Справа № 809/837/18
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"08" серпня 2018 р. справа № 809/837/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Главача І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Шпак М.М.,

представника позивача - Кульбій-Кухар Ю.В.,

відповідача -1 - не з'явився,

відповідача -2 - не з'явився,

представника третьої особи - Волосянка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання про закриття провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Соловія Володимира Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватне акціонерне товариство «Прикарпатагробуд», про визнання протиправним та скасування рішення №34555623 від 31.03.2018 та скасування державної реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И В:

15.05.2018 публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (надалі - позивач) звернулось до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (надалі - відповідач-1), державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Соловія Володимира Володимировича (надалі відповідач -2) про визнання протиправним та скасування рішення №34555623 від 31.03.2018 та скасування державної реєстрації права власності.

Суд ухвалою від 18.05.2018 відкрив провадження в даній адміністративній справі, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та залучив до участі в справі №809/837/18 приватне акціонерне товариство «Прикарпатагробуд» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (надалі - третя особа).

06.08.2018 на адресу суду надійшла заява представника приватного акціонерного товариства «Прикарпатагробуд» про закриття провадження у даній справі, мотивована тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки між сторонами існує спір про право, а тому даний спір належить до юрисдикції господарського суду.

08.08.2018 у судовому засіданні представник позивача щодо задоволення вказаної зави заперечила, звернула увагу суду на постанову Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №815/4618/16.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 у судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце судового розгляду сторони були нележним чином повідомлені.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного акціонерного товариства «Прикарпатагробуд» підтримав раніше подане ним клопотання про закриття провадження у справі із зазначених у ньому підстав.

Розглянувши подану заяву про закриття провадження у справі, вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, суд дійшов висновку про те, що подана представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватним акціонерним товариством «Прикарпатагробуд» заява про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом заявленого позову є вимоги про визнання протиправним та скасування рішення №34555623 від 31.03.2018 та скасування державної реєстрації права власності за відкритим акціонерним товариством «Прикарпатагробуд» на об'єкт нерухомості: база відпочинку, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Косівський район, село Люча, присілок Верхній Рушір, будинок 51.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових відносинах, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням, наведеними у пунктах 1-2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

У пункті 7 частини 1 зазначеної статті визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, адміністративне процесуальне законодавство визначило суб'єктом владних повноважень не лише орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, а й іншого суб'єкта, який в силу повноважень, наданих законодавством, виконує окремі владні управлінські функції або делеговані повноваження.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1); реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункт 9).

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом № 1952-IV (стаття 3 цього Закону).

Правовий статус і компетенція державного реєстратора передбачені в статті Закону № 1952-IV. За приписами пункту 1, 2 частини 3 цієї статті державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з яким закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до статті 18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку, зокрема: формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (частина 4 статті 18 Закону № 1952-IV).

Згідно з пунктом 6 частини 1 стітті 24 зазначеного Закону в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Підстави для внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них встановлено статтею 26 Закону № 1952-IV, у частині 1 якої визначено, що подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.

Отже, з наведених вище норм можна дійти висновку про важливість дотримання і неухильного виконання процедури державної реєстрації виключно на підставі вимог закону, оскільки невиконання суб'єктом реєстрації вимог законодавства зводить нанівець законність всієї процедури державної реєстрації.

Особливістю правовідносин, що розглядаються адміністративними судами, є їх публічно - правовий характер, пов'язаний із сферою реалізації публічної влади.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що в провадженні ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції на виконанні перебуває наказ Господарського суду Харківської області, яким з відкритого акціонерного товариства «Прикарпатагробуд» на користь позивача публічного акціонерного товариства «Мегабанк» стягнуто заборгованість за іпотечним договором 3 ГД 04/2008-з2 від 23.07.2008 у розмірі 2465463,30 грн. В ході виконавчого провадження було описано, арештовано та передано на реалізацію майно боржника відкритого акціонерного товариства «Прикарпатагробуд», а саме незавершений будівництвом профілакторій та допоміжні споруди, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., Косівський р-н, с. Люча, присілок Верхній Рушір, 51 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно: 14200291.

Державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника, на підставі якої було внесено запис в Державний реєстр речових прав №19742814 від 26.09.2012р.

30.03.2017 року Державним реєстратором виконавчого комітету Івано-франківської міської ради було прийнято рішення про реєстрацію права власності за відкритим акціонерним товариством «Прикарпатагробуд» на вказаний об'єкт нерухомості, про що зроблено запис за №19742352.

Після проведення третіх електронних торгів вказане нерухоме майно було передане стягувану публічному акціонерному товариству «Мегабанк» в рахунок погашення боргу, про що складено відповідні постанова та акт державного виконавця від 05.04.2017 року.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №38717454 від 14.12.2017р. державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Маркуц Уляна Михайлівна відмовила позивачу у державній реєстрації на вказаний об'єкт нерухомості на підставі пункту 5 частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV.

Таким чином, 30.03.2017 року Державним реєстратором виконавчого комітету Івано-франківської міської ради було прийнято рішення про реєстрацію права власності за відкритим акціонерним товариством «Прикарпатагробуд» на вказаний об'єкт нерухомості в період дії постанови Державного виконавця про арешт майна боржника, на підставі якої було внесено запис в Державний реєстр речових прав №19742814 від 26.09.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора, як суб'єкта, наділеного Законом № 1952-IVвладними функціями приймати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, у зв'язку з неналежним невиконанням ним обов'язку щодо перевірки поданих для цього документів, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення були наявні суперечності між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та був наявний запис про арешт майна згідно постанови державного виконавця.

Отже, предметом спору в цій справі є правомірність вчинення реєстраційних дій з державної реєстрації речового права за наявності суперечності між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та за наявності в Державному реєстрі прав запису про державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно.

Тобто в цій справі дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який, на думку позивача, вийшов за межі своїх владних повноважень, прийнявши рішення про реєстрацію права власності за відкритим акціонерним товариством «Прикарпатагробуд» на об'єкт нерухомості: база відпочинку, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Косівський район, село Люча, присілок Верхній Рушір, будинок 51.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративного суду.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 23.05.2018, справа №815/4618/16, адміністративне провадження №11-452апп18.

Таким чином, заява представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного акціонерного товариства «Прикарпатагробуд» про закриття провадження у даній справі є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 19, 238, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного акціонерного товариства «Прикарпатагробуд» про закриття провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Соловія Володимира Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватне акціонерне товариство «Прикарпатагробуд», про визнання протиправним та скасування рішення №34555623 від 31.03.2018 та скасування державної реєстрації права власності - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 256, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Главач І.А.