Справа № 819/867/18
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2018-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/867/18

09 серпня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільські області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 03.07.2017 ВП38999059 в розмірі 174947,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем 03.07.2017 прийнята постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №38999059, яка є протиправною і підлягає скасуванню. Так, відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-УІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом. Зокрема зазначено, що фактичне стягнення відбулося на суму 262584,09 грн, то відтак відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в сумі 174947,87 грн. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем була винесена постанова про стягнення виконавчого збору 23.06.2017 на суму 29209,34 грн. Тому, враховуючи викладене вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору не відповідає Закону України "Про виконавче провадження", оскільки 30.06.2017 було прийнято Постанову про закінчення виконавчого провадження, фактичного стягнення не відбулося, то відтак відсутні підстави для стягнення виконавчого збору. Із вказаних підстав позивач просив суд задовольнити позов повністю.

Ухвалою суду від 31 травня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі визначено поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та призначено у справі судове засідання на 11.06.2018.

Позивач 07.06.2018 подав заяву про зміну позовних вимог, в якій просить позовні вимоги викласти у такій редакції: визнати протиправною та скасувати постанову Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору від 03.07.2017 ВП 38999059 в розмірі 174947,87 грн. (аркуш справи 41).

Ухвалою суду від 11.06.2018 прийнято зміну позовних вимог та розгляд справи відкладено до 10.07.2018.

Відповідач 13.06.2018 подав відзив на адміністративний позов в якому просив відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі (аркуш справи 46-49), мотивуючи тим, що на виконанні Збаразькому міжрайонному відділі держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебувало виконавче провадження № 38999059 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-409/12 виданого Лановецьким районним судом та 19.07.2013 винесено відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідач зазначає, що всі виконавчі дії, в тому числі і оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору в сумі 174947,87 грн. приймались державним виконавцем в межах наданих йому повноважень і відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Також зазначено, що коштів, які надійшли від реалізації арештованого майна в сумі 292093,43 грн недостатньо для задоволення вимог сягувача в сумі 2041572,10 грн, а тому державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження та 03.07.2017 постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 174947,87 грн., тобто різницю між сумою виконавчого збору, яка підлягала стягненню 204157,21 та сумою виконавчого збору, яка була утримана при реалізації майна боржника. Відповідач вважає оскаржувану постанову правомірною, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Із вказаних підстав просила відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 09.08.2018 р. суд ухвалою перейшов у письмове провадження, оскільки позивач та представник відповідача на підставі ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) подали письмові клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст.229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних міркувань.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Збаразькому міжрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебувало виконавче провадження №38999059 з примусового виконання виконавчого листа № 2-409/12 виданого Лановецьким районним судом про: «для задоволення вимог «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», які виникли з кредитного договору № 18/К від 24.04.2008 та складаються з: 1499662,35 грн. - заборгованості по кредиту; 388162,58 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 3900,00 грн. - заборгованість по комісії; 148237,67 грн. - пеня за несплату основного боргу, відсотків і комісії, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будівлю цеху з переробки риби, загальною площею 291 м , яка знаходиться у м.Ланівці Тернопільської області по вул.Сонячній 10 та належить ОСОБА_1 - за початковою ціною 422072 грн. для подальшої реалізації; земельну ділянку для роздрібної торгівлі та комерційних послуг площею 0,0917 га, яка знаходиться у м.Ланівці Тернопільської області по вул.Сонячній 10 та належить ОСОБА_1 - за початковою ціною 17166,24 грн. для подальшої реалізації шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки. Початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється на рівні, не нижчому визначеному в договорі іпотеки, а за погодженням сторін може визначатися на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».

Державним виконавцем 19.07.2013 р. керуючись ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (аркуш справи 50).

17.03.2014 складено акт опису й арешту майна боржника, а саме: будівлі цеху з переробки риби та земельної ділянки для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, які належать боржнику (аркуш справи 51-54).

24.01.2017 у відповідності до вимог ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-УІІІ (в редакції від 02.06.2016) на адресу Головного територіального управління юстиції направлено заявку щодо реалізації будівлі цеху з переробки риби та земельної ділянки для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, які належать боржнику (аркуш справи 55).

Згідно протоколу №262049 проведення електронних торгів від 09.06.2017 майно боржника - будівлі цеху з переробки риби та земельної ділянки для роздрібно: торгівлі та комерційних послуг реалізовано (аркуш справи 56-57).

На депозитний рахунок Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області надійшли кошти від реалізації арештованого майна в сумі 292093,43 грн.

