Справа № 824/340/18-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

02 серпня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/340/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Косменко Х.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача не з'явився,

представника третьої особи не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ КБ "Приватбанк" про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просив суд винести рішення, яким: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер 32245253 від 07.11.2016 р.; скасувати запис про право власності №17306297 в Реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення №32245253 від 07.11.2016 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення всупереч положенням Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не було з'ясовано і не було перевірено відповідність заявлених прав та поданих документів вимогам законодавства.

Так, позивач вказувала, що однією з умов реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, серед іншого, є копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодавцем іпотекодавцеві. Проте, як стверджувала позивач, така вимога їй не надходила.

Також, пояснювала позивач, що іпотекодержатель може скористатись лише одним із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, державним реєстратором при прийнятті спірного рішення не було враховано, що третьою особою вже було використано інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, шляхом видачі виконавчого напису нотаріуса.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач щодо задоволення позову заперечувала. Вказувала, зокрема, що наявність зареєстрованої заборони відчуження майна накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після держаної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки на передане в іпотеку майно, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Зазначала, що у відповідності до чинного законодавства, перевірила документи, подані заявником, провела пошук у Державних реєстрах та інформаційних системах баз даних та встановила відсутність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 за іпотекодержателем. У зв'язку з чим нею було прийнято оскаржуване рішення.

Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, а справу розглянути за її відсутності.

24 травня 2018 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ КБ "Приватбанк" подала клопотання про закриття провадження у справі, обґрунтоване тим, що спірні правовідносини пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, а саме іпотечного договору від 18.06.2009 року. Заявник стверджує, що даний спір не є публічно-правовим, оскільки випливає із договірних відносин і має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Ухвалою суду від 24.05.2018 р. у Новоселицької районної державної адміністрації було витребувано реєстраційну справу, матеріали якої містять оскаржуване рішення.

В судове засідання 02.08.2018 р. з'явився представник позивача.

Відповідач 01.08.2018 р. подав до суду клопотання, в якому просила суд розглянути справу з урахуванням поданих нею 03.05.2018 р. заперечень.

Представник третьої особи 02.08.2018 р. подав до суду клопотання, в якому вказано, що третя особа підтримує клопотання про закриття провадження від 24.05.2018 р. та просив провести засідання без його участі.

В судовому засіданні судом оголошено клопотання третьої особи про закриття провадження у справі.

Представник позивача щодо задоволення клопотання про закриття провадження у справі заперечувала, вказуючи, що дану справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши думку осіб, які з'явились в судове засідання, та перевіривши матеріали справи, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 09.06.2009 р. між ЗАТ КБ "Приватбанк" (Банк) та ОСОБА_2 (Позичальник) укладено кредитний договір №Е/V092915.

Згідно пункту 1.1 кредитного договору Банк зобов'язується надати "Позичальникові" кредит у межах суми, зазначеної в п.1.2 даного Договору, на термін і на умовах, передбачених у даному Договорі, а Позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним Договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно із цим Договором в повному обсязі.

За змістом пунктів 1.2, 1.3 кредитного договору сума кредиту 285711,21 євро, термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди , але не пізніше 06.06.2019 р.

Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором №Е/V092915, 18.06.2009 р. між Закритим акціонерним товариством комерційного банку "Приватбанк" та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки №Е/V092915-3, посвідчений приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області, згідно умовами якого Іпотекодавець передав в іпотеку земельну ділянку площею 0,4153 га для іншої комерційної діяльності, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

У вказаному договорі зазначено, що земельна ділянка належить Іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданого Магалянською сільською радою Новоселицького району Чернівецької області 30.05.2008 р. на підставі рішення Магалянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області XVI сесії V скликання від 06.03.2008 р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №79.

На підставі іпотечного договору 03.11.2016 р. державним реєстратором Чернівецької міської ради Карвацькою Г.Ф. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний №32245253 про реєстрацію права власності за ПАТ КБ "Приватбанк" на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Вважаючи вказане рішення державного реєстратора протиправним, ОСОБА_2 звернулась до адміністративного суду з цим позовом.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних та юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Крім того, необхідно з'ясувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Указаної позиції притримується Велика палата Верховного Суду, а саме, у постанові від 17.04.2018 р. у справі №815/6956/15 (провадження №11-192апп18) за позовом особи до державного реєстратора-нотаріуса про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру.

Згідно частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку спірні правовідносини між її учасниками (зокрема, між позивачем та третьою особою) виникли у зв'язку із невиконанням договірних зобов'язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,4153 га для іншої комерційної діяльності, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Враховуючи зазначене, оскільки спірні відносини пов'язані із реєстрацією майнових прав, невиконанням умов цивільно-правової угоди, що випливають із договірних відносин, то за таких обставин цей спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

До указаного висновку суд приходить також, враховуючи висновки, яких дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 21.03.2018 р. по справі №802/1792/17-а (№11-109апп18), в якій предметом спору є рішення державного реєстратора-нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке належало позивачу, за ПАТ "Приватбанк" на підставі договору іпотеки. Тобто, у справі з правовідносин, що є аналогічними до відносин між учасниками цієї справи.

Згідно пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі.

Відтак, клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ "Приватбанк" про закриття провадження у справі є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Зважаючи на правову позицію Верховного Суду в даній категорії справ, характер спірних правовідносин та склад учасників справи, суд роз'яснює позивачу право на звернення з цим позовом в порядку цивільного судочинства (за правилами Цивільного процесуального кодексу України).

За змістом частини другої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 6 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

На підставі наведеного та керуючись статтями 238, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-ПАТ КБ "Приватбанк" про закриття провадження у справі задовольнити.

2. Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання протиправним та скасування рішення.

3. Роз'яснити позивачу його право на звернення з цим позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Ухвалу в повному обсязі складено 07 серпня 2018 р.

Суддя Т.М. Брезіна