Справа № 804/4396/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2018 року Справа № 804/4396/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -
13.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому просив суд:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо безпідставного зменшення ОСОБА_2 з 01.01.2016 основного розміру пенсії з 73% до 70%;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області встановити ОСОБА_2 основний розмір пенсії - у розмірі 73% суми грошового забезпечення, вказаного у довідці про розмір його грошового забезпечення станом на 1 січня 2016 року, яка виготовлена ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, а саме з 1 січня 2016 року, здійснивши з цієї дати відповідні донарахування до пенсії та відповідні виплати в одноразовому порядку.
Наявність підстав для задоволення позову позивач пов'язує з фактом порушення його права на призначення основного розміру пенсії в розмірі 73% від відповідних сум грошового забезпечення. Вважає дії відповідача незаконними, адже редакція ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1999 №2262-12 (далі - Закон №2262-12), відповідно до якої основний розмір пенсії визначається у розмірі 70% від суми грошового забезпечення, почала діяти тільки з 2014р., тоді як позивачу на час призначення пенсії основний розмір пенсії був визначений відповідно до закону у редакції, що діяла до 2014р., відповідно до якої на той час основний розмір пенсії позивача складав 73% від суми грошового забезпечення, (а максимальний розмір пенсії на той час взагалі був до 90%).
Вказав, що на час призначення позивачу пенсії його вислуга років складала більше 26 років, а тому, з урахуванням вимог ст.12, 13 Закону №2262-12, позивач отримав право на призначення основного розміру пенсії в розмірі 73% від відповідних сум грошового забезпечення (20 років - 50% пенсії, 6 років х 3%, тобто за кожний рік понад 20 років = 18%, а з урахуванням того, що позивач був звільнений з органів внутрішніх справ у відставку за віком (п. «а» ст.65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України), відповідно позивачу до пенсії було додатково враховано 5%).
25.07.2018 року на виконання ухвали у строк, встановлений судом, відповідачем було надано відзив, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволені позову. Зауважив, що позивачеві не було зменшено розмір пенсії, навпаки, розмір пенсії позивача було збільшено у зв'язку з тим, що пенсіонерам органів внутрішніх справ пенсії перераховувалися за прирівняною посадою, виходячи із грошового забезпечення поліцейського станом на січень 2016 року, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», в яке включено оклад за посадою, оклад за спеціальним званням, процентна надбавка за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, премія за січень 2016 року у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.
Вказав, що на момент проведення перерахунку пенсії позивачу максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених військової служби, та деяких інших осіб», не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення. За таких умов, позивачу проведено перерахунок пенсії за вислугу років в розмірі 70 відсотків грошового забезпечення, визначеного відповідно до вимог Постанови №103, і чинної на час перерахунку редакції ст. 13 Закону країни «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При цьому розмір пенсії позивача збільшився в 1,9 разів.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.06.2001 року є пенсіонером Міністерства внутрішніх справ України.
Вислуга (стаж) позивача для призначення пенсії по лінії МВС України складає 26 років 00 місяця 03 дні (наказ Управління МВС України в Луганській області №317 о/с від 20.10.2006).
20.04.2018 року позивач звернувся з заявою до ГУ ПФУ в Луганській області, в якій зазначив, що йому 19.04.2018 року стало відомо проте, що ГУ ПФУ в Луганській області у квітні 2018 року прийняло рішення про зменшення з 01.01.2016 року пенсіонерам силових структур основного розміру пенсії до 70% їх грошового забезпечення, що було визначено їм на підставі довідок ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області для перерахунку їх пенсії з 01.01.2016, - згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціально захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» №900-8 від 23.12.2015 (далі - Закон №900-8), у зв'язку з чим, позивач просив надати відповідь, чи відбулося таке і щодо нього, а якщо відбулося, то просив відновити основний розмір його пенсії до 73%, адже зменшення основного розміру пенсії не дозволяється.
14.05.2018 року ГУ ПФУ в Луганській області за вих.№304/Л-11 надало позивачу відповідь, в якій відповідач вказав про те, що після проведення позивачу з 01.01.2016 року перерахунку пенсії, оновний розмір пенсії позивача був обчислений відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, а саме у розмірі 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, та склав 5830,45 грн. (8329x70%).
Вважаючи дії відповідача незаконними, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту "а" частини 1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №№2262-ХІІ) у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу, пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Згідно частини 2 ст.13 Закону №22б2-ХІІ, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Пунктом 8 розділу II Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі - Закон №3668-17), який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, та пунктом 23 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (далі - Закон №1166-У1І), який набрав чинності з 1 травня 2014 року, до частини 2 ст.13 Закону №22б2-ХІ1 було внесено зміни та цифри "90" замінено цифрами "80" та цифри "80" замінено цифрами "70" відповідно.
Тобто, зміна встановленого Законом максимального розміру пенсії (з 90% до 70% сум грошового забезпечення) відбулася вже після призначення пенсії позивачу.
Таким чином, суд зазначає, що зміна максимального розміру пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення, що відбулася у ч.2 ст.13 Закону №2262-ХІІ після призначення позивачу пенсії, не є підставою для зменшення розміру призначеної пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку.
Внесені Законами №3668-17 та №116б-VІІ зміни до ч.2 ст.13 Закону №2262-ХП щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80% та 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при призначенні нових пенсій.
З урахуванням наведеного, при перерахунку пенсії позивачу повинна застосовується норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення йому пенсії.
Внесені Законами №3668-17 та №1166 - VІІ зміни до ч.2 ст.13 Закону №2262-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80% та 70% відповідного грошового забезпечення стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначання та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.
Частиною 1 ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону № 2262-ХІІ у часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсязі існуючих прав і свобод.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 лип:я 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно - правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що діями відповідача порушено права позивача на призначення основного розміру пенсії в розмірі 73% від відповідних сум грошового забезпечення, які підлягають захисту шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо безпідставного зменшення ОСОБА_2 з 01.01.2016 основного розміру пенсії з 73% до 70% та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області встановити ОСОБА_2 основний розмір пенсії - у розмірі 73% суми грошового забезпечення, вказаного у довідці про розмір його грошового забезпечення станом на 1 січня 2016 року, яка виготовлена ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, а саме з 1 січня 2016 року, здійснивши з цієї дати відповідні донарахування до пенсії та відповідні виплати.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред'явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо безпідставного зменшення ОСОБА_2 з 01.01.2016 основного розміру пенсії з 73% до 70%.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області встановити ОСОБА_2 основний розмір пенсії - у розмірі 73% суми грошового забезпечення, вказаного у довідці про розмір його грошового забезпечення станом на 1 січня 2016 року, яка виготовлена ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, а саме з 1 січня 2016 року, та здійснити відповідні виплати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник