Справа № 815/731/18
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/731/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Соколенко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент фінансів Міністерства оборони України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
20 лютого 2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України, в якому позивач просить суд визнати протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ; стягнути з військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по вересень 2017 року в сумі 20162,86 грн.

Ухвалою суду від 26.02.2018 року, судом на підставі положень ч.1 ст.169 КАС України позовну заяву залишено без руху, та позивачу наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали (в тому числі, якщо її копію отримано нарочно, засобами електронної пошти та факсимільного зв`язку) для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду уточнень до позовної заяви (з копією для відповідача) та доказів, визначених в ухвалі суду.

Копію вказаної ухвали суду отримано позивачем 27.02.2018 року, що підтверджується матеріалами справи.

На виконання ухвали суду від 26.02.2018 року від позивача 07.03.2018 року через канцелярію суду за вх. №6471/18 надійшло повідомлення разом із витягом з наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 18.09.2017 року №148 (з копією для відповідача) та позовною заявою від 07.03.2018 року ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (з копією для відповідача), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 року по 31.08.2017 року (а.с.28-31).

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві від 07.03.2018 року позивач зазначає, що наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 18.09.2017року №148 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас, що підтверджується витягом з наказу командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 27.09.2017 року №196. Військову службу позивач проходив у Командуванні Військово-Морських Сил Збройних Сил України та перебував на грошовому забезпеченні при військовій частині НОМЕР_1 , де йому нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення до дня звільнення з військової служби. Під час звільнення з військової служби у запас, як стверджує позивач, йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з березня 2016 року по вересень 2017 року, що підтверджується відповідною довідкою.

У позовній заяві від 07.03.2018 року позивач вказує, що 13.10.2017 року він звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 з приводу врегулювання питання виплати індексації грошового забезпечення, але йому надали відповідь від 18.12.2017 року №2338, в якій зазначено про те, що відповідно до листа Директора Департаменту фінансів від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення (із змінами), індексація грошового забезпечення не нараховується до окремого роз`яснення. Фактично, як стверджує позивач, вказаним листом від 18.12.2017 року №2338 військова частина НОМЕР_1 відмовила ОСОБА_1 у задоволенні заяви від 13.10.2017 року та у виплаті індексації грошового забезпечення.

Посилаючись на положення ст.1, абз.2 ч.4 ст.9, ч.ч.2,3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ч.1 ст.2, ст.9 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), ст.18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", п.6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, позивач стверджує, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення є протиправною.

Індексація грошового забезпечення, як вказує ОСОБА_1 є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутністю затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме, згідно Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Також, позивач зауважує, що посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 №248/3/9/1/2 не можуть прийматись до уваги, оскільки відповідно до п.14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики та вказані роз`яснення не є нормативно-правовим актом.

Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

У зв`язку тим, що позивачем у визначений суддею строк усунено недоліки позовної заяви, ухвалою суду від 12.03.2018 року судом:

- прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 від 07.03.2018 року.

- відкрито провадження у справі за даною позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії;

- вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

- призначено перше судове засідання на 10.04.2018 року о 12:00 год.;

- встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 13.03.2018 року судом витребувано з військової частини НОМЕР_1 :

- належним чином засвідчену копію витягу (виписки) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по юридичній особі відповідачу - військовій частині НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26614490).

- довідку про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2016 року по 31.08.2017 року;

- належним чином засвідчену копію грошового атестата ОСОБА_1 у разі, якщо останнього було звільнено з військової служби з правом на пенсію;

- інформацію щодо того чи нараховувалась та виплачувалась за період з 01.03.2016 року по 31.08.2017 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 та докази на її підтвердження;

- належним чином засвідчену копію листа директора Департаменту фінансів від 04.01.2016 року вих. №248/3/9/12.

30 березня 2018 року за вх. №9086/18 від представника відповідача надійшли документи на виконання ухвали суду від 13.03.2018 року (а.с.44-48).

Водночас 30.03.2018 року за вх. №9088/18 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (з доказами направлення його копії на адресу позивача), в якому зазначено, що вимоги, викладені в позовній заяві позивачем, військова частина НОМЕР_1 не визнає в повному обсязі, оскільки вони є безпідставними, необґрунтованими та таким, що не відповідають чинному законодавству, виходячи з наступного.

Посилаючись на положення ст.1, ст.2, ст.4, ст.6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.4, п.14 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, відповідач зазначає, що листом від 23.08.2012 року №259/10/136-12 Мінсоцполітики визначено, що відповідно до пункту 2 Порядку N 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу. У разі зростання грошових доходів населення місяць, в якому відбулося зростання доходів, зокрема грошового забезпечення з урахуванням виплат, які входять до його складу відповідно до чинного законодавства, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації. Індексація за цей місяць не проводиться, якщо сума підвищення грошового забезпечення перевищить суму індексації, яка має нараховуватись у місяці зростання доходу. У разі коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення. Тобто, як вказує відповідач, якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що з 1 січня 2016 року грошове забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України відповідно до протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №3 значно збільшено за рахунок збільшення їх розміру преміювання. На думку відповідача позивач не довів у позові, що грошове забезпечення з урахуванням підвищення (надбавки, премії), яке він отримував з червня 2016 року по час звільнення зі служби, не перевищувало суму індексації, та відповідно були підстави для нарахування індексації з метою забезпечення його достатнього життєвого рівня, що є завданням індексації грошових доходів населення.

Посилаючись на положення п. 1.14 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260, п. 7 роз`яснень директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року № 248/3/9/1/2 відповідач стверджує, що у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (зі змінами), індексація грошового забезпечення не нараховується до окремого роз`яснення. Таким чином, командування військової частини НОМЕР_1 діяло відповідно до чинного законодавства та вище зазначеного роз`яснення, так як окремих інших розпоряджень не було. Отже, на думку відповідача, бездіяльність військової частини НОМЕР_1 не є протиправною, як це зазначає позивач.

Щодо твердження позивача про протиправну бездіяльність щодо не нарахування індексації, відповідач вказує, що в матеріалах справи міститься довідка про розміри індексації грошового забезпечення за 2014-2017 року від 18 січня 2018 року №8, де є графа «нараховано» і відповідно, нарахована сума за кожен місяць.

Враховуючи вищевикладене та з посиланням на положення ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»,п.6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 16.07.2015 року 10685/0/14 - 15/10 (на вих. №248/3/9/3/202 від 08.07.2015), роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 09.06.2016 року №52/10/136-16; роз`яснення Міністерства соціальної політики України (вхідний міністерства оборони України від 08.08.2017 року №13700/з); роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 року №78/0/66-17; роз`яснення Директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/1485 від 26.03.2018 року; роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/9/1/2 від 04.01.2016 року, військова частина НОМЕР_1 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У відзиві на позовну заяву позивач також просив суд залучити у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Міністерство оборони України в особі Департаменту фінансів.

До відзиву на позовну заяву позивачем додано клопотання про витребування у Департаменту фінансів Міністерства оборони України роз`яснень, на які відповідач посилався у відзиві на позовну заяву.

20 квітня 2018 року за вх. №10879/18 засобами поштового зв`язку та 24 квітня 2018 року за вх. №ЕП/2269/18 засобами електронної пошти від позивача до суду надійшла відповідь на відзив «Заперечення на відзив» (а.с.73-75,76-79), в якій ОСОБА_1 зазначив ті ж самі доводи, якими обґрунтовані позовні вимоги у позовній заяві.

Водночас, у заяві по суті справи «Заперечення на відзив» ОСОБА_1 зазначив, що клопотання відповідача про витребування доказів, а саме, оригіналів роз`яснень, є необґрунтованим, оскільки вказане клопотання містить вимогу виключно щодо витребування оригіналів правової позиції (тлумачення) окремих норм чинного законодавства, що не є доказом відповідно до ст.72 КАС України. Також, на думку позивача, не обґрунтованим є і клопотання про залучення в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Міністерства оборони в особі Департаменту фінансів.