Згідно інформації про виконавче провадження №38999059 державним виконавцем прийнята постанова про стягнення виконавчого збору від 23.06.2017 на суму 29209,34 грн. та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 02.12.2016 і 23.06.2017 (аркуш справи 13-17). Як наслідок вказано постанова про стягнення виконавчого збору від 23.06.2017 була виконана та сума виконавчого збору 29209,34 грн. була стягнута відповідачем, що підтвердили сторони у судовому засіданні.

Державним виконавцем 30.06.2017 керуючись п.15 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-УПІ (в редакції від 02.06.2016) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

У свою чергу державним виконавцем Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2 03.07.2017 винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 174947,87 грн. (аркуш справи 58) та на підставі даної постанови відкрито виконавче провадження №55151627 від 14.11.2017 по її примусовому виконанню (аркуш справи 59-60).

Не погоджуючись із постановою про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінюючи правомірність рішення, дій відповідача як суб'єкта владних повноважень, суд керувався критеріями, закріпленими у ч.2 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні позовних вимог суд враховує наступне.

Порядок виконання судових рішень врегульований Законом України "Про виконавче провадження".

02 червня 2016 року прийнятий новий Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ, який набрав чинність із 05.10.2016 року.

Судом встановлено, що виконавче провадження №38999059 було розпочате за під час дії Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р. № 606-ХІV, а спірна постанова від 03.07.2017 винесена у період дії Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VІІІ).

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином норми Закону № 606-ХІV застосовуються до виконавчих дій, які були розпочаті до 05.10.2016 року, а норми Закону № 1404-VІІІ до виконавчих дій, які були розпочаті після 05.10.2016 року.

Відповідно до ст. 13 Закону № 1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто до такої виконавчої дії повинні бути застосовані норми Закону № 1404-VІІІ.

Законом № 1404-VІІІ змінено правовий статус виконавчого збору.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно статті 27 Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ, розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, виконавчий збір стягується на підставі постанови, яка виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника сум або закінчення виконавчого провадження згідно статті 39 Закону в розмірі 10 % від суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Аналіз наведених норм Закону № 1404-VIII дає можливість зробити висновок про те, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень; 3) виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

Судом встановлено, що на депозитний рахунок Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області надійшли кошти від реалізації арештованого майна в сумі 292093,43 грн. та стягнуто виконавчий збір в сумі 29209,34 грн. згідно постанови про стягнення виконавчого збору від 23.06.2017, що і не заперечувалося відповідачем.

При цьому, приписами Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (статті 40, 42 Закону) передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною 3 статті 40 Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ вказано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частиною 4 статті 42 Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина 1 статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, після набрання чинності Законом від 02.06.2016 № 1404-VІІІ виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному цим Законом, який в даному випадку, обумовлює можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження в порядку статті 39 Закону чи повернення виконавчого документа згідно статті 37 Закону.

Натомість, як встановлено судом, виконавчий збір за фактично утриману суму при реалізації майна боржника був стягнутий.

Крім того, суд звертає увагу, що в рішенні Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2012 року зазначено, що майновий поручитель відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Тому, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, яка являлась майновим поручителем, згідно кредитного договору №18/К від 24.04.2008, тому відповідає в межах вартості предмета застави/іпотеки, а не в межах всієї суми заборгованості по кредитному договорі, на підставі якого за рішенням Лановецького районного суду видано виконавчий лист від 24.04.2013 та відкрито виконавче провадження №38999059.

Враховуючи що 30.06.2017 у ВП №38999059 виконавцем прийнята Постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.15. ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", фактичного стягнення по виконавчому документу на повну суму заборгованості не відбулося, суд дійшов висновку оскаржене рішення прийнято не на підставі, не у спосіб визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин для прийняття рішення та не пропорційно до фактично стягнутої суми, що свідчить про його відповідність критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає, що державний виконавець не мав правових підстав для винесення 03.07.2017 постанови про стягнення виконавчого збору ВП38999059 в розмірі 174947,87 грн., що обумовлює необхідність скасування оскарженої постанови .

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх доказів, які б спростовували твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення у повному обсязі.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (вул. Українська, 13, м. Ланівці, Лановецький район, Тернопільська область, РНОКПП НОМЕР_1) до Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (47302, Тернопільська область, Збаразький район, м. Збараж, вул. Шолом Алейхема, 19, ) про скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2 від 03.07.2017 ВП 38999059 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 174947,87 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 серпня 2018 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.