Справа № 490/2129/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2018-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 р.м.ОдесаСправа № 490/2129/18

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Черенкова Н.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Градовського Ю.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви, просив визнати незаконною та скасувати постанову серії ВР № 020534 від 17.03.2018 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою його було притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 грн. Також позивач просив закрити провадження у справі на підставі п.1 ч. 4 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1, з посиланням рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, зазначав про протиправність дій відповідача щодо розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу, що на його думку, є порушенням порядку розгляду справи, встановленого ст. ст. 258, 276 КУпАП. Крім того, позивач зазначав про порушення відповідачем процедури розгляду справи, а саме - відповідачем не було роз'яснено позивачу його права та обов'язки та не надано право скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Також позивач посилався на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не були з'ясовані всі обставини, внаслідок чого судом, на думку апелянта, протиправно не застосовано положення ст. 22 КУпАП, згідно якої враховуючи малозначність скоєного правопорушення, уповноважений орган може звільнити порушника від відповідальності з обмеженням усним зауваженням. Також апелянт зазначав, що вчиненим правопорушенням не було заподіяно шкоди охоронюваним законом суспільним інтересам, у звязку з чим просить рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2018 року - скасувати та винести нове про задоволення позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та про правомірність постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у звязку з чим, просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 березня 2018 року інспектор Управління патрульної поліції в Миколаївській області ОСОБА_2 виніс відносно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення ВР № 020534.

Суть адміністративного правопорушення, згідно постанови, полягала в тому, що 17 березня 2018 о 08.50 год., позивач, ОСОБА_1, керував транспортним засобом «Mersedes Benz 413» державний номер НОМЕР_1, при цьому, в порушення п.п. «г» п. 31.4.5 ПДР України на задню вісь транспортного засобу встановлені шини різних моделей з різними малюнками протектора, внаслідок чого інспектором було накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП,

Вважаючи протиправною постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до ст. 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.1.1. ПДР вони, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.п. "г" п. 31.4.5 розділу 31 ПДР України,забороняється експлуатація транспортних засобів, у разі якщо на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і не ошиповані, морозостійкі і не морозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей зрізними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора для вантажних автомобілів.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП встановлена відповідальність, за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції обґрунтовано було відхилено доводи позивача, із посиланням на рішення Конституційного Суду України щодо незаконності розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, виходячи з наступного.

Згідно приписів пункту 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП вбачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Проте, законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Стосовно доводів апеляційної скарги про протиправне незастосування судом положень ст. 22 КУпАП, згідно якої враховуючи малозначність скоєного правопорушення, уповноважений орган може звільнити порушника від відповідальності з обмеженням усним зауваженням із посиланням на те, що вчиненим правопорушенням не було заподіяно шкоди охоронюваним законом суспільним інтересам, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У контексті даної справи це означає, що умовою притягнення позивача до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, а саме умисне чи з необережності порушення Правил дорожнього руху.

Статтею 22 КУпАП встановлено підстави для звільнення від адміністративної відповідальності, так при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом апеляційної інстанції було оглянуто наданий відповідачем відеозапис, зроблений з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції 17 березня 2018 року DSJX 304049 004049.

З вказаного запису вбачається, що на транспортному засобі позивача «Mersedes Benz 413» державний номер НОМЕР_1, на задню вісь встановлені шини різного малюнку та типу протектора та різного діаметру, що і стало підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином, постановою серії ВР № 020534 від 17.03.2018 року та відеозаписом від 17.03.2018 року DSJX 304049 004049 зафіксовано порушення позивачем п.п. «г» п. 31.4.5 ПДР України, тобто вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП підтверджується у повному обсязі.

Колегія суддів вважає недоречними посилання апелянта на ДТП, що сталося 02.02.2018 року, як на підставу, що виключає або помякшує відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки зазначені обставини не можуть бути підставою для невиконання позивачем правил дорожнього руху.

Отже, доводи апелянта щодо протиправності постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності у звязку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення спростовуються викладеним та не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, у звязку з чим, на думку колегії суддів постанова серії ВР № 020534 від 17.03.2018 року є правомірною, а тому підстави для її скасування та задоволення позову відсутні.

Крім того, згідно ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку колегії суддів, відповідач довів правомірність прийнятої постанови Серії ВР № 020534 від 17.03.2018 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому згідно ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 09.08.2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5