Справа № 296/1953/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2018 року

Київ

справа №296/1953/16-а

адміністративне провадження №К/9901/7603/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 296/1953/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Управління Державної архітектурної-будівельної інспекції у Житомирській області

про скасування постанови

за касаційною скаргою Управління Державної архітектурної-будівельної інспекції у Житомирській області

на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 11 травня 2016 року (у складі судді Колупаєва В.В.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року (у складі колегії суддів Мацького Є.М., Євпак В.В., Шидловського В.Б.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_2 (далі за текстом - позивач) звернулась в суд з позовом до Управління Державної архітектурної-будівельної інспекції у Житомирській області (далі за текстом - відповідач або Управління), в якому просила скасувати постанову Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області від 25 лютого 2016 року про притягнення до відповідальності за частиною першою статті 188-42 Кодексу України про адміністративну відповідальність (далі за текстом - КУпАП) і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. за невиконання припису № 58 від 01 липня 2014 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 11 травня 2016 року позов задоволено.

Скасовано постанову Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області № 37-ф від 25 лютого 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 188-42 КУпАП, а провадження в адміністративній справі закрито у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року апеляційну скаргу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області залишено без задоволення, постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 11 травня 2016 року - без змін.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги суд апеляційної інстанції виходив з того, що доводи, наведені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, а висновок суду першої інстанції є таким, що ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області звернулося із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову в повному обсязі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга подана 11 липня 2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 296/1953/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Згідно з пунктом 4 Перехідних положень КАС України касаційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 18 червня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 296/1953/16-а та призначив її до розгляду ухвалою від 06 серпня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 07 серпня 2018 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 липня 2014 Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області винесено відносно ОСОБА_2 припис № 58 від 01 липня 2014 року стосовно приведення документації у відповідність до вимог чинного містобудівного законодавства на об'єкті «Проведення будівельних робіт (розширення належної частини будинку) за адресою: АДРЕСА_1».

За невиконання вказаного припису, постановою Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області за № 37-ф від 25 лютого 2016 року ОСОБА_2 була притягнута до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 188-42 КУпАП, і на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що припис № 58 від 01 липня 2014 року виданий Інспекцією ДАБК у Житомирській області в межах повноважень відповідно до вимог статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553.

Позивачем зазначений припис не оскаржувався.

Умови зазначеного припису ОСОБА_2 у встановлений строк (до 01 вересня 2014 року) виконано не було.

Разом з тим, протягом двох місяців, тобто до 02 листопада 2014 року відповідачем не вчинялись дії щодо складання відносно позивача протоколу та постанови про адміністративне правопорушення відповідно до частини першої статті 188-42 КУпАП, що вказує на бездіяльність вказаного органу.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд першої та апеляційної інстанції дійшов хибного висновку, що Інспекція ДАБК у Житомирській області була обізнана про невиконання позивачкою вимог припису від 02 вересня 2014 року та саме з цього часу рахує перебіг строку для накладення адміністративного стягнення. Однак, про невиконання вимог припису відповідачу стало відомо лише 16 лютого 2016 року, що підтверджено відповідними доказами (матеріалами перевірки).

Позивачем заперечень чи відзиву на касаційну скаргу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області не подано, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не є перешкодою для касаційного перегляду.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Згідно зі статтею 188-42 КУпАП невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, за таких обставин, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку доводам касаційної скарги та висновкам судів першої та апеляційної інстанції, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України), колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до положень частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що припис № 58 від 01 липня 2014 року виданий Інспекцією ДАБК у Житомирській області в межах повноважень відповідно до вимог статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011року №553. Позивачем зазначений припис не оскаржувався. Умови зазначеного припису ОСОБА_2 у встановлений строк (до 01 вересня 2014 року) виконано не було.

Однак, протягом двох місяців, тобто до 02 листопада 2014 року відповідачем не вчинялись дії щодо складання відносно позивача протоколу та постанови про адміністративне правопорушення відповідно до частини першої статті 188-42 КУпАП , що вказує на бездіяльність вказаного органу.

Відповідно до статті 188-42 КпАП України, невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, наявними у справі доказами підтверджується обставини щодо порушення статті 188-42 КпАП України, зокрема невиконання ОСОБА_2 у встановлений строк припису Інспекції ДАБК.

Водночас, судом апеляційної інстанції вірно враховано, що відповідно до частини першої статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що оскільки приписом Інспекції ДАБК у Житомирській області № 58 від 01 липня 2014 року зобов'язано ОСОБА_2 привести необхідну документацію у відповідність до вимог чинного містобудівного законодавства на об'єкті «Проведення будівельних робіт (розширення належної частини будинку)» у строк до 01 вересня 2014 року і у строк, зазначений в приписі, позивач не виконала покладеного обов'язку, то про обставини щодо вчиненого правопорушення Інспекція ДАБК у Житомирській області повинна була бути обізнана з 02 вересня 2014 року. Відтак, саме з вказаної дати розпочався перебіг строку для накладення адміністративного стягнення.

Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення № 37-ф від 25 лютого 2016 року винесена з порушенням строку, передбаченого частиною першою статті 38 КУпАП.

Зважаючи на встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини, колегія суддів Верховного Суду вважає, що судами попередніх інстанцій правомірно скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення № 37-ф від 25 лютого 2016 року та закрито провадження.

Касаційна скарга не містять належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки судів. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 40 справи "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди попередніх інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління Державної архітектурної-будівельної інспекції у Житомирській області залишити без задоволення.

Постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 11 травня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко