Справа № 462/4154/17
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/11318/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Залізничного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Залізничного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова, з участю третьої особи ТОВ «Львівський мотозавод», про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції ОСОБА_5,

справу розглянуто у порядку спрощеного провадження,

місце ухвалення рішення м.Львів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду із адміністративним позовом до Залізничного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова, в якому просить визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м.Львова, правонаступником якого є Залізничне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова, призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, зобовязати Залізничне обєднане управління Пенсійного фонду України м.Львова зарахувати ОСОБА_4 період перебування у відпустці по догляду за дитиною з 23.03.1992 року до 24.04.1997 року, зобовязати Залізничне обєднане управління Пенсійного фонду України м.Львова призначити ОСОБА_4 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Залізничного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова щодо відмови у призначенні ОСОБА_4 пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників. Зобовязано Залізничне обєднане управління Пенсійного фонду України м.Львова призначити ОСОБА_4 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши періоди її роботи на Львівському мотозаводі (ВАТ «Львівський мотозавод») з 23 березня 1992 року по 24 квітня 1997 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань із Залізничного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова на користь ОСОБА_4 /ідентифікаційний номер / сплачений судовий збір у розмірі 640.00 гривень.

Постанова мотивована тим, що довідки підприємств для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості про трудовий стаж, однак з записів трудової книжки позивачки вбачається відсутність будь - якої інформації про її роботу неповний робочий день чи за сумісництвом, тощо, а тому взагалі було недоцільним зі сторони відповідача вимагати від ОСОБА_4 будь - яких додаткових документів при вирішенні питання призначення пенсії.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_4, маляра малярного цеху переведено на посаду комплектувальника тимчасово з оплатою по 2 розряду, на час декретної відпустки ОСОБА_6 У відпустці по догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_7 перебувала з 26.08.1991 р. по 22.06.1994 р. Разом з тим ОСОБА_4 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 23.03.1992 р. по 31.01.1995 р. та з 19.09.1994 р. по 01.07.1997 р. Зазначає, що наказ про переведення ОСОБА_4 з тимчасової посади комплектувальника на посаду маляра за основним місцем роботи відсутній.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи записами трудової книжки, копіями наказів про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу, про результати атестації робочого місця, архівною довідкою та особовою карткою /а.с.6-9, 12-15/, позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 23.09.1985 року прийнята учнем маляра в покрівельний цех Львівського мотозаводу, 16.12.1985 року переведена на цьому ж цеху маляром по металу 1 розряду, 14.07.1986 року переведена на цьому ж цеху маляром по металу 2 розряду, 01.08.1988 року у звязку з введенням нових тарифних умов оплати праці підтверджений 2 розряд маляра по металу в цьому ж цеху, 16.09.1989 року переведена в цьому ж цеху маляром 3 розряду, 01.07.2002 року звільнена по переводу та прийнята у ВАТ «Львівський мотозавод» на посаду маляра по металу 3 розряду в складально-малярний цех, а 01.10.2003 року звільнена за власним бажанням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Як встановив суд, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 23.09.1985 року прийнята учнем маляра в покрівельний цех Львівського мотозаводу, 16.12.1985 року переведена в цьому ж цеху маляром по металу 1 розряду, 14.07.1986 року переведена в цьому ж цеху маляром по металу 2 розряду, 01.08.1988 року у звязку з введенням нових тарифних умов оплати праці підтверджений 2 розряд маляра по металу в цьому ж цеху, 16.09.1989 року переведена в цьому ж цеху маляром 3 розряду, 01.07.2002 року звільнена по переводу та прийнята у ВАТ «Львівський мотозавод» на посаду маляра по металу 3 розряду в складально-малярний цех, а 01.07.2003 року звільнена за власним бажанням. Зазначені факти підтверджуються записами в трудовій книжці позивача.

Вказані періоди роботи відповідач зарахував до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, не в повному обсязі.

Відповідач, відмовляючи ОСОБА_4 у призначенні пенсії на пільгових умовах, керувався п. 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, відповідно до якого у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

На думку колегії суддів, застосування вищенаведеного положення є помилковими і протиправними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Така ж норма міститься в п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено категорії осіб, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах. Зокрема, відповідно до пункту «б» цієї статті на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Виходячи з наведеного, суд вважає неправильним мотивування відмови відповідача відсутністю наказу про переведення позивача з тимчасової посади комплектувальника на посаду маляра за її основним місцем роботи, оскільки вищенаведений Порядок застосовується лише у випадку відсутності чи неточності записів у трудовій книзі, а у спірному випадку в трудовій книжці позивачки містяться усі необхідні записи. Проте у трудові книжці позивача чітко зазначено, що з 16.09.1989 р. по 01.07.2002 р. вона працювала маляром 3-го розряду.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 29.06.2017 року у справі № 161/19344/13-а.

Щодо зарахування періоду перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч.2 ст.181 КЗпП України відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною трирічного віку.

Частиною 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

За час роботи на ВАТ «Львівський мотозавод» ОСОБА_4 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 23.03.1992 року по 31.01.1995 року та з 19.09.1994 року по 01.07.1997 року (Витяги з наказів №20-К від 25.03.1992 року та 46-К від 26.10.1994 року).

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обов'язковість застосування національними судами України норм Конвенції.

ЄСПЛ у рішенні «Толстой-Мілославскій проти Сполученого Королівства» від 23.06.1995 року (скарга №18139/91), зазначає, що застосовуваний національний закон повинен відповідати критерію «якості», тобто щоб « він був доступним для всіх осіб, які мають до нього відношення, і досить чітко сформульованим для того, щоб вони могли - користуючись відповідною консультацією, якщо це необхідно, - передбачити ступінь, яка є розумною у сформованій ситуації, тих наслідків, які дана дія може спричинити за собою». При цьому ЄСПЛ зауважує, що зміст «Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років», затвердженого Постановою Пенсійного Фонду України №18-1 від 10.11.2006 року та «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, не є чітким та передбачуваним для суб'єктів застосування, оскільки не визначає чітких критеріїв необхідності та механізму отримання довідок про стаж роботи, в тому числі осіб (роботодавець чи працівник), до обов'язку котрих входить подання відповідних довідок.

Відтак довідки підприємств для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості про трудовий стаж, однак з записів трудової книжки позивачки вбачається відсутність будь - якої інформації про її роботу неповний робочий день чи за сумісництвом, тощо, а тому взагалі було недоцільним зі сторони відповідача вимагати від ОСОБА_4 будь - яких додаткових документів при вирішенні питання призначення пенсії.

Враховуючи наведені вище обставини та положення нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку про те, що період роботи ОСОБА_4 на посаді маляра 3-го розряду з 16.09.1989 р. по 01.07.2002 р. безперервно підлягає зарахуванню до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в повному обсязі (календарно). Таким чином, пільговий стаж роботи позивача за період роботи з 08 липня 1983 року по 05 жовтня 2003 року становить понад 20 років і підтверджується належними і достатніми доказами, в зв'язку з чим висновок відповідача про неможливість його зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, на думку колегії суддів, є необґрунтованим.

Відповідно відмова Залізничного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова від 27.03.2017 р. в призначенні ОСОБА_4 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також є протиправною і підлягає скасуванню.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, виходячи із приписів ч.16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. «б» ст.13, п. «ж» ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення, п.13 ст.11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч.2 ст.181 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів від 12.10.1992року №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення», до стажу роботи на пільгових умовах зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Залізничного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова залишити без задоволення.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2017 року у справі № 462/4154/17 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Залізничного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова, з участю третьої особи ТОВ «Львівський мотозавод», про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10
Повне судове рішення складено 09.08.2018 р.