Справа № 822/2172/18
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2172/18
РІШЕННЯ

іменем України

13 серпня 2018 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Лабань Г.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання відмови протиправною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову начальника ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області В.М. Василенка, викладеному у повідомленні №Б-31062/0-17 устрою щодо відведення земельної ділянки с/г призначення, орієнтовною площею 2.00 на, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства під будівлями і дворами, за межами населеного пункту Війтовецької селищної ради;

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області розглянути звернення ОСОБА_1 по суті відповідно до вимог земельного законодавства України.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу позивач придбав у приватну власність нерухоме майно нежитлову будівлю, контору, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А-1), площею 198,3 кв.м., а також гараж (літ. "Б"), площею 90 кв.м.

У договорі купівлі-продажу зазначено, що предмет договору розташований на земельній ділянці, площею 9.1666 га., кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, яка на момент придбання позивачем у власність нерухомого майна, перебувала в користуванні у колишнього власника цього майна на підставі договору оренди земельної ділянки.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області на підставі заяви ОСОБА_3 було припинено його право оренди вказаною земельною ділянкою та землю передано до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності Сарнівської сільської ради Волочиського району.

Після припинення права користування зазначеною земельною ділянкою колишнім власником придбаних ним будівель і споруд, у відповідності до положень ст.ст.118, 121 Земельного кодексу України, позивач звернувся із заявою на ім'я начальника ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки с/г призначення орієнтовною площею 2.0 га. з метою подальшої передачі у власність для ведення особистого селянського господарства під будівлями і дворами, за межами населеного пункту Сарнівської сільської ради. При цьому, позивач повідомив також і про те, що свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства раніше не використовував.

Згідно відповіді позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки. Підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою зазначено, що нібито земельна ділянка, яку він бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства складається виключно із несільськогосподарських угідь - господарські будівлі і двори. Виробництво і переробка с/г продукції на даному виді угідь не передбачається. За таких обставин, унеможливлюється ведення господарської діяльності, визначеної законодавством, тобто, місце розташування об'єкта не відповідає вимогам закону та техніко-економічному обґрунтуванню використання та охорони земель.

Позивач вважає дану відмову незаконною і безпідставною, такою, що суперечить вимогам Земельного кодексу України, Закону України "Про особисте селянське господарство", у зв'язку з чим, просив суд позов задовольнити.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.07.2018 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому зазначене, що відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Зазначає, що за результатом розгляду звернення ОСОБА_1 щодо надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2.000 га з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства (під будівлями і дворами), розташованої за межами населеного пункту на території Сарнівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області, позивачу відмовлено у задоволенні поданої заяви.

Йому повідомлено, що земельна ділянка, яку він бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства складається виключно із несільськогосподарських угідь - господарські будівлі і двори. Виробництво і переробка с/г продукції на даному виді угідь не передбачається. За таких обставин, унеможливлюється ведення господарської діяльності, визначеної ст.1 Закону України "Про особисте селянське господарство". Таким чином, місце розташування об'єкта не відповідає вимогам закону та техніко-економічному обґрунтуванню використання та охорони земель, а тому позивачу рекомендовано повторно звернутися до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про отримання спірної земельної ділянки в оренду із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що приймаючи зазначену вище відмову, він діяв у відповідності до законодавства, а тому просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновків, що у задоволенні позову необхідно відмовити, враховуючи наступне.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Головне управління є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та діє на підставі Положення про Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, яке затверджено наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308.

Відповідно до вимог ст.15-1, ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, пп.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру від 17.11.2016 №308, Головне управління з 01.01.2013 розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Хмельницької області.

З метою уникнення порушень вимог законодавства Головне управління при вирішенні питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності керується виключно нормами права.

Згідно з ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд встановив, що 09.06.2017 позивач, згідно договору купівлі-продажу, придбав у ОСОБА_3 нерухоме майно нежитлову будівлю, контору, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою розташована контора із силікатних блоків літ. "А-1" площею 198,3 кв.м., гараж літ. "Б", площею 90 кв.м.

Відповідно до п.1.3 даного Договору, предмет договору розташований на земельній ділянці площею 9,1666 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид використання для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначена земельна ділянка, площею 9,1666 га. з 05.01.2017 перебувала в оренді у ОСОБА_3 на підставі договору оренди №36/57-17-ДО від 13.03.2017, укладеного між ним та ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-17669-СГ від 29.08.2017 на підставі заяви ОСОБА_3 було припинено його право оренди вказаною земельною ділянкою. Пунктом 2 цього наказу землю віднесено до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності Сарнівської сільської ради Волочиського району.

