Справа № 826/14737/16
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 серпня 2018 року № 826/14737/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві, в якому просить, з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог:

1. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.06.2016 р. № 5-1305/Р Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.06.2016 р. № 4-1305/Р Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві;

3. Визнати протиправними дії ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві щодо нарахування ОСОБА_2 заборгованості по сплаті транспортного податку у розмірі 15910,71 грн.

4. Зобов'язати ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві вилучити із бази даних ІС «Податковий блок» заборгованість, що нарахована ОСОБА_2 у розмірі 15910,71 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 23.09.2016 р. суддею Федорчуком А.Б. відкрито провадження по справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 03.11.2017 р. справу прийнято до провадження суддею Васильченко І.П.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями безпідставно нараховано податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 50 000 грн. за 2016 рік, внаслідок чого позивач вважає їх такими, що підлягають скасуванню. Окрім того, позивач зазначає, що за нею обліковується заборгованість зі сплати транспортного податку з фізичних осіб на суму 15 910,71 грн. за платежем транспортний податок за 2015 рік, однак жодних податкових повідомлень-рішень вона не отримувала.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні. Вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено у відповідності до вимог чинного законодавства. Щодо наявної заборгованості в розмірі 15 910,71 грн., то остання виникла у зв'язку із нарахуванням транспортного податку за три автомобілі за 2015 рік. Вказане податкове повідомлення-рішення було надіслано та отримано позивачем. У 2016 році позивач змінила місце проживання, натомість не повідомила контролюючі органи про нове місце проживання.

В судовому засіданні, суд за згодою сторін ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником наступних транспортних засобів:

- Легковий автомобіль марки Mersedes-Benz GL 500 4 MATIC 2014 року випуску, об'єм двигуна 4663 куб.см, ДНЗ - НОМЕР_1, дата здійснення реєстраційної дії 24.05.2014 р., має середньоринкову вартість 1702640,50грн., з урахуванням середньорічного пробігу транспортного засобу 27 тисяч кілометрів за 1 рік.

- Легковий автомобіль марки LEXUS LX 570, 2013 року випуску, ДНЗ - НОМЕР_2, дата здійснення реєстраційної дії - 20.08.2013 р., має середньоринкову вартість 1 668 493,80 грн., з урахуванням середньорічного пробігу транспортного засобу 27 тисяч кілометрів за 1 рік.

10.06.2016 р. ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві винесено податкове повідомлення-рішення № 5-1305Р, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік в розмірі 25 000,00 гривень.

10.06.2016 р. ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві винесено податкове повідомлення-рішення № 4-1305/Р, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік в розмірі 25 000,00 гривень.

Окрім того, позивач вважає незаконним наявність у неї податкового боргу у сумі 15910,71 грн. з транспортного податку за 2015 рік.

Не погоджуючись з правомірністю зазначених податкових повідомлень-рішень та наявністю боргу, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Статтею 4 ПК України визначені основні засади, на яких ґрунтується податкове законодавство України. Зокрема, до основоположних принципів податкового законодавства належать:

- визначений в п.п. 4.1.2. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, яким передбачено забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;

- визначений в п.п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип презумпції правомірності рішень платника податку, згідно якого в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу;

- визначений в п.п. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип соціальної справедливості, яким передбачено установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків;

- визначений в п.п. 4.1.9. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, тощо.

Суд зазначає, що будь-які нормативні акти в сфері оподаткування та зміни до них мають ґрунтуватись на вказаних вище принципах та не суперечити їм.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII внесено зміни до ПК України, які набрали чинності з 01.01.2015. Зокрема, введено новий транспортний податок.

Згідно положень названої статті платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп.267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (підпункт 267.1.1).

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см (підпункт 267.2.1).

Базою оподаткування відповідно до підпункту 267.3.1 є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункту 267.4).

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.2015 року, запроваджено транспортний податок та власники транспортних засобів віком до 5 років та об'ємом більше 3 000 куб. см є платниками транспортного податку.

У відповідності до ст. 10 ПК України транспортний податок належить до місцевих податків.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київської міської ради «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 р. № 242/5629» від 11 лютого 2016 року N 103/103 внесені зміни до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 р., відповідно до якого пункт 2.1 розділу 2 викладено в такій редакції:"2.1. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті".

Разом з тим, Законом України від 24 грудня 2015 № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" внесено зміни до ст. 267 Кодексу "Транспортний податок", які набрали чинності з 1 січня 2016 року.

Зокрема, положення пп. 267.2.1 п. 267.2 ст.267 ПК викладено в редакції, відповідно до якої об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Як встановлено судом, 10.06.2016 р. ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві винесено податкові повідомлення-рішення № 5-1305/Р, № 4-1305/Р на суму 50 000,00 гривень за податковий період 2016 рік.

Представник позивача стверджує, що застосування положень нової редакції статті 267 ПКУ не може мати місце у 2016, оскільки такі зміни не можуть вноситись пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Крім того, Київська міська рада прийняла рішення про внесення зміни в Положення про транспортний податок лише 11.02.2016 р.

Водночас, представник відповідача вказує, що транспортний податок встановлюється саме Податковим кодексом України та лише був переглянутий Київською міською радою.

