Справа № 803/976/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

07 серпня 2018 року

справа №803/976/17

адміністративне провадження №К/9901/52662/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у складі колегії суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М., Святецького В.В. по справі № 803/976/17 за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області до фізичної особі-підприємця ОСОБА_1 про арешт коштів на рахунках платника податку,

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області (далі - податковий орган, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до фізичної особі-підприємця ОСОБА_1 (далі - платник податків, відповідач у справі), в якому просила накласти арешт на кошти на рахунках платника податків.

26 січня 2018 року рішенням Волинського окружного адміністративного суду позов задоволено, внаслідок чого накладений арешт на кошти на рахунках фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Суд першої інстанції задовольняючи позов податкового органу висновувався на тому, що недопуск перевіряючих до перевірки, є передбаченою положеннями статті 94 Податкового кодексу України підставою для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках відповідача.

08 травня 2018 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 січня 2018 року по справі № 803/976/17 скасовано, а у задоволені позовних вимог податкового органу відмовлено.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд апеляційної інстанції наголошував, що суд першої інстанції проігнорував приписи підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, які є спеціальними щодо норм пункту 94.2 статті 94 цього Кодексу та якими встановлено окремі підстави застосування арешту коштів на рахунку платника податків, та дійшов помилкового висновку про обмеженість підстав для накладення арешту на кошти відповідача. Суд апеляційної інстанції зазначив про відсутність доказів наявності у платника податків податкового боргу та відсутності майна для погашення цього податкового боргу, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках відповідача.

У червні 2018 року позивачем подана касаційна скарга до Верховного Суду, в якій податковий орган посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального, зокрема неправильне тлумачення закону або застосування закону, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду та залишити в силі рішення Волинського окружного адміністративного суду.

Доводи касаційної скарги обґрунтовує безпідставним недопуском відповідачем посадових осіб позивача до проведення перевірки, що в свою чергу обумовило на підставі статті 94 Податкового кодексу України необхідність звернення з позовом до суду.

07 червня 2018 року відповідач звернувся до Суду з клопотання про передачу справи на розгляд палати з метою однакового застосування норм законодавства, усунення неоднозначності трактування правових норм, досягнення принципу верховенства права та встановлення єдиного підходу для розуміння правових підстав та специфіки застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків. В обґрунтування наведеного клопотання послався на рішення Вищого адміністративного суду України, інформаційний лист Вищого адміністративного суду України та постанову Верховного Суду від 06 лютого 2018 року.

Вирішуючи зазначене клопотання, Суд вважає відсутніми підстави для передачі справи, що розглядається, на розгляд палати.

26 червня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача та витребувано з Волинського окружного адміністративного суду справу № 803/976/17.

10 липня 2018 року справа № 803/976/17 надійшла на адресу Верховного Суду.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає перегляду судових рішень.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Здійснюючи касаційний перегляд оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, Суд вважає, що зазначеним вимогам закону таке судове рішення відповідає у повному обсязі з огляду на наступне.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 26 липня 2017 року посадовою особою Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області прийнято наказ №1941 «Про проведення фактичної перевірки», згідно з яким призначено проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, господарської одиниці - магазину «Продукти» Торгового центру Ірена №2, в АДРЕСА_1 з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, Законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», «Про оплату праці», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», постанови Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», Кодексу законів про працю України. Термін проведення перевірки визначено 10 діб, починаючи з 27 липня 2017 року (далі - Наказ).

27 липня 2017 року на підставі наказу № 1941 та направлень на перевірку посадовими особами податкового органу здійснено виїзд за адресою здійснення господарської діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з метою вручення наказу та ознайомлення з направленнями на перевірку.

27 липня 2017 року після проведення контрольної розрахункової операції на суму 84,55 грн. (пиво «Doms» Роберт Бельгійський, 0,5 л. в кількості 1 пляшка на суму 15,00 грн.; горілка «Козацька Рада» класична, 0,25 л. в кількості 1 пляшка на суму 40,00 грн.; цигарки «Philip Morris» Novel Blue, в кількості 1 пачка на суму 22,05 грн.; сухарики «Flint» пшенично-житні, в кількості 1 пачка на суму 6,50 грн.; пакет, в кількості 1 шт. на суму 1,00 грн.) в магазині «Продукти «Торгового центру Ірена № 2» за адресою: АДРЕСА_1, де здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1, особі, яка провела розрахункову операцію пред'явлено службові посвідчення, копію наказу №1941 та направлення на перевірку від 26 липня 2017 року № 001798, № 001799, №001800. Посадовими особами податкового органу запропоновано вказаній вище особі ознайомитись з копією наказу № 1941 та направленнями на перевірку, а також поставити свій підпис у направленнях про ознайомлення з ними. Проте, вказаною особою відмовлено в їх підписанні та отриманні копії наказу на проведення перевірки, крім того, відмовлено в допуску службових осіб податкового органу до проведення фактичної перевірки, у зв'язку з чим складено:

- акт від 27 липня 2017 року № 255/03-20-14-05/НОМЕР_1 відмови особи, що фактично проводила розрахункову операцію в магазині «Продукти «Торгового центру Ірена № 2» за адресою: АДРЕСА_1, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, від ознайомлення з копією наказу на проведення фактичної перевірки та направленнями на її проведення, а також відмови вказаної особи розписатися у направленнях на перевірку;

- акт від 27 липня 2017 року № 256/03-20-14-05/НОМЕР_1 відмови особи, що фактично проводила розрахункову операцію в магазині «Продукти «Торгового центру Ірена № 2» за адресою: АДРЕСА_1, де здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1, в допуску службових осіб Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області до проведення перевірки;

- акт від 27 липня 2017 року відмови в отриманні акта від 27 липня 2017 року № 256/03-20-14-05/НОМЕР_1 щодо відмови у допуску службових осіб Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області до проведення перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, магазин «Продукти «Торгового центру Ірена № 2».

31 липня 2017 року заступником начальника податкового органу прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України у зв'язку із відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Відповідачем оскаржено наказ №1941 «Про проведення фактичної перевірки» у судовому порядку, за результатами судового розгляду постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року у справі №803/988/17 скасовано, а в задоволенні позову відмовлено.

Зазначені фактичні обставини не є по суті спірними між сторонами, а основне спірне питання, що складає предмет заявлених вимог, перебуває в площені права, яке підлягає належному встановленню та наданні правової оцінки при вирішенні спірних питанням в межах справи.

Надаючи оцінку доводам касаційної скарги та прийнятим судовим рішенням, Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні вимог з огляду на наступне.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків є універсальними та визначені статтею 94 Податкового кодексу України. Відповідно до пункту 94.4 цієї статті арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Положеннями підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Тобто, на законодавчому рівні, положеннями норм податкового законодавства розрізненні правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

При чому, не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об'єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов'язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту, розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв'язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.

Крім того, частиною четвертою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Таким чином, з огляду на правовий зміст та аналіз наведених норм матеріального права у їх взаємному зв'язку Суд приходить до висновку, що законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

В даному випадку такими правовими підставами (умовами) є саме, або наявність податкового боргу, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В той же час, для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти платника податків, що знаходяться в банку, з підстав не допуску перевіряючих до перевірки, не є передбаченою правовою підставою визначених положеннями податкового законодавства для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках відповідача, відкритих в банківських установах.

Як вірно встановив суд апеляційної інстанції, доказів наявності у відповідача податкового боргу та відсутності майна для погашення цього податкового боргу податковим органом до суду не надано, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків.

При розгляді та вирішенні справи суд апеляційної інстанції, з огляду на обраний спосіб судового захисту надав аналіз підставам для звернення з відповідними позовними вимогами, та по суті правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог податкового органу в частині накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках відповідача, є помилковими.

З огляду на вищенаведене, жодні доводи скаржника щодо необхідності задовольнити позовні вимоги податкового органу, Суд вважає неприйнятними. Не може бути скасоване судове рішення, яким правильно вирішений спір по суті заявлених вимог лише з формальних обставин.

Суд касаційної інстанції визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм належну правову оцінку на підставі норм закону.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2018 року по справі № 803/976/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер