Справа № 826/6845/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 липня 2018 року № 826/6845/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Борсуковської А.О.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Рогової І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у місті Києві

про визнання протиправними та скасування наказу в частині, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - відповідач-1), Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - відповідач-2), у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) відповідача-2 щодо невідповідності позивача займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність.

визнати протиправним та скасувати в частині щодо позивача наказ №72 о/с від 28.01.2016, яким майора поліції ОСОБА_1 (М-118897), оперуповноваженого Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві звільнено зі служби в поліції згідно із пунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

поновити позивача на посаді оперуповноваженого Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві.

стягнути з відповідача-1 на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та провести розрахунок за відпрацьований час з 01.02.2016 по 13.02.2016.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2017 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.11.2017 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог до відповідача-1 та від 27.03.2018 залишено без розгляду позовну заяву позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення (висновку) Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, вказавши на протиправність спірного наказу про звільнення позивача за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України "Про Національної поліції", оскільки вважає, що його має бути звільнено за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національної поліції", на підставі його заяви про звільнення за власним бажанням.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні, вказавши на те, що при видачі спірного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінивши в судовому засіданні належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач з 07.11.2015 прийнятий на службу до Національної поліції.

Підставою прийняття на службу в Національну поліцію слугував Наказ Головного управління Національної поліції від 07.11.2015 року, яким позивача призначено на посаду оперуповноваженого Оболонського управління поліції ГУ Національної поліції України в м. Києві.

28.01.2016 Наказом Головного Управління Національної поліції в м. Києві № 72 о/с майора поліції ОСОБА_1 (М-118897), оперуповноваженого Оболонського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві - звільнено зі служби в поліції згідно за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Підставою звільнення є атестаційний лист ОСОБА_1 з висновком атестаційної комісії від 12.01.2016 року.

Позивач не погоджуючись з формулювання підстав звільнення, та вважаючи спірний наказ таким, що порушує його законні права та інтереси, звернувся до суду з даним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не погоджується з вказаним наказом, з тих підстав, що 19.01.2016 останнім подавався рапорт про звільнення, на підставі чого, 28.01.2016 року відповідачем прийнято наказ № 72 о/с, з якого вбачається, що ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Відтак, позивач вважає, що відповідачем, в супереч вимог чинного законодавства, видано інший наказ від 28.01.2016 року № 72 о/с, яким позивача було звільнено за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", з яким позивача не було ознайомлено та про існування якого позивачу стало відомо 13 травня 2017 року.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 1 Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Національну поліцію", Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно статті 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частина перша статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" визначає, що атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Згідно з частиною другою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", якій консолідує пункт 3 розділу І Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року №1465 (далі по тексту - Інструкція) атестування поліцейських проводиться:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Прийняття рішення про проведення атестування поліцейських з інших підстав, ніж зазначені у ч. 2 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію", не передбачено.

Відповідно до частин третьої - п'ятої статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Отже, проведення атестації поліцейського можливе виключно у випадках визначених нормами Закону України "Про Національну поліцію" та Інструкції, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Метою проведення атестації із будь-яких зазначених вище підстав є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей та за наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді. При цьому мають значення фактичні обставини, що мали місце і передували проведенню атестування та звільненню особи через службову невідповідність.

Відповідно до пункту 14 розділу IV Інструкції засідання атестаційної комісії вважається правомочним за умови участі в її роботі не менше половини від її складу.

Згідно з Інструкцією атестування поліцейських проводиться у два етапи: тестування та співбесіда.

Порядок організації, підготовки, проведення тестування зазначений у розділі V Інструкції.

Відповідно до пункту 1 цього розділу тестування проводиться з метою об'єктивного і неупередженого з'ясування спроможності поліцейських за своїми професійними та особистісними якостями виконувати службові обов'язки на посадах в апараті Національної поліції України чи органах поліції.

Пунктом 10 розділу IV Інструкції передбачено, що з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування. За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест), та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

Згідно з пунктом 17 розділу V Інструкції результати тестування фіксуються у відповідній відомості і засвідчуються підписом поліцейського, після чого ці відомості передаються до відповідної атестаційної комісії (пункт 20 цього розділу).

За рішенням атестаційної комісії, як визначено пунктом 12 розділу IV Інструкції, поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

Пунктом 15 розділу IV Інструкції встановлено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність;4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Згідно з пунктами 20-23 цього розділу Інструкції усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення. У протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу. Протоколи засідань атестаційної комісії підписуються головою, секретарем, присутніми на її засіданні членами комісії.

З матеріалів справи вбачається, що атестацію позивач проходив відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліціцію» та Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 №1465 (далі - Інструкція №1465).

Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві № 11 від 15.12.2015 «Про створення атестаційних комісій Головного управління» затверджено склад атестаційних комісій та прийнято рішення про проведення атестування поліцейських Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Згідно з положеннями Інструкції атестування проводиться в два етапи: 1.тестування; 2. співбесіда.

Позивача на підставі пункту 12 розділу IV Інструкції №1465 за рішенням атестаційної комісії було запрошено на співбесіду 12.01.2016.

Згідно висновків атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві від 12.01.2016 позивач не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службу невідповідність, з яким останній ознайомився 18.01.2016, що вбачається з розділу 4 атестаційного листа з підписом про ознайомлення.

Судом враховано те, що атестаційна комісія дійшовши висновку про невідповідність позивача займаній посаді, досліджувала атестаційний лист, декларація про доходи, послужний список, інформаційна довідка, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої Закону України "Про очищення влади", інформація з відкритих джерел та результати тестувань (на загальну здібності та навички - 15 балів, на знання законодавчої бази - 31 бал).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що атестаційною комісією при прийнятті рішення про те, що позивач займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, відповідає вимогам Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських та прийняте атестаційною комісією з урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття.

При цьому, суд зазначає, що спірний наказ відповідача від 28.01.2016 №72 о/с був виданий відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію», на підставі висновку атестаційної комісії від 12.01.2016 року, згідно якого позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому доводи позивача відносно того, що він має бути звільнений за власним бажанням, не заслуговують на увагу, з тих підстав, що ні особова справа позивача ні матеріали справи не містять будь-який рапорту останнього щодо бажання звільнення зі служби в поліції за власним бажанням.

Дослідивши витяг з наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 28 січня року №72 о/с, який міститься в матеріалах справи, суд вважає за необхідне зазначити, що останній містить саме помилку, а саме: відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнити зі служби в поліції з пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77», оскільки у ньому підставою для звільнення позивача у зазначено саме: «...атестаційний лист ОСОБА_1 з висновком атестаційної комісії від 12 січня 2016 року».

Відтак, твердження позивача про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до зазначених вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та довів правомірності винесеного оскаржуваного наказу, натомість позивач таких доказів на підтвердження своєї правової позиції не надав.

Зважаючи на те, що в ході судового розгляду суд дійшов до висновку про правомірність спірного наказу про звільнення позивача з посади, інші позовні вимоги про поновлення на посаді, стягнення суми коштів за час вимушеного прогулу, як похідні, задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 09.08.2018.

Суддя Є.В. Аблов