Справа № 2040/5377/18
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2018 р. №2040/5377/18
Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оформлене листом від 14.03.2018р. Т-1840/0-2090/0/95-18, про відмову у наданні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, картка платника податків НОМЕР_1, дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 10,64 га в умовних кадастрових гектарах, право на яку виникло на підставі рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 17.03.2003р.;
- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, картка платника податків НОМЕР_1, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 10,64 га в умовних кадастрових гектарах;
- стягнути на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, картка платника податків НОМЕР_1, судові витрати у сумі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним було подано заяву, з доданими до неї необхідними документами, до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) розташованої за межами населених пунктів на території Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області.
Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом від 14.03.2018 № Т-1840/0-2090/0/95-18 відмовило ОСОБА_1 у наданні на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) розташованої за межами населених пунктів на території Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, посилаючись на те, що у Головного управління відсутні правові підстави для надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою. Відповідь мотивували тим, що згідно наданого свідоцтва про право на спадщину, позивач має право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП ім. 40-річчя Жовтня, а Головне управління передає лише земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності. Тому, позивач вважає відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області протиправною, та такою, що суперечить нормам чинного законодавства з питань передачі земельних ділянок, оскільки земельна ділянка, на яку має право позивач, знаходиться на землях державної форми власності. Вказану відмову позивач вважає незаконною, в зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду. Разом з позовом позивачем надано заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 року відкрито провадження по даній справі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив у відзиві, що ГУ Держгеокадастру у Харківській області в межах повноважень та керуючись нормами чинного законодавства України надано обґрунтовану відповідь позивачу. У відповідності до вимог чинного земельного законодавства, Головне управління не наділено повноваженнями щодо розпорядження землями колективної власності.
Представник позивача - ОСОБА_2 (довіреність №1635 від 26.12.2017р.), прибув у судове засідання, склав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача - ОСОБА_3 (довіреність №32-20-0.14,2-5/62-18 від 05.01.2018р.), у судове засідання прибув, не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження, та наполягав на залишенні позовних вимог без задоволення.
Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до сертифікату РН №892591 на право на земельну ділянку (пай) від 26.11.2003 р., на підставі рішення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області від 05.09.2003 р. №201, ОСОБА_1 належить право на земельну ділянку (пай) із землі, яка перебуває у колективній власності КСП "ім.40 річчя Жовтня" розміром 10,64 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.16).
Позивач подав заяву, з доданими до неї необхідними документами, до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) розташованої за межами населених пунктів на території Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області.
Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом про розгляд заяви від 14.03.2018 № Т-1840/0-2090/0/95-18 повідомило ОСОБА_1, про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.21).
В обґрунтування вказаного відповідач посилався на те, що згідно з наданого сертифікату ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП "ім.40 річчя Жовтня", а відповідно до п. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності.
Надаючи правову оцінку матеріалам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першої статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Пунктами 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що громадянам - власникам земельних часток паїв за їх бажанням виділяються в натурі ( на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Пунктом 8 Перехідних Положень Земельного кодексу України визначено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.
Відповідно до частин першої та другої статті 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.
Згідно з частиною п'ятою ст.25 Земельного кодексу України, особи, зазначені у частині першій цієї статті , мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).
Частинами десятою та одинадцятою наведеної статті визначено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.
Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим, ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
До компетенції районних державних адміністрацій, у відповідності до частини третьої ст. 122 Земельного кодексу України, належать повноваження з передачі земельних ділянок державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:
а) ведення водного господарства;
б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;
в) індивідуального дачного будівництва
За приписами частини четвертої вказаної норми, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, зазначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Отже, розмежування компетенції районних державних адміністрацій та центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів щодо розпорядження земельними ділянками державної власності, які знаходяться за межами населеного пункту, відбувається в залежності від призначення такої земельної ділянки.
Відповідно, до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, належить розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01.01.2013, розмежовано землі державної та комунальної власності в Україні. Пунктом 6 визначено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються:
у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами;
за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.
Таким чином, зі змісту вищенаведених законів випливає, що до повноважень відповідача належить питання розпорядження земельними ділянками, державної власності сільськогосподарського призначення що розташовані за межами населеного пункту в тому числі і земельним ділянкам резервного фонду сільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності.
Враховуючи, що позивач просив надати йому земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення, що знаходиться за межами населеного пункту, то суд приходить до висновку про безпідставність відмови відповідача у розгляді заяви позивача в зв`язку з відсутністю відповідних повноважень.
Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного суду від 27.02.2018р. у справі № 818/661/17.
Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
У ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України наведено вичерпний перелік підстав, з огляду на які приймається рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність приймають органи, визначені в ст. 118 Земельного кодексу України.
Надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюються виключно органами, визначеними у ст. 118 Земельного кодексу України.
Відповідь Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 214.03.2018 №Т-1840/0-2090/0/95-18 не містить рішення з приводу вирішення питання, яке було підставою для звернення.
Фактично відповідач не розглянув по суті звернення ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Суд зазначає, що згідно ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб
Як вже зазначалось вище, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні ( ч.7 ст.118 ЗК України).
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету ОСОБА_5 державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
Зі змісту наведених норм вбачається, що питання надання позивачу дозвілу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 10,64 га в умовних кадастрових гектарах, є саме дискреційними повноваженнями Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оскільки вказаний орган самостійно приймає рішення про надання відповідного дозволу або відмови у його наданні, аналізуючи подані документи, відповідно до норм Земельного кодексу України.
З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Враховуючи викладене, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких останній просив, суд виходить за межі позовних вимог та зобов'язує Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 10,64 га в умовних кадастрових гектарах, з урахуванням висновків суду по даній справі.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 205, 242, 246, 255,295 КАС України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 10,64 га в умовних кадастрових гектарах, з урахуванням висновків суду по даній справі.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення у відповідності до ст. 295 цього Кодексу. Або в порядку, передбаченому п.15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко