Справа № 820/2547/18
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2547/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Донець Л.О.

суддів: Мельнікової Л.В. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротоп" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 (суддя І інстанції Спірідонов М.О.), повний текст складено 18.05.18 по справі № 820/2547/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротоп"

до Державної екологічної інспекції в Харківській області треті особи Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Харківській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05.04.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротоп» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Харківській області (далі - відповідач), третя особа - Державне управління охорони навколишнього природного середовища Харківської області (далі - третя особа), в якому просить суд визнати протиправним припис третьої особи від 07.03.2018 року №45/02-09 в частині п.1 та п.2

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішення подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги каже про те, що суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а саме - під час перевірки інспекторами відповідача зроблений висновок про те, що позивач має начебто некоректний дозвіл на викиди, в якому зазначено джерело викидів під номером 18, що складається з 7-ми резервуарів. При цьому не враховано, що фактично кожен резервуар має один клапан, тому позивач має відповідний дозвіл.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що працівниками відповідача проведена позапланова перевірка позивача з питань дотримання вимог природоохоронного законодавства, про що складений акт №71/01-04/02-09 від 05.03.2018 року.

За результатами перевірки складений припис, яким позивачу приписано усунути порушення позивачем вимог природоохоронного законодавства, зокрема, отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 6-ти клапанів ємностей для тимчасового зберігання дизельного пального, що розташовані на території автопарку за адресою - Харківська область, Валківський район, с. Сніжків, вул. 17 Вересня, 12, та надати до відповідача довідку про час роботи технологічного обладнання (6-ти клапанів ємностей для тимчасового зберігання дизельного пального), від якого здійснювалися викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за період з 17.10.2014 року до моменту отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в годину, копію дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, копію титульної сторінки і табл. 2.1, 2.2 з інвентаризації стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, копію табл. 2.1,2.2 з інвентаризації стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, копію табл. 6.1 з документів у яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зробив висновки про те, що оскільки відповідно до наявного у позивача дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 25.03.2016 року №-2313 на території АЗС позивача обліковується лише одне джерело викиду (джерело №18), до якого входить склад МПП у який включено 7 джерел утворення забруднюючої речовини, а саме - бензин (нафтовий, малосірчистий) та керосин (газ), тобто дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 6 клапанів ємностей для тимчасового зберігання дизельного пального відсутній.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

На підставі ст. 1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», атмосферне повітря - життєво важливий компонент навколишнього природного середовища, який являє собою природну суміш газів, що знаходиться за межами жилих, виробничих та інших приміщень;

охорона атмосферного повітря - система заходів, пов'язаних із збереженням, поліпшенням та відновленням стану атмосферного повітря, запобіганням та зниженням рівня його забруднення та впливу на нього хімічних сполук, фізичних та біологічних факторів;

забруднення атмосферного повітря - змінення складу і властивостей атмосферного повітря в результаті надходження або утворення в ньому фізичних, біологічних факторів і (або) хімічних сполук, що можуть несприятливо впливати на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища;

забруднююча речовина - речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища;

викид - надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин;

нормативи екологічної безпеки атмосферного повітря - група нормативів, дотримання яких запобігає виникненню небезпеки для здоров'я людини та стану навколишнього природного середовища від впливу шкідливих чинників атмосферного повітря;

норматив вмісту забруднюючої речовини у відпрацьованих газах та впливу фізичних факторів пересувного джерела - гранично допустима кількість забруднюючої речовини у відпрацьованих газах пересувного джерела, що відводиться в атмосферне повітря;

норматив гранично допустимого викиду забруднюючої речовини стаціонарного джерела - гранично допустимий викид забруднюючої речовини або суміші цих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного джерела викиду;

технологічний норматив допустимого викиду забруднюючої речовини - гранично допустимий викид забруднюючої речовини або суміші цих речовин, який визначається у місці його виходу з устаткування;

норматив якості атмосферного повітря - критерій якості атмосферного повітря, який відображає гранично допустимий максимальний вміст забруднюючих речовин в атмосферному повітрі і при якому відсутній негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища;

норматив гранично допустимого впливу фізичних та біологічних факторів стаціонарних джерел - норматив, який встановлюється для кожного стаціонарного джерела акустичного, електромагнітного, іонізуючого та інших фізичних і біологічних факторів на рівні, за якого фізичний та біологічний вплив усіх джерел у цьому районі з урахуванням перспектив його розвитку в період терміну дії встановленого нормативу не призведе до перевищення нормативів екологічної безпеки атмосферного повітря (за найбільш суворим нормативом);

джерело викиду - об'єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

Згідно до ст.11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік забруднюючих речовин переглядається Кабінетом Міністрів України не менше одного разу на п'ять років за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

За поданням обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, органи місцевого самоврядування з урахуванням особливостей екологічної ситуації регіону, населеного пункту можуть додатково встановлювати перелік забруднюючих речовин, за якими здійснюється регулювання їх викидів на відповідній території.

За поданням обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, органи місцевого самоврядування, у разі перевищення нормативів екологічної безпеки, на відповідній території затверджують відповідно до закону програми оздоровлення атмосферного повітря, здійснюють заходи щодо зменшення забруднення атмосферного повітря.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до першої групи, суб'єкту господарювання, об'єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

До першої групи належать об'єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До другої групи належать об'єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До третьої групи належать об'єкти, які не належать до першої і другої груп.

Строк дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до першої групи, суб'єкту господарювання, об'єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, - сім років, об'єкт якого належить до другої групи, - десять років, об'єкт якого належить до третьої групи, - необмежений.

Перелік установ, організацій та закладів, яким надається право на розробку документів, що обгрунтовують обсяги викидів для підприємств, установ, організацій та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря видаються за умови: неперевищення протягом строку їх дії встановлених нормативів екологічної безпеки; неперевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел; дотримання вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин.

У разі зміни параметрів джерел викидів, їх кількості, кількісного та якісного складу забруднюючих речовин, заходів із зниження їх кількості до зазначених дозволів вносяться зміни.

Якщо за результатами спостережень за станом атмосферного повітря або розрахунковими даними встановлено зони, де внаслідок причин об'єктивного характеру встановлено перевищення нормативів екологічної безпеки, приймається рішення про поетапне зниження викидів забруднюючих речовин підприємствами, установами, організаціями та громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності. Тривалість кожного етапу та необхідне зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин на кожному етапі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Порядок проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, які отримали такі дозволи, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідач, в оскаржуваній частині припису, каже на необхідність отримання позивачем дозволу ще на 6 ємностей для тимчасового зберігання дизельного палива із 7 одиниць, які вважає окремим джерелами утворення викиду.

Колегія суддів зауважує на те, що як вбачається із дозволу на викиди забруднюючих речовин від 25.03.2016 року №, за позивачем обліковується лише одне джерело викиду - джерело №18, до якого входить склад МПП у який включено 7 джерел утворення забруднюючої речовини.

Актом перевірки не встановлено використання позивачем іншого аніж дане джерело №18 викиду.

Крім цього, відповідно до додатку до дозволу №-2313 від 25.03.2016 року, позивач має склад ПММ №18НВ - джерело забруднення 7 одиниць (аркуш справи 8,10).

Виходячи із викладеного, колегія суддів погоджується з позовними вимогами про необґрунтованість п.п.1, 2 оскаржуваного припису відповідача.

В своїй апеляційній скарзі позивач не спростовує факт наявності даних ємностей, лише каже про неправильність висновків суду, щодо того, що на території АЗС позивача, у який включено 7 джерел утворення забруднюючої речовини, а саме бензин (нафтовий, малосірчистий) та керосин (газ), тобто дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 6 клапанів ємностей для тимчасового зберігання дизельного пального, відсутній.

Апелянт обґрунтовано, на думку колегії суддів, вважає, що жодним нормативним актом України до складу шкідливих речовин не віднесено дизельне пальне (як окрема речовина), відповідно, й дозволу не потрібно.

Відповідач вказує на те, що посилання позивача на те, що у таблиці 2.1 звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин, яке включає в себе склад ПММ, та до якого дійсно входить 7 джерел утворення забруднюючої речовини такої як бензин (нафтовий, малосірчатий) та керосин (гас) є наміркованим.

Так, зі змісту таблиці 2.2 вбачається, що джерело №18 є неорганізованим джерелом (неорганізований викид - викид, який надходить в атмосферу у вигляді ненаправлених потоків пило газоповітряної суміші від джерел забруднення , не оснащених спорудами для відведення газів, газоходами, трубами та іншими спорудами).

Окрім цього, під час перевірки виявлено організовані джерела викидів (організований викид - викид, який надходить в атмосферу через спеціально споруджені газоходи, труби та інші споруди ), тобто ємності обладнані клапанами, через які здійснюється викид забруднюючої речовини.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки акт перевірки від 17.10.2017 року №591/01-04/02-09 не містить такого порушення.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, але зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, тому судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротоп" задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 по справі № 820/2547/18 скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Скасувати припис Державної екологічної інспекції в Харківській області від 07.03.2018 року № 45/02-09 в частині пункту 1 та пункту 2.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді Л.В. Мельнікова А.П. Бенедик

Повний текст постанови складено 10.08.2018.