськради про необхідність в місячний термін вжити заходів щодо виконання Закону N 317-VIII в частині демонтажу символіки комуністичного режиму (пам'ятник-погруддя ОСОБА_3, м. Хорол) (а.с. 10).

24.11.2016 року двадцять друга сесія Хорольської міськради сьомого скликання рішенням за № 523 «Про пам'ятник ОСОБА_3 та направлення листа до Українського інституту пам'яті» вирішила: 1. Направити лист до Українського інституту національної пам'яті щодо збереження пам'ятника ОСОБА_3 2. Звернутися до Управління культури Полтавської обласної державної адміністрації стосовно внесення пам'ятника ОСОБА_3 до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, як пам'ятку культурної спадщини. 3. Не здійснювати демонтаж пам'ятника ОСОБА_3, який знаходиться у м. Хорол у зв'язку з тим, що він встановлений Герою Радянського Союзу генералу армії ОСОБА_3, як особі, пов'язаній з опором і вигнанням нацистських окупантів з України. 4. Контроль за виконання даного рішення покласти на постійну комісію міської ради з питань землекористування, екології, комунальної власності, житлово-комунального господарства та благоустрою (а.с. 9).

30.12.2016 року Український інститут національної пам'яті (у відповідь на звернення від 06.12.2016 року) повідомив Хорольську міську раду про те, що відповідно до п.п. «є» п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону N 317-VIII пам'ятник-погруддя ОСОБА_3 містить символіку комуністичного тоталітарного режиму, відтак підлягає обов'язковому демонтажу (а.с. 204).

01.12.2017 року між відділом культури і туризму Хорольської райдержадміністрації та КП «Комунсервіс» укладений охоронний договір на об'єкт культурної спадщини (щойно виявлений) № 53 (а.с. 82-83).

У статті 1 Закону N 1805-III (тут і далі в редакції, що була чинною на час прийняття Полтавською обласної державною адміністрацією наказу від 19.10.2010 року № 358) визначено, що щойно виявлений об'єкт культурної спадщини, це об'єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об'єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.

Згідно із ч.ч. 1, 6 ст. 3 Закону N 1805-III Державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини; орган охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим; органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; органи охорони культурної спадщини районних державних адміністрацій; органи охорони культурної спадщини місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 3).

Рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов'язковими для виконання юридичними і фізичними особами (ч. 6 ст. 3).

Пунктами 2, 14, 17 ч. 1 ст. 6 цього Закону унормовано, що до повноважень органу охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить подання пропозицій центральному органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини про занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України та про внесення змін до нього (п. 2); видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам'яток місцевого значення, припинення робіт на пам'ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них (п. 17); укладення охоронних договорів на пам'ятки (п. 17).

Відповідно до ст. 13 Закону N 1805-III об'єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам'ятки. Порядок визначення категорій пам'яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об'єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам'ятки (ч. 1 ст. 13).

За приписами ст. 14 Закону N 1805-III занесення об'єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам'ятки) провадяться відповідно до категорії пам'ятки:

а) пам'ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини;

б) пам'ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам'яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання (ч. 1 ст. 14).

Об'єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам'ятки вноситься до Переліку об'єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об'єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об'єкта або уповноважений ним орган (особу).

Переліки об'єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.

Порядок обліку об'єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини (ч. 2 ст. 14).

Центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини видає власнику пам'ятки або уповноваженому ним органу свідоцтво про реєстрацію об'єкта культурної спадщини як пам'ятки. Це повноваження може бути делеговано іншим органам охорони культурної спадщини відповідно до закону (ч. 3 ст. 14).

Центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини надає органу охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органам охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, органам охорони культурної спадщини місцевого самоврядування витяги з Реєстру щодо пам'яток, які розташовані на їхніх територіях (ч. 4 ст. 14).

Наказом Міністерства культури України від 22.10.2015 року № 838, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1406/27851, внесені зміни до Порядку обліку об'єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11 березня 2013 року N 158, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 квітня 2013 року за N 528/23060.

Пунктом 2 цього наказу органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій зобов'язані забезпечити перегляд списків (переліків) пам'яток історії та культури республіканського чи місцевого значення, передбачених пунктом 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 16.12.2004 року N 2245-IV «Про внесення змін до Закону України «Про охорону культурної спадщини», та внести подання до Міністерства культури України щодо незанесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України пам'яток (пам'ятників, пам'ятних знаків), визначених у пункті 6 статті 7 Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки».

Частиною 2 ст. 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 25 Закону України від 21.05.1997 року N 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Частиною 1 ст. 5 Закону України від 06.09.2005 року № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» установлено, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 26 цього Закону до об'єктів благоустрою населених пунктів належать пам'ятки культурної та історичної спадщини.

Частиною 1 ст. 2 КАС України (в редакції Закону, що була чинною до 15.12.2017 року) визначалось, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб &?т; &? ; у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування &?о; &?р;.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У своєму Рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 року Конституційний суд України визначив основні ознаки охоронюваного законом інтересу: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Колегія суддів зауважує, що позивач як член територіальної громади м. Хорол Полтавської області (а.с. 7) має право здійснювати вплив на процес прийняття відповідачем рішень стосовно формування громадського простору, що є власністю громади міста, у тому числі і його.

Зазначені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, що є підставою відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1, ч. 4 ст. 317 КАС України для зміни судового рішення з підстав та мотивів відмови в задоволені позову, наведених в мотивувальній частині рішення.

Колегія суддів не погоджується з доводами позивача ОСОБА_2 стосовно того, що Рішення відповідача є незаконним так як воно суперечить чинному законодавству, оскільки на час звернення позивача до суду з цим позовом здійсненню демонтажу пам'ятника-погруддя ОСОБА_3 перешкоджало не Рішення відповідача, а факт невиконання компетентним органом п. 2 наказу Міністерства культури України від 22.10.2015 року № 838 щодо перегляду списків (переліків) пам'яток історії та культури республіканського чи місцевого значення та внесення подання до Міністерства культури України щодо незанесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України означеного пам'ятника-погруддя, як такого, що підпадає під дію п. 4 ч. 1 ст. 1, п. 6 ст. 7 Закону N 317-VIII.

При цьому колегія суддів зауважую, що на необхідність демонтажу цього пам'ятника-погруддя 16.05.2016 року Український інститут національної пам'яті своїм листом № 01/1210 повідомляло Полтавську обласну державну адміністрацію (а.с. 11).

Крім того колегія суддів зауважує, що невідповідність обґрунтування прийнятого відповідачем Рішення, визначеному в листах Українського інституту національної пам'яті від 16.05.2016 року та від 30.12.2016 року, суті Рішення не змінює, - станом на 24.11.2016 року правові підстави для демонтажу пам'ятника-погруддя ОСОБА_3 відсутні.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що вимоги стосовно визнання незаконними і скасування п.п 1, 2, 4 оскаржуваного Рішення позивачем ОСОБА_2 не обґрунтуванні.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування судового рішення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись п. 4 ст. 9, ст.ст. 129, 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського районного суду Полтавської області від 07 травня 2018 року змінити з підстав та мотивів відмови в задоволені позову, наведених в мотивувальній частині рішення.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Постанова складена і підписана 07 серпня 2018 року.