Справа № 2а-3847/12/2170
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2018 року

м. Київ

справа №2а-3847/12/2170

касаційне провадження №К/9901/2903/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22.03.2013 (суддя Дубровна В.А.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2014 (головуючий суддя - Шляхтицький О.І., судді: Джабурія О.В., Крусян А.В.) у справі № 2а-3847/12/2170 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голопристанському районі Херсонської області Державної податкової служби про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голопристанському районі Херсонської області Державної податкової служби про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.07.2012 № та від 03.07.2012 № .

Херсонський окружний адміністративний суд постановою від 22.03.2013 адміністративний позов задовольнив.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12.02.2014 залишив постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22.03.2013 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Цюрупинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Херсонській області (правонаступник Державної податкової інспекції у Голопристанському районі Херсонської області Державної податкової служби) оскаржила їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22.03.2013, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2014 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог Цюрупинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Херсонській області (правонаступник Державної податкової інспекції у Голопристанському районі Херсонської області Державної податкової служби) посилається на порушення судами норм матеріального права, а саме: частин першої, п'ятої статті 203, частин першої, другої статті 215, частини першої статті 216, статей 228, 626, 629, 655, 658, 662, 664 Цивільного кодексу України, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 167.1 статті 167, пункту 177.1 статті 177, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, зазначає, що судами безпідставно проігноровано доводи контролюючого органу про нікчемність договорів, укладених позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Палладіум», Приватним підприємством «КФ «Аргротранс», Приватним підприємством «Таврійські нафтові регіони», Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант-Д», Товариством з обмеженою відповідальністю «Олімп-Пром».

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питання дотримання вимог податкового та іншого законодавства при взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.08.2011 по 31.10.2011, за результатами якої складено акт від 18.06.2012 № 18/17-2/НОМЕР_3.

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 167.1 статті 167, пункту 177.1 статті 177, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні товарно-матеріальних цінностей (запасних частин (комплектуючих) та дизельного палива) в Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Палладіум», Приватного підприємства «КФ «Аргротранс», Приватного підприємства «Таврійські нафтові регіони», Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-Д», Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-Пром» за нікчемними правочинами.

Обґрунтовуючи свою позицію, орган доходів і зборів посилався на відсутність у вказаних постачальників Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 необхідних умов для здійснення господарських операцій, зокрема основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також неперебування їх за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: від 03.07.2012 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 206565,00 грн. за основним платежем та 51641,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 03.07.2012 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 243238,00 грн. за основним платежем та 60809,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, за правилами пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судові інстанції встановили, що вони є реальними та підтверджуються долученими Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а саме: рахунків-фактур; видаткових накладних; податкових накладних; платіжних доручень; квитанцій до прибуткових касових ордерів; товарно-транспортних накладних; документів, що свідчать про господарський характер понесених витрат.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його безпосередніх постачальників, як-от: пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб'єктів господарювання, судових рішень, вироків тощо, не наведено будь-яких об'єктивних доводів щодо здійснення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

За таких обставин, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність твердження контролюючого органу про неправомірність формування позивачем витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, та податкового кредиту з податку на додану вартість за здійсненими з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Палладіум», Приватним підприємством «КФ «Аргротранс», Приватним підприємством «Таврійські нафтові регіони», Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант-Д», Товариством з обмеженою відповідальністю «Олімп-Пром» господарськими операціями ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22.03.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2014 у справі № 2а-3847/12/2170 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк