Справа № 820/1111/18
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/1111/18

Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Донець Л.О.

суддів: Жигилія С.П. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 (суддя І інстанції Бідонько А.В.), повний текст складено 22.05.18 по справі № 820/1111/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області (далі - відповідач), в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення № 2038-4414/1303 від 03.10.2017 року, яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 67322,88 грн; №2038-4417/1303 від 03.10.2017 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 133332,48 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року позов задоволено.

Скасовані податкові повідомлення рішення відповідача №№ 2038-4414/1303 від 03.10.2017 року, 2038-4417/1303 від 03.10.2017 року.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на неврахування судом першої інстанції фактичних обставин справи, зокрема, надання приміщень, які стали базою для оподаткування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки саме не промисловому підприємству, що виключає набуття статусу промислової будівлі даним об'єктом, та правильності розрахунку податку на нерухоме майно, наведеному у відгуку на позовну заяву.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що працівниками відповідача визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у розмірі - 133332,48 грн податковим повідомленням-рішення № 2038-4417/1303 від 03.10.2017 року, та суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 рік у розмірі - 67322,88 грн податковим повідомленням-рішення № 2038-4414/1303 від 03.10.2017 року.

Позивач є власником об'єктів загальною площею 6912,00 кв м (літ п-2 - 1726,50 кв м, літ О-1 - 102,4 кв м, літ И-1 - 548,00 кв м, літ С-1 - 1833,20 кв м, літ Ж-2 - 524,80 кв м, літ Р-1 - 2177,1 кв м), що розташовані за адресою - вул. Георгієвська, б.10 в м. Харкові, та гаража, що розташований за адресою - АДРЕСА_2.

Між позивачем та ТОВ «Фабрика меблів «Біс-М» укладено договір оренди нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_1, загальною площею 6912,00 кв м (літ п-2 - 1726,50 кв м, літ О-1 - 102,4 кв м, літ И-1 - 548,00кв м, літ С-1 - 1833,20 кв м, літ Ж-2 - 524,80 кв м, літ Р-1 - 2177,1 кв м).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із приписів статей 6, 12, 266 ПК України, які виключають встановлення ставок податку на нерухоме майно після 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін.

Окрім цього, судом першої інстанції зроблений висновок про здійснення податковим органом некоректного розрахунку вказаного податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, з помилковим вказанням на різні зонування одних й тих же приміщень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно до пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п.п.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

На підставі п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом «є» п.п.266.2.2, п.266.2 ст.266 ПК України визначено, що не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є власником приміщень, а саме: загальною площею 6912,00 кв м (літ п-2 - 1726,50 кв м, літ О-1 - 102,4 кв м, літ И-1 - 548,00 кв м, літ С-1 - 1833,20 кв м, літ Ж-2 - 524,80 кв м, літ Р-1 - 2177,1 кв м), що розташовані за адресою - АДРЕСА_1, та гаража, що розташований за адресою - АДРЕСА_2.

Податковим органом наведений наступний розрахунок вказаного податку за 2015 рік встановив - 6912 Х9,74 = 67322,88 грн, 6912 - площа нежитлового приміщення, 9,74 - ставка податку за 2015 рік (0,8%*1218,00 грн), та за 2016 рік 6912 Х19,29 = 133332,48 грн, де 6912 - площа нежитлового приміщення, 19,29 ставка податку за 2016 рік (1,4 % *1378,00 грн).

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що об'єкт оподаткування вказаного податку - приміщення, що належать позивачу, знаходиться саме у 3 зоні, встановленій рішенням Харківської міської ради від 21.01.2015 року 36 сесії шостого скликання №1793/15 «Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року №126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України», тоді як у розрахунку податку на 2015 рік обрана - 2 зона.

Крім цього, колегія суддів погоджується з позицією щодо дії закону у часі з питань встановлення ставки податку та застосування норм статті 266 ПК України.

У відповідності до п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону рекомендовано переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, а також установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) необхідно в місячний термін, тобто до 01 лютого 2015 року, прийняти рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Харківською міською радою 21.01.2015 року на 36 сесії шостого скликання прийнято рішення № 1793/15 "Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року №126/11 "Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України". Даним рішенням затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у м. Харкові.

Пунктом 2 вказаного рішення визначено, що це рішення набирає чинності з 01.01.2015 року.

Згідно ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні та міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ч.1 ст. 69 вказаного Закону, органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 8 Податкового кодексу України встановлено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно до ст. 10 ПК України, до місцевих податків належать: податок на майно та єдиний податок, а до місцевих зборів: збір за місця для паркування транспортних засобів і туристичний збір.

Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Зазначена норма узгоджується з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у підпункті 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України.

Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2015 році, таке рішення повинно бути прийнято до 15 липня 2014 року.

Оскільки рішення Харківської міської ради № 1793/15 "Про місцеві податки і збори" в частині встановлення податку на транспорт на 2015 рік прийняте 21 січня 2015 року, тобто після 15 липня 2014 року, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Застосування контролюючим органом положень вказаного рішення у 2015 році при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення, суперечить положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України визначено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів.

В своїй апеляційній скарзі відповідач не спростовує висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

В силу приписів ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Згідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 по справі № 820/1111/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді С.П. Жигилій Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 10.08.2018.