Справа № 370/269/15-а
Суддя: Тандир О. В.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

08 серпня 2018 року Справа №370/269/15-а

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Тандира О.В., із секретарем судового засідання Гребінською Н.П., при розгляді у підготовчому судовому засіданні в залі суду у смт.Макарів Київської області адміністративного позову

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання дій незаконними та визнання незаконними рішень ради,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, (далі позивачі) 29.01.2015 року звернулися до суду з адміністративним позовом до Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, зазначивши третіми особами без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, (далі треті особи), в якому вказали, що позивачі після смерті своїх батьків в порядку спадкування отримали у власність будинок із землею, по вул. Шевченка, 69, у с. Бишів Макарівського району Київської області, яка в подальшому, після зміни нумерації будинків рахується за адресою вул. Шевченка, 71. Власниками суміжної ділянки є треті особи, яким належить житловий будинок по вул. Шевченка, 73, у с. Бишів Макарівського району Київської області.

У травні 2014 року позивачам стало відомо, що при приватизації суміжної земельної ділянки третіми особами, внаслідок протиправних дій, як на їх думку, посадових та службових осіб Бишівської сільської ради, вказаним третім особам було передано у власність частину земельної ділянки площею 0,05 га, що належить позивачам. Спірне питання щодо вказаної частини земельної ділянки виникло внаслідок того, що комісією з питань агропромислового комплексу та регулювання земельних відносин Бишівської сільської ради було проведено обміри земельних ділянок позивачів та третіх осіб та встановлено їх межі. В подальшому, на підставі акта та протоколу засідання вказаної комісії, Бишівською сільською радою було ухвалено рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_6, по вул. Шевченка, 73, у с. Бишів Макарівського району Київської області, на підставі якого ОСОБА_6, зареєстрував право власності та отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,1345 га, кадастровий номер :01:023:0038.

Враховуючи викладене, позивачі, з урахуванням уточнених позовних вимог (т. 2 а.с. 153-154) просили визнати незаконними дії і бездіяльність Бишівської сільської ради щодо ухвалення рішень і рекомендацій в акті комісії з питань агропромислового комплексу та регулювання земельних відносин Бишівської сільської ради №01-5-2014 від 06.05.2014 року, протоколі засідання вказаної комісії №01-05-2014 від 07.05.2014 року, а також скасувати рішення Бишівської сільської ради №292-30-ІV від 19.06.2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_6, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Шевченка, 73 у с. Бишів».

У судове засідання позивачі та їх представник адвокат ОСОБА_9, не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку смс-повідомлень (т. 3 а.с. 40-44), що відповідно до ст.ст. 181, 205 КАС України не перешкоджає проведенню підготовчого судового засідання.

Представник Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області у судове засідання не зявився, у матеріалах справи наявна письмова заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

Представник третіх осіб адвокат ОСОБА_10, та її довірителі заявили клопотання про закриття провадження у справі, оскільки дана справа не підлягає розглядові в порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши учасників справи, які зявилися в судове засідання, дослідивши її матеріали, суд вважає, що дана справа предметно не належить до юрисдикції адміністративних судів з огляду на наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Стаття 2 КАС України у редакції, чинній на час звернення позивачів до суду, завданням адміністративного судочинства визначала захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній на час звернення позивачів до суду, справою адміністративної юрисдикції, визнавав публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами частини першої статті 17 КАС України у зазначеній редакції юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України у відповідній редакції).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів на час звернення з даним позовом, належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Наведене узгоджується й з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, у відповідній редакції, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Спір у справі, що розглядається, стосується передачі у власність третій особі частини земельної ділянки, яка перебувала у користуванні позивачі, тобто прав користування з подальшим правом отримання у власність позивачами земельної ділянки, на якій розташований їх будинок, а Бишівська сільська рада під час здійснення повноважень власника землі при передачі її у власність третій особі, є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Отже, виник спір про цивільне право і подальше оспорювання права власності на спірну земельну ділянку не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права користування чи права власності на земельні ділянки.

Що ж до вимог про визнання незаконними дій і бездіяльності Бишівської сільської ради щодо ухвалення рішень і рекомендацій в акті комісії з питань агропромислового комплексу та регулювання земельних відносин Бишівської сільської ради №01-5-2014 від 06.05.2014 року, протоколі засідання вказаної комісії №01-05-2014 від 07.05.2014 року, то слід зазначити, що вони за своїм змістом і правовим визначенням не є обов'язковим для прийняття рішення сільською радою саме у відповідності до цих висновків. Крім цього, зазначені акт та протокол комісії не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні закону і не створює для позивачів обов'язків та наслідків за результатами його прийняття. Отже, спір у відповідній частині також не має публічно-правового характеру і справа у відповідній частині не підлягає вирішенню згідно з Кодексом адміністративного судочинства України.

Таким чином, ураховуючи суть та суб'єктний склад спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а віднесена до юрисдикції місцевого загального суду в порядку ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України у чинній редакції, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Питання про закриття провадження у справі суд має право вирішити у підготовчому судовому засіданні відповідно до п. 2. ч. 2 ст. 183 КАС України.

Судові витрати позивачів відповідно до ст. 139 КАС України у разі закриття провадження у справі із вказаної вище підстави, покладаються на позивачів і стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись ст.ст. 181, 182, 238, 241-240, 248, 294-295, 297 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання дій незаконними та визнання незаконними рішень ради закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені статтями 294, 295, 297 КАС України з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 09.08.2018 року.

Суддя О.В. Тандир