Справа № 806/2150/18
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 року м. Житомир справа № 806/2150/18

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення 2541,09 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо несвоєчасної виплати компенсації за невикористану чергову відпустку у 2016 році;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2541,09 грн;

- зобов'язати відповідача включити в грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення станом на день звільнення компенсацію за невикористану відпустку у 2016 році.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив службу в органах внутрішніх справ, та наказом ГУНП в Житомирській області від 29.08.2016 №199 о/с його звільнено зі служби з поліції. Стверджує, що на час звільнення відповідачем не було виплачено усі суми, період затримки розрахунку з 31.08.2016 до 08.09.2016 становить 9 днів. Вказує про своє право на отримання компенсації за затримку розрахунку.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 25 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 на підставі наказу 29.08.2016 №199 о/с звільнено зі служби в поліції через хворобу. Вислуга років на час звільнення у календарному обчисленні складає 22 роки 11 місяців 8 днів (а.с.7).

Зі змісту довідки №193/29/01-2016 встановлено суми грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.08.2016, та нараховані суми після звільнення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Згідно зі ст.3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Нормами ст.116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України зазначається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до п.2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

З приводу вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання включити в грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення станом на день звільнення компенсацію за невикористану відпустку суд зазначає наступне.

До матеріалів справи позивачем надано докази затримки розрахунку при звільненні.

Зокрема, вказаний факт підтверджується випискою по картковому рахунку із зазначенням коштів, що надійшли 09.09.2016 (а.с.8-9).

Отже, позивач долученими до матеріалів справи доказами підтверджує факт надходження компенсації за невикористану відпустку 09.09.2018, однак вважає, що несвоєчасна виплата останньої порушила його права.

Судом встановлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 31.08.2016 по 17.10.2016 в розмірі 10997,06 грн.

Згідно довідки про доходи за вказаним рішенням ОСОБА_1 у березні 2017 року нараховано 10997,06 грн.

ОСОБА_1 по змісту позову просить перерахувати середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31.08.2016 по 08.09.2016. У постанові від 17.01.2017 період стягнення визначено з 31.08.2016 по 17.10.2016, що в свою чергу є більшим і охоплює зазначені у справі №806/2150/18 дати.

Таким чином, позивачем в порушення норм чинного законодавства заявлено позовну вимогу, яка вже розглядалась судом і по ній прийнячто рішення, яке набрало законої сили.

Приписами ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, позивачем в судовому порядку вже реалізовано право на отримання компенсації.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене, позовні вимоги не ґрунтуються на законних підставах, у зв'язку з чим у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

З урахуванням відмови у задоволенні позову ОСОБА_1, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 258, 261-262, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, інд. код НОМЕР_1) відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя В.А. Панкеєва