Справа № 826/9280/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9280/17 Суддя першої інстанції: Огурцов О.П.
ПОСТАНОВА

14 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператора спільної діяльності між публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування», компанією Місен Ентерпрайзес АБ та товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10 червня 2002 року на прийняту у порядку письмового провадження ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператора спільної діяльності між публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування», компанією Місен Ентерпрайзес АБ та товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10 червня 2002 року до Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператор спільної діяльності між публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування», компанією Місен Ентерпрайзес АБ та товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року (далі - Позивач, ТОВ «Карпатигаз») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (далі - Відповідач, Південна ОДПІ) про:

- визнання протиправною бездіяльності Південної ОДПІ щодо повернення ТОВ «Карпатигаз» помилково та надміру сплачених грошових зобов'язань у розмірі 8 683 344,84 грн.;

- зобов'язання Південної ОДПІ прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України ТОВ «Карпатигаз» сум помилково та надмірно сплачених грошових зобов'язань у розмірі 8 683 344,84 грн. та подати його для виконання Управлінню Державної казначейської служби України у Красноградському районі Харківської області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018 року позовну заяву залишено без розгляду. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки про порушення своїх прав Позивач мав дізнатися не пізніше серпня 2016 року з моменту отримання листа Відповідача від 18.07.2016 року №1915/10/20-16-12-48, а з позовом звернувся 26.07.2017 року, то останнім пропущено шестимісячний строк звернення до суду. Крім того, суд наголосив на неможливості застосування до спірних правовідносин 1095-денного строку на оскарження рішень контролюючого органу, адже предметом позову є визнання протиправною бездіяльності останнього, а не скасування прийнятого останнім рішення.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва. При цьому звертає увагу на залишення поза увагою судом першої інстанції приписів ст. 99 КАС України у попередній редакції та ст. 122 КАС України у чинній редакції щодо можливості встановлення строків звернення до суду іншими законами, а також не враховано, що до спірних правовідносин повинен застосовуватися 1095-денний строк на оскарження, адже за своєю суттю викладені у листі від 18.07.2016 року №1915/10/20-16-12-48 відомості є рішенням контролюючого органу.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.07.2018 року, яке у подальшому у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача було знято з розгляду та відкладено на 14.08.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Південна ОДПІ просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що оскільки Позивачем не оскаржується рішення контролюючого органу, щодо якого встановлено 1095-денний строк оскарження, а лише бездіяльність останнього, до спірних правовідносин підлягає застосуванню загальний шестимісячний строк звернення до суду, який повинен обраховуватися з 21.07.2016 року.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з серпня по грудень 2014 року ТОВ «Карпатигаз» було подано до Південної ОДПІ податкові розрахунки з плати за користування надрами для видобування корисних копалин з розрахунками податкового зобов'язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин (у частині корисних копалин, для яких затверджено ставки у відносних показниках) (а.с. 38-66), в яких було визначено плату за користування надрами для видобування газового конденсату в сумі 455 154,56 грн. та природного газу в сумі 17 723 742,05 грн.. Дані суми були сплачені Позивачем, що підтверджується копіями платіжних доручень (а.с. 67-76).

У зв'язку з тим, що у період з серпня по грудень 2014 року ТОВ «Карпатигаз» було самостійно нараховано та сплачено за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату із застосуванням ставок 55% та 45%, а не 28% та 42% відповідно, Позивач звернувся до Південної ОДПІ із заявою від 06.07.2016 року №06/07-17 про повернення помилково та надміру сплачених грошових зобов'язань у розмірі 8 683 344,84 грн. (а.с. 85-86).

Листом від 18.07.2016 року №1915/10/20-16-12-48 Південна ОДПІ повідомила ТОВ «Карпатигаз» про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань можливе лише за наявності переплати в інформаційній картці платника податків, яка за ТОВ «Карпатигаз» не обліковується (а.с. 87-88).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. 99 КАС України у редакції, чинній до 15.12.2017 року, ст. ст. 122, 123 КАС України у чинній редакції, а також ст. ст. 56, 102 ПК України, прийшов до висновку, що, починаючи з серпня 2018 року, Позивач був обізнаний про порушення своїх прав та інтересів, а відтак мав можливість звернутися за їх захистом до суду у межах встановленого процесуальним законом шестимісячного строку. При цьому суд зауважив, що визначені Податковим кодексом України 1095-денний строк звернення до суду не може бути застосований до спірних правовідносин, адже предметом оскарження є не рішення контролюючого органу, а бездіяльність останнього.

Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може повністю погодитися з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 99 КАС України у редакції, яка була чинною на момент звернення ТОВ «Карпатигаз» до суду із даним позовом, було закріплено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами ч. 2 ст. 99 КАС України у згаданій редакції було визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписи ч. 3 ст. 99 КАС України у редакції, яка була чинною до 15.12.2017 року, визначали, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні за змістом положення процесуального закону знайшли своє відображення у статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, за правилами ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, положення процесуального закону пов'язували та пов'язують початок перебігу строку звернення до суду або з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, або з дня, коли особа могла дізнатися їх порушення. Разом з тим, шестимісячний строк звернення до суду у розумінні положень КАС України є загальним щодо випадків, коли іншими законами встановлений інший строк для звернення до адміністративного суду.

Таким чином, з метою правильного вирішення питання щодо дотримання чи порушення ТОВ «Карпатигаз» строків звернення до суду із вказаним позовом, необхідно, насамперед, з'ясувати зміст та характер заявлених позовних вимог у розрізі предмету, який визначений Позивачем як об'єкт судового захисту, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань на момент виникнення спірних правовідносин були регламентовані статтею 43 Податкового кодексу України, згідно п. 43.3 якої обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Аналогічні норми закріплені у п. 5 Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 року № 1146.

Зі змісту наведених нормативних приписів вбачається, що за платником податків зберігається право на подання заяви про повернення сум помилково та/або надміру сплаченого грошового зобов'язання протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. При цьому законодавцем на наведено застережень щодо неможливості повторного звернення платником податків у межах даного строку із заявою про повернення коштів або забезпечення судового захисту своїх прав протягом останнього.

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, протягом встановленого п. 43.3 ст. 43 ПК України строку платник податків може реалізувати своє право на повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошового зобов'язання шляхом подання відповідної заяви, а у випадку необхідності, скористатися протягом цього ж строку засобами судового захисту.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» наголосив на необхідності дотримання судами правила вирішення колізій у податковому законодавстві на користь платника податків. У згаданій справі Європейський суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема, у зв'язку з тим, що національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові розрахунки з плати за користування надрами для видобування корисних копалин ТОВ «Карпатигаз» були подані Південній ОДПІ у період з серпня по грудень 2014 року. При цьому із даним позовом, як вірно зазначив суд першої інстанції, Позивач звернувся 26.07.2017 року (а.с. 5). Отже, навіть за умови, що моментом переплати вважатиметься дата подання згаданих податкових розрахунків, вказаний позов подано ТОВ «Карпатигаз» у межах 1095-денного строку звернення до адміністративного суду. Як вже було зазначено раніше, до таких правовідносин належить застосовувати спеціальні строки оскарження, визначені Податковим кодексом України (1095 днів), а не загальні, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України (6 місяців), що помилково не було враховано судом першої інстанції.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що положеннями абз. 1 п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Приписи п. 102.1 ст. 102 ПК України визначають, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Отже, у розумінні податкового закону строк оскарження податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу складає 1095 днів з моменту отримання такого акту.

Відповідно до п. 15 Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 року № 1146, у разі якщо вказана у заяві платника сума за даними інформаційних систем в повному обсязі відсутня як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС у строки, передбачені пунктом 8 цього Порядку для формування та передачі висновку до органу Казначейства, готує та направляє платнику письмову відмову у поверненні коштів з бюджету з пропозицією щодо проведення звірення його стану розрахунків за відповідним платежем.

Отже, як вірно зазначив Апелянт, за своєю правовою природою лист Південної ОДПІ від 18.07.2016 року №1915/10/20-16-12-48 є способом оформлення рішення контролюючого органу про відмову у поверненні коштів з бюджету, строк судового оскарження якого з урахуванням викладених вище приписів ст. ст. 56, 102 ПК України, складає 1095 днів.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що у межах даного спору ТОВ «Карпатигаз» не оскаржувалося будь-якого рішення суб'єкта владних повноважень, адже предметом позову визначено протиправність бездіяльності Відповідача та зобов'язання останнього вчинити дії. Відтак, Окружний адміністративний суд міста Києва прийшов до правильного проміжного висновку, що положення ст. ст. 56, 102 ПК України не можна застосувати до спірних правовідносин як спеціальні щодо норм ст. 99 КАС України (у редакції до 15.12.2017 року) та ст. 122 КАС України (у чинній редакції). Однак, залишаючи даний позов без розгляду, суд першої інстанції не врахував, що спеціальна норма щодо строків звернення до суду із вказаним позовом випливає зі змісту п. 43.3 ст. 43 ПК України, наслідком чого є скасування оскаржуваної ухвали.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведених обставин у сукупності, а також зважаючи на те, що залишенню позовної заяви без розгляду обов'язково повинна передувати перевірка предмету позову, змісту позовних вимог та визначенням нормативних приписів інших законів, якими встановлюються інші строки оскарження рішень контролюючих органів, судова колегія приходить до висновку про помилковість постановленої Окружним адміністративним судом міста Києва ухвали від 16.04.2018 року про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 123, 242-244, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператора спільної діяльності між публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування», компанією Місен Ентерпрайзес АБ та товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10 червня 2002 року на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператора спільної діяльності між публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування», компанією Місен Ентерпрайзес АБ та товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10 червня 2002 року до Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року - скасувати.

Справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 14» серпня 2018 року.