У судовому засіданні 24.04.2018 року судом залучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву, клопотання відповідача та відповідь (заперечення) на відзив, та, зважаючи на те, що представник відповідача не наполягав на розгляді клопотання про витребування доказів, яке подане до суду разом із відзивом на позов, та просив суд його не розглядати, судом не розглядалось і не вирішувалось дане клопотання.

Ухвалою суду від 24.04.2018 року, яка прийнята судом без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства оборони в особі Департаменту фінансів, у зв`язку із тим, що дане клопотання не відповідає вимогам ст.49 КАС України.

Разом з цим, у судовому засідання 24.04.2018 року судом оголошено перерву у розгляді справи до 08.05.2018 року для отримання заяв по суті справи та витребуваних судом доказів, про що постановлено відповідну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

26 квітня 2018 року за вх. № 11708/18 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у прохальній частині яких відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову та заявив клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Міністерства оборони України в особі Департаменту фінансів.

У вказаних запереченнях представник відповідача вказує, що відповідно до довідки №8 від 18.01.2018 року, яку позивач додав до своєї позовної заяви, з січня 2016 року відповідно до п.7 роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення» (зі змінами), індексація грошового забезпечення не нараховувалась до окремого роз`яснення.

У судовому засіданні 08.05.2018 року судом долучено до матеріалів справи заперечення на відповідь на відзив, які надійшли від відповідача, про що постановлено відповідну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Водночас, у судовому засіданні 08.05.2018 року судом на підставі положень ст. 49 КАС України залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент фінансів Міністерства оборони України, оскільки рішення у справі може вплинути на права та обов`язки вказаної особи.

Оскільки для вирішення даної адміністративної справи існувала необхідність у з`ясуванні обставин справи та в остаточному визначенні предмета спору і позовних вимог, а також необхідність сповіщення залученої до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департаменту фінансів Міністерства оборони України, зважаючи на те, що станом на 08.05.2018 року спливав строк для розгляду даної справи в порядку ст.262 КАС України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департаменту фінансів Міністерства оборони України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії в порядку загального позовного провадження, про що постановив відповідну ухвалу суду від 08.05.2018 року.

Вказаною ухвалою суду від 08.05.2018 року судом також призначено підготовче засідання на 30.05.2018 року об 11:00 год. та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

14 травня 2018 року через канцелярію суду за вх. №13301/18 від позивача надійшла заява разом із уточненим позовом від 14.05.2018 року.

14 травня 2018 року за вх. №ЕП/2654/18 засобами електронної пошти від позивача надійшла копія грошового атестату та доказів направлення копії позовної заяви на адресу відповідача.

Так, в уточненій позовній заяві ОСОБА_1 просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 27.09.2017 року у розмірі 20162,86 грн.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 27.09.2017 року у розмірі 20162,86 грн.

Обґрунтування уточненої позовної заяви від 14.05.2018 року є аналогічним за змістом обґрунтуванню позовної заяви від 07.03.2018 року.

Копію уточненої позовної заяви та ухвали суду від 08.05.2018 року отримано відповідачем 15.05.2018 року засобами електронної пошти, та окрім того, копію уточненої позовної заяви отримано відповідачем 15.05.2018 року засобами поштового зв`язку.

Копії позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень, уточненої позовної заяви та ухвали суду від 08.05.2018 року отримано третьою особою 21.05.2018 року засобами поштового зв`язку.

У визначений судом строк, інших заяв по суті справи, окрім тих, що містяться в матеріалах справи, з боку учасників справи на адресу суду не надходило.

Підготовче судове засідання 30.05.2018 року судом відкладено на 05.07.2018 року об 11:00 год.

Ухвалою суду від 05.07.2018 року судом закрито підготовче провадження у даній справі і призначено справу до розгляду по суті на 23.07.2018 року.