Законом України № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24 грудня 2015 року, що набрав чинності 01 січня 2016 року, однак, змінено лише визначення об'єкта оподаткування транспортним податком, а не має місце запровадження транспортного податку як такого.

Крім того, п. 4 р. ІІ "Прикінцеві положення" Закону № 909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Пунктом 7 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону № 909-VІІІ рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених ст. 10 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що в даному випадку не встановлюється новий податок та не змінюється його ставка, а лише змінюються вимоги до об'єкта оподаткування таким податком, що зумовлено внесенням змін до ПК України, та якими має бути запроваджено механізм справляння та порядок сплати транспортного податку встановленого ПК України, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому пп. 12.3.4 п. 12.3.4 ст. 12 ПК.

Справляння транспортного податку, який є обов'язковим видом місцевого податку на майно, у 2016 році мав відбуватись відповідно до вимог ПК України, незалежно від прийняття відповідною місцевою радою рішення про встановлення такого податку.

Таким чином, транспортний податок встановлений та регулюється саме Податковим Кодексом та був переглянутий Київською міською радою лише в частині визначення об'єкта оподаткування, з огляду на що доводи представника позивача з приводу того, що встановлення транспортного податку залежить від рішення міської ради у даному випадку безпідставні.

В контексті наведеного суд відмічає, що у 2016 році при визначенні суми податкового зобов'язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб" підлягають врахуванню внесені до Податкового кодексу України зміни, що набрали чинності з 01.01.2016.

Виходячи із наведеного вище, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві від 10.06.2016 р. № 5-1305/Р, № 4-1305/Р на суму 50 000,00 гривень за податковий період 2016 рік винесені у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак підстав для їх скасування немає.

Щодо позовних вимог в частині визнати протиправними дії ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві щодо нарахування ОСОБА_2 заборгованості по сплаті транспортного податку у розмірі 15910,71 грн. та зобов'язати ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві вилучити із бази даних ІС «Податковий блок» заборгованість, що нарахована ОСОБА_2 у розмірі 15910,71 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з пояснень відповідача, у позивача виникло податкове зобов'язання зі сплати транспортного податку за 2015 рік, після нарахування транспортного податку на три автомобілі у сумі 75 000,00 гривень, що підтверджується інтегрованою карткою платника.

Відповідач зазначає, що податкове повідомлення-рішення було належним чином надіслано та отримано позивачем.

Відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення заборгованості), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Водночас, відповідно п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Безпосереднє встановлення місцевих податків віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.97р. № 280/97-ВР та ст. 143 Конституції України.

Таким чином, Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Відповідно до п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п.12.3 ст. 12).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп.12.3.3 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього Кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради за приписами норм Кодексу мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Тобто, виходячи з наведених вище норм Кодексів, нові податки не можуть бути визнані обов'язковими до сплати в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Позивач зазначає, що податкове повідомлення-рішення із нарахованою сумою транспортного податку за 2015 рік не отримувала.

Відповідач, зазначаючи про те, що позивачу було скеровано податкове повідомлення-рішення із визначенням транспортного податку за 2015 рік, яке з його пояснень було отримано позивачем, не надає вказаного рішення, не зазначає його реквізитів. Окрім того, в матеріалах справи відсутній конверт із штриховим ідентифікатором про його надіслання позивачу.

Надана суду виписка і пошукової системи УДППЗ «Укрпошта» про вручення поштового відправлення позивачу не може бути прийнята судом в якості належного доказу, оскільки з неї не можливо встановити, що дійсно саме вказане рішення було скеровано позивачу.

Згідно наданої відповідачем зворотної облікової картки платника податків ОСОБА_2, заборгованість виникла на підставі невизначеного документа, що ставить під сумнів винесення податкового повідомлення-рішення, а відтак свідчить про неможливість його оскарження в окремому порядку.

Суд вирішуючи справу також враховує, що позивачем було сплачено транспортний податок за 2015 рік згідно наявної в матеріалах справи квитанції № N1BІТ49907 від 12.09.2016 р. на суму 75000,00 грн.

Згідно довідки, наданої Ірпінським відділенням Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області від 22.01.2018 р. № 11610/10-08 заборгованість зі сплати податків, зборів та обов'язкових платежів до бюджету відсутня.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що дії ДПІ у Шевченківському районі щодо нарахування позивачу транспортного податку за 2015 рік у розмірі 15 910,91 грн. є протиправними, а відтак підлягає задоволенню позовна вимога про зобов'язання ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві вилучити із бази даних ІС «Податковий блок» заборгованість, що нарахована ОСОБА_2 у розмірі 15 910,71 грн.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів позивача. Відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду частково довів обґрунтованість своїх висновків і правомірність прийнятих на їх підставі рішень, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із частковим задоволенням позову підлягають частковому відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві щодо нарахування ОСОБА_2 заборгованості по сплаті транспортного податку у розмірі 15910,71 гривень за податковий період 2015 рік.

Зобов'язати ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві вилучити із бази даних ІС «Податковий блок» заборгованість, що нарахована ОСОБА_2 у розмірі 15910,71 гривень за податковий період 2015 рік з платежу: транспортний податок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) судові витрати в сумі 640,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко