Справа № 740/4943/17
Суддя: Олійник В. П.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/4943/17
Провадження № 2-а/740/35/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 липня 2018 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., за участі секретарів судового засідання Шадура І.Ю., Носилевської О.В., представника позивача-Прокопець С.М., представника відповідача-Левченко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ніжинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинення дій,

встановив:

Позивачем ОСОБА_1 заявлені вимоги про визнання протиправною відмову та зобов'язати відповідача призначити останньому пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 серпня 2017 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», вважаючи свій страховий стаж 18 років 8 місяців 10 днів, в подальшому отримав відмову, так як його страховий стаж на думку відповідача складає 11 років 03 місяці 10 днів, при необхідному 15 років з 31 грудня 2017 року; ГУ ПФ України в Чернігівській області перерахувало страховий стаж, який склав 13 років 8 місяців 12 місяців, не зарахувавши зокрема період з 01 березня 1988 року по 01 березня 1989 року, оскільки в трудовій книжці зазначено, що він в цей період відбував покарання у виді виправних робіт, за періоди з 20 червня 1985 року по 25 грудня 1986 року та з 28 грудня 1986 року по 16 травня 1988 року у зв'язку з виправленням відповідно в даті звільнення та даті прийняття, та з 17 травня 1987 року по 22 червня 1988 року, з 24 червня 1988 року по 04 березня 1989 року, з 11 березня 1989 року по 20 липня 1990 року у зв'язку з невірним внесенням записів про прийняття та звільнення з роботи, при цьому працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Відповідно до відзиву Ніжинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 16 лютого 2018 року позивач звернувся 12 жовтня 2017 року із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до записів в трудовій книжці позивач працював: з 20 червня 1985 року по 25 грудня 1986 року в Нижньо-Бестяхскій торговій базі «Хобос» ( в даті звільнення виправлення), з 28 грудня 1986 року по 16 травня 1988 року в Бестяхському АТП (в даті прийняття є виправлення), з 17 травня 1987 року по 22 червня 1988 року в Нижньо-Бестяхській селищній раді, з 24 червня 1988 року по 04 березня 1989 року в Нижньо- Бестяхській розподільчій нафтобазі, з 11 березня 1989 року по 20 липня 1990 року в кооперативі «Зоря» (підстави внесення записів про прийняття та звільнення з роботи не відповідають вимогам законодавства). В записі № 25 зазначено: з 01 березня 1988 року по 01 березня 1989 року не включати в загальний, безперервний стаж роботи, засуджений до виправних робіт. На запит відповідача надано відомості, що накази по особовому складу працівників кооперативу «Зоря» на зберігання в архів не надходили. В книзі наказів директора Нижньо-Бестяхської торгової бази «Холбос» за 1982-1983 інформація про роботу позивача відсутня. Включення пенсійним органом часу відбуття покарання у виді виправних робіт у період до 01 січня 2004 року до загального трудового стажу законодавством не передбачено.

Згідно відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_2 від 23 лютого 2018 року зазначає, що період роботи з 20 червня 1985 року по 25 грудня 1986 року, який не зарахований у зв'язку з виправленням , а саме році «1986» звільнення наведена цифра «8», її можна чітко причитати та це вбачається з хронології трудової книжки, це ж стосується і періоду з 28 грудня 1986 року по 16 травня 1988 року; щодо періоду з 17 травня 1988 року по 22 червня 1988 року в Нижньо-Бестяхській селищній раді, з 24 червня 1988 року по 04 березня 1989 року в Нижньо-Бестяхській розподільчій нафтобазі, з 11 березня 1989 року по 20 липня 1990 року в кооперативі «Зоря», які не зараховано, то відповідач формально послався на невідповідність законодавству, без визначення конкретних норм закону, яким вони не відповідають.

Заперечення на відповідь на відзив від 01 березня 2018 року обґрунтовуються тим, що загальний стаж ОСОБА_1 становить 13 років 08 місяців 13 днів, а саме: 25 грудня 1974 року-29 жовтня 1975 року (10 місяців 5 днів), 12 листопада 1975 року-30 листопада 1977 року ( 2 роки 19 днів), 25 січня 1978 року-01 червня 1978 року (4 місяці 7 днів), 26 червня 1978 року-26 липня 1979 року (1 рік 1 місяць 1 день), 24 серпня 1979 року-10 грудня 1979 року (3 місяці 17 днів), 12 грудня 1979 року-21 квітня 1980 року (4 місяці 10 днів), 20 травня 1980 року-10 травня 1982 року (1 рік 11 місяців 21 день), щодо періоду з 11 травня 1982 року по 28 жовтня 1982 року, з 28 жовтня 1982 року по 08 жовтня 1983 року відсутні відомості про працевлаштування, 28 листопада 1986 року-27 листопада 1984 року (1рік ), 11 грудня 1984 року-17 квітня 1985 року (4 місяці 7 днів), щодо періоду з 20 червня 1985 року по 25 грудня 1986 року в даті звільнення є виправлення, з 28 грудня 1986 року-16 червня 1988 року в даті прийняття є виправлення, з урахуванням архівної довідки про заробітну плату №С-711-2 від 29 серпня 2017 року управлінням зараховано з 15 червня 1985 року-15 червня 1986 року, 01 серпня 1986 року-15 серпня 1986 року, 15 жовтня 1986 року-28 грудня 1986 року, 29 грудня 1986 року-28 лютого 1988 року, оскільки відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 у тих випадках, коли у поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця; з 01 березня 1988 року-01 березня 1989 року законодавством не передбачено самостійне, тобто без рішення суду, включення пенсійним органом часу відбуття покарання у виді виправних робіт у період до 01 січня 2004 року до загального трудового стажу; з 02 березня 1989 року-04 березня 1989 року (3дні), з 11 березня 1989 року-29 липня 1990 року відсутня інформація щодо кількості трудоднів позивача; 29 липня 1990 року-21 травня 1991 року (9 місяців 23дні), 01 червня 1991 року-06 серпня 1991 року (2 місяці 6 днів); щодо періоду роботи з 31 січня 2011 року по 12 листопада 2013 року,-то згідно індивідуальних відомостей застрахованої особи, за неповний робочий місяць страховий стаж складає 1 рік 11 місяців 14 дні. Загальний стаж позивача становить 13 років 08 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Також, позивач звернувся до управління із заявою про призначення пенсії 12 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що позивач звернувся до управління 12 жовтня 2017 року.

Представник відповідача Левченко Ю.А. в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що загальний стаж позивача складає лише 13 років 8 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Згідно ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Позивачем по справі є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

01 серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка 04 серпня 2017 року залишена без виконання. 12 жовтня 2017 року позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії в порядку вищезазначеної статті Закону.

19 жовтня 2017 року відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії, мотивуючи тим, що страховий стаж позивача складає 13 років 8 місяців 12 днів, при необхідному страховому стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч.4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно ст. 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 12 серпня 1993 року № 637 (далі по тексту Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно трудової книжки та військового квитка безспірні періоди роботи позивача наступні: 25.12.1974 року-29.10.1975 року; 12.11.1975 року-30.11.1977 року; 25.01.1978 року-01.06.1978 року; 26.06.1978 року - 26.07.1979 року; 24.08.1979 року-10.12.1979 року; 12.12.1979 року-21.04.1980 року; 20.05.1980 року-10.05.1982 року; 28.11.1983 року - 27.11.1984 року; 11.12.1984 року-17.04.1985 року; 24.06.1988 року-04.03.1989 року; 11.03.1989 року- 29.07.1990 року; 29.07.1990 року -21.05.1991 року; 01.06.1991 року-06.08.1991 року.

Спірними періодами є робота позивача з 11.05.1982 року-28.10.1982 року; 28.10.1982 року- 08.10.1983 року; 20.06.1985 року-25.12.1986 року; 28.12.1986 року- 16.05.1988 року; 17.05.1988 року -22.06.1988 року; 31.01.2011 року-12.11.2013 року.

Так, щодо періоду роботи з 11.05.1982 року - 28.10.1982 року та 28.10.1982 року - 08.10.1983 року даний стаж підтверджено довідками від 01 листопада 1982 року про те що, ОСОБА_1 працював по договору в Н-Бестяхській торговій базі «Холбос» на посаді працівника по будівельним роботам з 11 травня 1982 року по 28 жовтня 1982 року, та з 28 жовтня 1982 року по 08 жовтня 1983 року (а.с.14).

Судом встановлено, що в періодах роботи позивача з 20.06.1985 року - 25.12.1986 року наявні виправлення в даті звільнення, з 28.12.1986 року - 16.05.1988 року є виправлення в даті прийняття. Відповідно до номерів записів трудової книжки вбачається хронологія даних записів. Посилання відповідача про те, що період з 17.05.1987 року по 22.06.1988 року не відповідає вимогам законодавства слід зазначити наступне.

Приписами п.1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.1.3, 1.4 Інструкції № 58 при влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Пунктом 8.1 Інструкції передбачено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок проводиться в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 06.09.1973 року №656 «Про трудові книжки працівників і службовців».

Згідно п.18 вказаної Постанови відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганні і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

З огляду на наведену норму, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Крім того, ч.1 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається Законом на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Відповідачем не наведено жодного обґрунтованого доводу щодо неможливості зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії.

Особливості написання окремих цифр не свідчать про порушення правил заповнення трудової книжки і у будь-якому разі не перешкоджають встановленню періоду страхового стажу.

На підтвердження спірних записів у трудовій книжці було надано архівну довідку № С-711-2 від 29.08.2017 року, з якої чітко вбачаються відповідні періоди роботи.

Щодо відмови в зарахуванні періоду з 01.03.1988 року по 01.03.1989 року внаслідок відбування позивачем покарання у виді виправних робіт слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.103 Виправно-трудового кодексу України, затвердженого Законом № 3325-У11 від 23.12.1970 року, час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Положеннями ч.4 ст. 95 Виправно-трудового кодексу України, якими регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт та які були чинні у період відбування мною виправних робіт визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

Відповідно до ч.3 ст.42 Кримінально-виконавчого кодексу України час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

Відповідно до Прикінцевих положень Кримінально - виконавчого кодексу України з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність Виправно трудовий кодекс України, затверджений Законом № 3325-У11 від 23.12.1970 року.

Закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Норма ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Тобто, дана стаття передбачає можливість застосування положень ч.4 ст. 95 ВТК України.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також Закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституції України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайно, є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, якій діяв у часі раніше».

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Посилання пенсійного фонду про те, що на час відбування покарання діяли положення Виправно - трудового кодексу України, за якими виправні роботи не зараховувались до загального трудового стажу, є безпідставними, оскільки в даних спірних правовідносинах необхідно застосовувати положення Кримінально - виконавчого кодексу України, які діють на час звернення позивача до відповідача, тобто на час виникнення спірних правовідносин, а тому необхідно при розгляді заяви і прийнятті рішення керуватись ст.42 Кримінально-виконавчого кодексу України, а не положенням Виправно-трудового кодексу України.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24 січня 2013 року у справі К/9991/19211/12.

Період з 11.03.1989 року по 29.07.1990 року неправомірно не зарахований до страхового стажу, оскільки не надано належних доказів про те, що позивач, як член колгоспу, не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

У ч.2 ст.77 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Щодо періоду з 31.01.2011 року по 12.11.2013 року суд погоджується з доводами відповідача про те, що страховий стаж позивача складає 1 рік 11 місяців 14 днів, оскільки відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За таких обставин в судовому засіданні встановлені підстави для призначення позивачу пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 31 липня 2017 року.

Керуючись ст.ст.5, 77, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Ніжинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 31 липня 2017 року.

Зобов'язати Ніжинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання в АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків-НОМЕР_1, пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 31 липня 2017 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Копії рішення надіслати учасникам справи протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Рішення у повному обсязі складене 09 серпня 2018 року.