24.11.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2.0000 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства (під будівлями і дворами), за межами населеного пункту Сарнівської сільської ради. При цьому повідомив, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства раніше він не скористався.

Листом №Б-31062/0-16303/6-17 від 14.12.2017 відповідач відмовив позивачу у наданні такого дозволу, посилаючись на те, що земельна ділянка, яку ОСОБА_1 бажав отримати у власність для ведення особистого селянського господарства складається виключно із несільськогосподарських угідь господарські будівлі і двори. Виробництво та переробка сільськогосподарської продукції на даному виді угідь не передбачається. За таких обставин унеможливлюється ведення господарської діяльності визначеної ст.1 Закону України "Про особисте селянське господарство". Таким чином, місце розташування об'єкта не відповідає вимогам закону та техніко-економічному обґрунтуванню використання та охорони земель (п. 7 ст. 118 ЗК України).

Не погоджуючись із прийнятою Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області відмовою, позивач оскаржив її до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно з ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.3 ст.78 ЗК України визначено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Частиною 1 ст.84 ЗК України встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Згідно із ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

В силу ч.ч. 1, 2, 5 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про особисте селянське господарство" особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Відповідно до положень ст.ст. 5,6 Закону України "Про особисте селянське господарство" для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Земельні ділянки особистого селянського господарства можуть використовуватися для ведення особистого селянського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

До майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім'ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.

Статтею 1 Закону України "Про землеустрій" визначене поняття "цільове призначення земельної ділянки", згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.2 ст.22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Таким чином, визначено, що землі під господарськими будівлями і дворами належать до несільськогосподарських угідь земель сільськогосподарського призначення.

Однак, виробництво і переробка сільськогосподарської продукції на даному виді угідь не передбачається. За таких обставин унеможливлюється ведення господарської діяльності визначеної статтею 1 Закону України "Про особисте селянське господарство".

Крім того, Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 №548 затверджена Класифікація видів цільового призначення земель (КВЦПЗ), яка визначає поділ земель на окремі види цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

В зазначеному Класифікаторі землі сільськогосподарського поділяються на земельні ділянки із цільовим призначенням:

- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01);

- для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03).

Суд встановив, що відповідно до договору оренди земельної ділянки від 13.03.2017 №36/57-17-ДО, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області і ОСОБА_3 в оренду передавалася земельна ділянка з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (01.01).

Відповідно до ч.2 ст.20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Однак, Позивач у своїй заяві просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Сарнівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області без зміни цільового призначення земельної ділянки.

В той же час, до позовної заяви Позивачем на підтвердження своїх вимог було додано ряд документів, в яких чітко визначено цільове призначення спірної земельної ділянки - для ведення товарного сільського господарського виробництва, що підтверджується інформацією із витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Суд зауважує, що згідно ст.121 Земельного кодексу України громадянам України в межах норм безоплатної приватизації можуть бути передані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, а не товарного. "Земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства" (код 01.03), не можуть прирівнюватися до "земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" (код 01.01), оскільки вони належать до різних видів цільового призначення земель сільськогосподарського призначення, що прямо підтверджується Класифікацією видів цільового призначення земель, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, а також наказом Держкомзему від 23.07.2010 №548 "Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель" (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1011/18306). Чинне земельне законодавство України (зокрема, у ст.ст. 18-21 ЗКУ) не містить приписів, які б дозволяли "прирівнювати" один до одного або б ототожнювали різні види цільового використання земельних ділянок.

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 має цільове призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва", а не "для ведення особистого селянського господарства", що унеможливлює її передачу у власність.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, позивачу який придбав у власність об'єкти нерухомого майна під спірною земельною ділянкою, переходить право користування цією ділянкою, а не право власності, як це стверджує Позивач у своїй позовній заяві, оскільки спірна земельна ділянка перебувала у попереднього землекористувача в оренді , що підтверджується договором оренди земельної ділянки від 13.03.2017 № 36/57-17-ДО, укладеним між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_3

Враховуючи наведене, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області правомірно відмовило ОСОБА_1 в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, у зв'язку з невідповідністю місця розташування спірної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законі порядку, як це прямо передбачено ч.7 ст.118 ЗК України.

Отже, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, а тому вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити.

На підставі ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з відмовою в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, судові витрати на користь позивача не стягуються.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання відмови протиправною - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з його підписання.

Позивач:ОСОБА_1 (с. Сарнів, Волочиський район, Хмельницька область, 31256 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
Відповідач:Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (вул. Інститутська, 4/1, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 39767479)

Головуючий суддя Г.В. Лабань