У судове засідання 23.07.2018 року, належним чином сповіщені учасники справи не з`явились. При цьому, з боку позивача та з боку відповідача до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи, не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, зважаючи на клопотання позивача та відповідача про розгляд справи за їх відсутності, з урахуванням належного сповіщення третьої особи про розгляд справи, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності учасників справи, судом вирішено проводити розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження відповідно до ч.9 ст.205 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.193 КАС України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Зважаючи на викладене, враховуючи наведені приписи КАС України, суд розглядав дану справу у межах строку, визначеного для її розгляду із прийняттям рішення 06.08.2018 року.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою з урахуванням уточнень від 14.05.2018 року та доданими до неї доказами, з відзивом відповідача на адміністративний позов, відповіддю на відзив та запереченнями, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

18 вересня 2017 року наказом командувача Військово-Морських Сил України №148 (по особовому складу) капітана 2 рангу ОСОБА_1 , начальника групи забезпечення підготовки управління бойової підготовки Командування, звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я, відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.27).

27 вересня 2017 року Наказом командувача Військово-Морських Сил України №196 (по стройовій частині) ОСОБА_1 зараховано до оперативного резерву першої черги на посаду начальника групи забезпечення підготовки управління бойової підготовки Командування Військово-Морських Сил України та вирішено: виплатити компенсацію за невикористані дні чергової відпустки за 2017 рік (20 днів) у розмірі 5075,50 грн.; виплатити премію за період з 01.09.2017 року в розмірі 400% від посадового окладу; виплатити додаткову грошову винагороду за період з 01.09.2017 року по 29.09.2017 року у розмірі 60%; виплатити надбавку у розмірі 10% від посадового окладу за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, за період з 01.09.2017 року по 27.09.2017 року; виплатити грошову допомогу при звільненні з військової служби у запас у розмірі 50% місячного грошового забезпечення пропорційно прослуженого часу в Збройних Силах за 24 календарних роки у розмірі 91359 грн. (а.с.14).

Судом встановлено, що 13.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив, зокрема, здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по вересень 2017 року у сумі 19000 грн. та просив надати довідку про розмір та складові грошового забезпечення, з якого була нарахована допомога при звільненні з військової служби; довідку про розмір грошового забезпечення за вересень 2017 року; розрахунок грошової допомоги військовослужбовцю у разі звільнення з військової служби; довідку про розмір індексації грошового забезпечення за 2014-2017 роки (а.с.8).

У відповідь на заяву позивача від 13.10.2017 року військовою частиною НОМЕР_4 на адресу позивача направлено лист, у якому щодо виплати індексації грошового забезпечення позивача повідомлено, що відповідно до листа Директора Департаменту фінансів від 04.01.2016 року вих. №248/3/9/1/2, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, індексація грошового забезпечення не нараховується до окремого роз`яснення (а.с.9).

До вказаного листа відповідачем було додано довідку про розмір грошового забезпечення (а.с.12); довідку про розмір грошового забезпечення за вересень 2017 року (а.с.11); розрахунок грошової допомоги військовослужбовця у разі звільнення з військової служби (а.с.10); довідку про розмір індексації грошового забезпечення за 2014-2017 роки (а.с.13).

З наданої позивачем до суду довідки про розмір індексації грошового забезпечення за 2014-2017 роки від 18.01.2018 року №8, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , судом встановлено, що за період січень 2014 року - грудень 2015 року ОСОБА_1 було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 5167,35 грн.

Водночас, як вбачається з вказаної довідки, з січня 2016 року по вересень 2017 року ОСОБА_1 нарахована та підлягає до виплати індексація грошового забезпечення у розмірі 20162,86 грн. (а.с.13).

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 27.09.2017 року у розмірі 20162,86 грн., позивач звернувся до суду з даною позовною заявою (з урахуванням уточнень до неї).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано, зокрема, але не виключно Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України 1078 від 17.07.2003 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ст.ст.1,2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями них прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Згідно з положеннями ст. 8 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннями ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з ч.1 ст. ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Згідно ст.5 Закону № 1282-ХП підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України 1078 від 17.07.2003 року (далі - Порядок №1078).

Згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з п.4 цього Порядку, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

При цьому нормами Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації.

Згідно з п.14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Суд зазначає, що в роз`ясненнях Мінсоцполітики № 10685/0/14-15/10 від 16.07.2015 року, № 252/10/136-16 від 09.06.2016 року, № 48/0/66-17 від 08.08.2017 року зазначено, що проведення індексації грошових доходів, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів, передбачених на ці цілі.

Підставою для не нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 27.09.2017 року відповідач вказує роз`яснення Департаменту фінансів Міноборони України від 04.01.2016 №248/3/9/1/2, в якому зазначено, що у зв`язку із внесенням змін до Порядку № 1078, індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення (а.с.18-19, 46-47).

Щодо посилання представника відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 №248/3/9/1/1150 відповідно до якого, індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення, суд зазначає наступне.

Законом України «Про Збройні Сили України» визначено, що правовою основою діяльності Збройних Сил України (до структури яких входять, в тому числі, військові частини) є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", статути Збройних Сил України, інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, що регулюють відносини в оборонній сфері.

З огляду на викладене, відповідач має діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу, а тому суд критично ставиться до посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 №248/3/9/1/1150 як на підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивача.

Водночас, відмова відповідача у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення з посиланням на лист Директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України є протиправною, оскільки відповідно до Порядку № 1078 роз`яснення щодо його застосування надає Мінсоцполітики, а також, право позивача на нарахування та отримання індексації грошового забезпечення гарантується Законом, у зв`язку з чим лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України, на який посилається відповідач, не є нормативно-правовим актом та не може застосовуватися відповідачем як передбачене Порядком роз`яснення, оскільки його видано не Мінсоцполітики.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не було здійснено виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 27.09.2017 року у розмірі 20162,83 грн. Стосовно вказаного розміру індексації грошового забезпечення, суд виходить з даних довідки від 18.01.2018 року №8, виданої відповідачем - військовою частиною НОМЕР_1 .

У рішенні Конституційного суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. В аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 27.09.2017 року у розмірі 20162,86 грн. є обґрунтованою та доведеною, а отже підлягає задоволенню.

При цьому, як вже встановлено судом, з наданої позивачем довідки про розмір індексації грошового забезпечення за 2014-2017 роки від 18.01.2018 року №8, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , за період січень 2014 року - грудень 2015 року ОСОБА_1 було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 5167,35 грн.

Водночас, як вбачається з вказаної довідки, з січня 2016 року по вересень 2017 року ОСОБА_1 нарахована та підлягає до виплати індексація грошового забезпечення у розмірі 20162,86 грн. (а.с.13).

Отже, вимога позивача визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 27.09.2017 року у розмірі 20162,86 грн. є необґрунтованою, оскільки таке нарахування фактично здійснено відповідачем, про що останнім також зазначено у відзиві на позов.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки вимога позивача про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 27.09.2017 року у розмірі 20162,86 грн. є похідною вимогою від вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 27.09.2017 року у розмірі 20162,86 грн., з огляду на вищезазначене, вона також підлягає частковому задоволенню шляхом зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 27.09.2017 року у розмірі 20162,86 грн.

Решта доводів та заперечень відповідача у заявах по суті справи висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку із чим підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент фінансів Міністерства оборони України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії (в редакції від 14.05.2018 року) підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 27.09.2017 року у розмірі 20162,86 грн. та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 27.09.2017 року у розмірі 20162,86 грн., а в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 12, 72-77,90,120,205,241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент фінансів Міністерства оборони України (пр.-т Повітрофлотський 6, м.Київ, 03168,), про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії (в редакції від 14.05.2018 року) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 ) щодо не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ) за період з 01.01.2016 року по 27.09.2017 року у розмірі 20162,86 грн. (двадцять тисяч сто шістдесят дві гривні 86 копійок).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 ) виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 27.09.2017 року у розмірі 20162,86 грн. (двадцять тисяч сто шістдесят дві гривні 86 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Соколенко

.