Справа № 805/5041/18-а
Суддя: Загацька Т. В.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 р. Справа№805/5041/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа: Національна поліція України про визнання протиправною бездіяльність та стягнення одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа: Національна поліція України з позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності в термін, встановлений Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, які затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року № 4;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразову грошову допомогу у зв'язку із втратою працездатності в розмірі 123340 (сто двадцять три тисячі триста сорок) грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що з 25.12.2003 року по 06.11.2015 року він проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року продовжив службу в Національній поліції України. З 22.09.2016 року його звільнено з посади через хворобу, з огляду на захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ та встановленням ІІІ групи інвалідності. Позивач зазначає, що наказом ГУ НП в Донецькій області від 21.02.2018 року № 463 йому призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 123340,00 грн. Однак, відповідачем не проведено виплату йому одноразової грошової допомоги, що є протиправною бездіяльністю зі сторони суб'єкта владних повноважень, на підставі чого позивач змушений звернутись до суду із даним позовом.

Від відповідача через відділ діловодства та документообігу суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначає, що на адресу відповідача надійшли матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу із заявою (рапортом) та відповідними документами щодо нарахування йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому третьої групи інвалідності (захворювання, пов'язане з проходженням служби в поліції).

Посилаючись на норми Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи часткової втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 року №4 позивачу повідомлено, що виплати будуть проведені на його особистий картковий рахунок після надходження відповідного фінансування з Національної поліції України.

З огляду на вищезазначене, представник відповідача вважає, що ГУ НП у Донецькій області виконано всі необхідні умови для призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від представника третьої особи на адресу суду надійшли пояснення, в яких він заперечує проти задоволення позовних вимог, та зазначає, ГУ НП у Донецькій області надано суду докази здійснення усіх необхідних дій для виплати одноразової грошової допомоги позивачу, а Національна поліція України відповідно до вказаних вимог Порядку повинна виділяти вказані кошти в порядку черговості шляхом розподілу асигнувань в межах коштів передбачених державним бюджетом на зазначені цілі, ГУ НП у Донецькій області виплатить одноразову грошову допомогу позивачу протягом 5 робочих днів після їх отримання від Національної поліції України, що передбачено пунктом 7 Розділу IV Порядку. Тобто, як вважає представник третьої особи, Національна поліція України при виділенні коштів для виплати одноразової грошової допомоги діє в мажах, у спосіб та на підставі Конституції та законів України і не порушувала прав позивача.

Ухвалою суду від 02.07.2018 року було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 24.07.2018 року.

Ухвалою суду від 24.07.2018 року судом відкладено підготовче засідання на 31.07.2018 року.

Ухвалою суду від 31.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.08.2018 року.

Ухвалою суду від 01.08.2018 року судом відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління Національної поліції в Донецькій області про участь у судовому засіданні 08.08.2018 року о 12-45 в режимі відеоконференції.

Від позивача через відділ діловодства та документообігу суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представники відповідача та третьої особи до судового засідання не з'явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

На підставі частини 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 23.12.2003 року по 06.11.2015 року, а з 07.11.2015 року продовжив службу в Національній поліції України (а.с.10-12).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 21.09.2017 року № 455 о/с звільнено зі служби в поліції з 22.09.2017 року старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0124911) - помічника чергового сектору моніторингу Краматорського відділу поліції за п.2 (через хворобу) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 14).

Обласною медико-соціальною експертною комісією № 1 з 25.09.2017 року ОСОБА_1 встановлено IІI групу інвалідності та визначено, що захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що також підтверджено відповідачем в своєму відзиві на позов (а.с. 13).

22.01.2018 року начальником ГУ НП в Донецькій області затверджено висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та 21.02.2018 року видано наказ №463 «Про виплату одноразової грошової допомоги», відповідно до яких прийнятне рішення про виплату одноразової грошової допомоги позивачу у сумі 123340,00 грн. (а.с. 36-38).

19.02.2018 року управлінням з питань фінансового забезпечення бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції України в Донецькій області надіслано сформовану потребу в коштах на виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 до головного розпорядника коштів - Національної поліції України (а.с. 34).

Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідачем розглянуто вказану заяву та надано позивачу відповідь від 21.05.2018 року №Ш-97/26/01-2018, в якій зазначено, що після надходження відповідного фінансування з Національної поліції України одноразова грошова допомога буде перерахована на його особистий картковий рахунок відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи часткової втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 року №4 (а.с. 15).

На момент вирішення справи, доказів виконання відповідачем вимог законодавства щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а відповідачем до суду не надано доказів на спростування вказаних обставин.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про національну поліцію України» (далі - Закон № 580-VIII).

Статтею 3 Закону № 580-VIII визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Частинами 2, 4 ст. 100 Закону № 580-VIII визначено, що у разі встановлення факту настання смерті поліцейського, а також особи, звільненої зі служби в поліції, внаслідок обставин, зазначених у пунктах 3 - 6 частини першої статті 97 цього Закону, якщо смерть настала протягом шести місяців після отримання інвалідності чи травми, внаслідок отримання яких поліцейський раніше отримував одноразову грошову допомогу згідно із зазначеними пунктами, виплата одноразової грошової допомоги особам, які мають право на її отримання, зазначеним у цьому Законі, здійснюється з вирахуванням суми допомоги, отриманої померлим.

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у частині другій цієї статті, призначається і виплачується за останнім місцем проходження служби поліцейським.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.01.2016 року № 4, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за № 163/28293, затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4).

Згідно із п.п. 2, 4 розділу І Порядку № 4 діяльність органів поліції та навчальних закладів у частині оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського спрямована на забезпечення гарантованого державою соціального захисту поліцейського.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 4 у разі встановлення поліцейському інвалідності днем виникнення права на отримання ОГД є дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Пунктами 1 - 3, 5 розділу IV Порядку № 4 визначено, що у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 6 розділу ІІІ, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п'ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

Розрахунок потреби в коштах для виплати ОГД в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається органами поліції до фінансового підрозділу центрального органу управління поліції, навчальними закладами до фінансового підрозділу Міністерства внутрішніх справ за встановленою формою.

Виділення коштів органам поліції для виплати ОГД здійснюється фінансовим підрозділом центрального органу управління поліції шляхом розподілу асигнувань в межах коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції України на зазначені цілі.

Пунктом 7 розділу IV Порядку № 4 визначено, що ОГД виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п'яти робочих днів після їх надходження, в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання органів поліції або навчальних закладів.

Згідно наявної в матеріалах справи копії висновку, затвердженого начальником ГУ Національної поліції у Донецькій області 22.01.2018 року, позивачу у зв'язку із інвалідністю призначено одноразову грошову допомогу у сумі 123340,00 грн.

Оскільки наказ про призначення позивачу одноразової грошової допомоги прийнято відповідачем 21.02.2018 року, така допомога повинна була бути йому виплачена не пізніше 22.04.2018 року, коли сплив визначений п. 7 розділу IV Порядку № 4 максимальний двомісячний термін для її виплати.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що бездіяльністю відповідача щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про національну поліцію» у встановлений законом строк було порушено право позивача на отримання соціальної виплати, а тому така бездіяльність відповідача визнається судом протиправною.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що така грошова допомога може бути виплачена лише після надходження виділених коштів, оскільки, як Порядком № 4, такі і іншими нормативно-правовими актами, що регулюють дані правовідносини, органам Національної поліції України не надано повноважень порушення встановленого максимального строку виплати одноразової грошової допомоги.

При вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а не проведення виплати такої соціальної виплати порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном.

Оскільки чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок чи компенсацій, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

При розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі №21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

При цьому суд звертає увагу на підвищені гарантії соціальної захищеності осіб, що перебувають на службі в органах внутрішніх справ, з боку держави, що повинні бути реалізованими у комплексі заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або відставку.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією, яка викладена Верховним Судом в постанові від 07.03.2018 року по справі №464/5571/16-а.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

У даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивача суми одноразової грошової допомоги є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб захисту права, визначений позивачем.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями ст.ст. 2, ст. 8-15, ст.19-21, ст. 72-78, ст. 90, ст. 139, ст. 199-228, ст. 241-255, ст. 293, ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: 84320, АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (юридична адреса: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, буд. 86, ), третя особа: Національна поліція України (юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, ) про визнання протиправною бездіяльність та стягнення одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, щодо невиплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності в термін, встановлений Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, які затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (юридична адреса: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, буд. 86, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: 84320, АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2. ІНФОРМАЦІЯ_1) одноразову грошову допомогу у зв'язку із втратою працездатності в розмірі 123340 (сто двадцять три тисячі триста сорок) грн. 00 коп.

Повний текст рішення виготовлено 8 серпня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подала, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Загацька Т. В.