Справа № 705/3747/17
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 705/3747/17 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Літвіної Н.М.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:

визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій на 10 років на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене протоколом № 2208 від 22 серпня 2017 року щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій на 10 років на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій на 10 років на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення позивача до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області із заявою про призначення пенсії з 29 травня 2017 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року даний позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 .

Позивач має право та користується пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

29 травня 2017 року позивач звернувся до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області із заявою про призначення пенсії по віку із зниженням пенсійного віку на 10 років, відповідно до статті 55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області від 22 серпня 2017 року № 14990/07 позивача було повідомлено про прийняте рішення щодо відмови позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю первинних документів, які б підтверджували час виконання робіт по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки неможливо встановити час виконання ОСОБА_1 робіт по ліквідації аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження.

Вважаючи, що відмова відповідача у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку є необґрунтованою, порушує вимоги чинного законодавства та його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи даний позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем надано достатньо доказів того, що він в період з 30 квітня 1986 року по 21 червня 1986 року виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на 10 років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986 - 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Пунктом 2 ч. 1 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, до 2 категорії відносяться учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів.

Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, які проживали або працювали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для отримання державних пенсій. Зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - 10 років.

Відповідно до п. 3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 01 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року - не менше 5, а у 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, при цьому у посвідченні на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору «Перереєстровано» і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації. Починаючи з 1 жовтня 1998 року зазначене посвідчення без такого штампу вважається недійсним.

Згідно п.п.5 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, при призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, визначеного Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», документами, що засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводилися роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

В свою чергу, за приписами постанови №122 встановлено, що довідка видається на підставі первинних документів лише тими підприємствами, установами, організаціями, в складі яких працівник безпосередньо виконував роботи по ліквідації наслідків аварії.

У разі неможливості надання довідки за вищевказаною формою внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, для визначення права на призначення пенсії надаються інші (первинні) документи, що підтверджують період роботи в зоні відчуження, довідки про період роботи в зоні, табелі обліку робочого часу за період роботи в зоні, копії відомостей (особових рахунків) на виплату заробітної плати.

Судом встановлено, що з 30 квітня 1986 року по 21 червня 1986 року ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30-ти кілометровій зоні (зоні відчуження в м. Чорнобиль) від військової частини № НОМЕР_2 (місцем дислокування якої було м. Київ), в якій проходив строкову службу. Даний факт підтверджується довідкою від 219/1 від 11 лютого 1993 року військової частини НОМЕР_3 .

Тобто, ОСОБА_1 був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 16 березня 1993 року Черкаською облдержадміністрацією безстроково, яке має штамп про його перереєстрацію, дату її проведення.

Слід зазначити, що факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС перевірявся відповідними комісіями при видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році 2 категорії.

Також, згідно виписки від 24 лютого 1993 року за вих. № 4/141 з військового квитка позивача НОМЕР_4 , виданого Уманським ОМВК 26 травня 1985 року ОСОБА_1 з 30 квітня 1986 року по 21 червня 1986 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30 км зоні (м.Чорнобиль) у складі в/ч НОМЕР_2 і отримав дозу випромінювання 27,5 рентген.

Відповідно до архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 08 грудня 2016 року за вих. № 179/1/12645 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , м. Київ, з 04 січня 1986 року (наказ № 3) по 30 червня 1987 року (наказ № 143) у військовому званні «рядовой», на посаді «водитель автомобильной роты штабных машин». В наказах командира в/ч НОМЕР_2 по стройовій частині за період з 26 квітня 1986 року по 30 червня 1987 року відрядження на роботи для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 не відображено.

Враховуючи, що ОСОБА_1 з 30 квітня 1986 року по 21 червня 1986 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30 кілометровій зоні і позивачу видане посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії серія НОМЕР_1 , з урахуванням того, що відповідно до п. 2 статті 14 Закону, учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесеними до 2 категорії, є особи, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, позивач має право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, а тому рішення Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону є необґрунтованим та порушує законне право позивача на пільгову пенсію.

Відповідно до ч.1 статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами, з чого слідує, що довідки про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Вказані докази в сукупності, на думку колегії суддів, підтверджують факт перебування ОСОБА_1 в службовому відрядженні та участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 30 квітня 1986 року по 21 червня 1986 року, та були надані відповідачу, а тому ОСОБА_1 має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до статті 55 Закону.

Такий висновок підтверджується позицією Вищого Адміністративного Суду України, викладено. В ухвалі від 20 липня 2017 року по справі №235/7194/16-а.

Зі змісту ч.3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 статті 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт.

Конституційний Суд України неодноразово (зокрема, рішення від 11 жовтня 2005 року № 8- рп/2005, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 листопада 2008 року № 26- рп/2008 ) розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії та зобов`язання призначити та пенсію відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розглянувши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Літвіна Н.М.

Чаку Є.В.