Справа № 813/2488/17
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2488/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.,

секретар судового засідання Іванес Х.О.,

за участю : позивача ОСОБА_1, представника відповідача Дулебко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиського районного суду Львівської області, Територіального управління Державної судової адміністрації в Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити дії, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ в.о. голови Мостиського районного суду Львівської області № 55/к від 21.06.2017 року "Про відрахування зі штату Мостиського районного суду Львівської області судді ОСОБА_1";

- поновити ОСОБА_1 на посаді судді Мостиського районного суду Львівської області з дати незаконного звільнення ("відрахування зі штату суду"), тобто з 22.06.2017 року;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Львівській області нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 22.06.2017 року по дату поновлення позивача на посаді судді Мостиського районного суду Львівської області;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Львівській області нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, з 21.06.2017 року по 30.06.2017 року.

Ухвалою суду від 12.07. 2017 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою суду від 13.07.2017 р , суд відмовив у клопотанні позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою від 02.10.2017 р суд зупинив провадження у справі для витребування додаткових доказів.

Ухвалою суду від 05.12.2017 р поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 05.12.2017 р суд зупинив провадження у справі до прийняття Вищим адміністративним судом України рішення у справі №К/800/276/17.

Ухвалою суду від 30.01.2018 р поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 19.03.2018 р суд зупинив провадження у справі до набрання законної сили рішенням Верховного суду України у справі №800/276/17.

02 липня 2018 р позивачем подано клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 25.07.2018 р поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 08.08.2018 р закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог вказано про те, що 21.06.2017 року в.о. головою Мостиського районного суду Львівської області Білоусом Ю.Б. видано наказ № 55/к від 21.06.2017 року «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Мостиського районного суду у зв'язку із припиненням повноважень суді». Вважає даний наказ протиправним, оскільки прийнятий з порушенням норм Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та законодавства про працю і таким, що підлягає скасуванню та поновлення на роботі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити в повному обсягу.

Відповідач - Мостиський районний суду Львівської області подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначено, що відповідно до п.5 ч.1 ст. 24 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» голова суду повідомляє Вища кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України, а також через веб-портал судової влади про вакантні посади суддів у суді у триденний строк з дня їх утворення. Інформація розміщена на веб-сайті суду про відрахування ОСОБА_1 із штату суду не містить конфіденційної інформації і є загальнодоступною. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі призначеного на 08 серпня 2018 р.

Представник відповідача Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області подав заперечення на адміністративний позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обгрунтування заперечень зазначила, що оскаржуваний наказ винесено відповідно до ст. 125 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та є правомірний.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просила відмовити повністю.

Заслухавши думку позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 указом Президента України від 04 листопада 2009 року №904/2009 призначений на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області строком на п'ять років. Строк повноважень судді закінчився 04 листопада 2014 року. 29 квітня 2014 року позивачем подано до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України заяву про рекомендацію його для обрання на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області безстроково.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 26 грудня 2014 року №293/бо-14 ОСОБА_1 рекомендований для обрання на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області безстроково. Рекомендація разом з матеріалами 31 жовтня 2016 року надійшли до Вищої ради правосуддя та 15 листопада 2016 року передані члену Вищої ради правосуддя ОСОБА_5 для проведення перевірки.

Рішенням Вищої ради правосуддя №1398/0/15-17 від 06.06.2017 р відмовлено у внесенні подання подання Президентові України про призначенн ОСОБА_1 на посаду судді Мостиського району суду Львівської області, оскільки виявлено обставини, які свідчать про невідповідність кандидата критерію доброчесності, професійної етики та є обставинами, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з призначенням вказаного судді на посаду.

21 червня 2017 року на адресу Мостиського районного суду Львівської області надійшло рішення Вищої ради правосуддя від 06 червня 2017 року №1398/0/15-17 «Про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Мостиського району суду Львівської області».

Наказом в.о. голови Мостиського районного суду Львівської області від 21.06.2017 року №55/к відраховано зі штату Мостиського районного суду Львівської області суддю ОСОБА_1, 21 червня 2017 року.

Позивач не погоджується з вищезазначеним наказом, звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Закріплений у ч. 1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

За приписами частини четвертої статті 37 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" Вища рада правосуддя може ухвалити рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду відповідно до пункту 1 частини дев'ятнадцятої статті 79 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" тільки на підставі обґрунтованих відомостей, які були отримані Вищою радою правосуддя в передбаченому законом порядку, якщо:

1) такі відомості не були предметом розгляду Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

2) Вища кваліфікаційна комісія суддів України не дала належної оцінки таким відомостям в межах процедури кваліфікаційного оцінювання щодо відповідного кандидата.

Відповідно до частини дев'ятнадцятої статті 79 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Вища рада правосуддя може відмовити у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду виключно з таких підстав:

1) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з таким призначенням;

2) порушення визначеного законом порядку призначення на посаду судді.

Отже, вказаною нормою визначено виключний перелік підстав за яким Рада може відмовити у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду.

Судом з матеріалів справи встановлено, що Вищою радою правосуддя, при прийнятті рішення досліджено, лист Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБУ від 13 лютого 2017 року №14/5/2-497, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 05 листопада 2012 року, постанова про порушення кримінальної справи від 05 вересня 2012 року, постанова про закриття кримінальної справи від 05 листопада 2012 року, висновок за результатами перевірки матеріалів щодо внесення подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді та дійшла висновку щодо невідповідності вказаного кандидата критерію доброчесності та професійної етики.

Отже, підставою для прийняття спірного рішення стали встановлені Радою обставини допущення позивачем поведінки, яка у питаннях моралі, етики та доброчесності не узгоджується з його публічним зобов'язанням сумлінно виконувати обов'язки судді, дотримуватися морально-етичних принципів поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді та принижують авторитет судової влади.

Вища рада правосуддя, оцінюючи зазначені в сукупності факти та обставини, дійшла висновку, щодо невідповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики, а тому прийняла рішення від 06 червня 2017 року №1398/0/15-17 про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області.

Позивачем оскаржувалось рішення Вищої ради правосуддя від 06 червня 2017 року №1398/0/15-17 про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області.

Рішенням Верховного суду України від 29 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа - Вища кваліфікаційна комісія суддів України, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Відповідно до ст. 125 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" встановлено, що припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ.

Відповідно до вказаної норми ст. 125 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" в.о. головою Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_4 прийнято наказ № 55/к від 21.06.2017 року «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Мостиського районного суду у зв'язку із припиненням повноважень суді».

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно винесено наказ № 55/к від 21.06.2017 року «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Мостиського районного суду у зв'язку із припиненням повноважень суді» та про безпідставність вказаної позовної вимоги.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді судді Мостиського районного суду Львівської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то в їх задоволенні необхідно також відмовити, оскільки відповідачем правомірно винесено наказ № 55/к від 21.06.2017 року «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Мостиського районного суду у зв'язку із припиненням повноважень суді».

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації в Львівській області нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, з 21.06.2017 року по 30.06.2017 року., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, якщо працівник в день звільнення не працював, то суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Позивач в день звільнення не працював, вимоги про розрахунок позивач до Територіального управління Державної судової адміністрації в Львівській області не пред'являв. Отже і з цих підстав наслідки передбачені ст.117 КЗпП України до відповідача у справі застосуванню не підлягають.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації в Львівській області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

За правилами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач станом на час звернення до суду з даним позовом був звільнений від їх сплати в установленому порядку, а ст.139 КАС України не передбачено їх стягнення в цьому випадку.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України, суд -

Вирішив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10 серпня 2018 року.

Суддя Гулкевич І.З.