Справа № 823/104/18
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/104/18 Суддя першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на проголошене о 15 годині 28 хвилин рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року, повний текст якого складено 19 квітня 2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Колос», про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ Держгеокадастру у Черкаській області) про:

- визнання протиправною бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, допущену під час розгляду клопотання ОСОБА_1 від 30.11.2017 року за вх. № 22809/0/5-17-СГ про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність Позивача земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства;

- зобов'язання Відповідача:

- повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 30.11.2017 року за вх. № 22809/0/5-17-СГ;

- прийняти рішення, яким затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у користуванні у СТОВ «Колос», площею 2,0000 га у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту;

- прийняти рішення, яким передати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства;

- не пізніше одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду у даній справі подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 16.03.2018 року залучено до участі у справі сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Колос» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (далі - Третя особа, СТОВ «Колос»).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.04.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем було дотримано місячний строк розгляду клопотання Позивача про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, а неотримання ОСОБА_1 викладеної у листі відмови у наданні такого дозволу не може вважатися порушенням ГУ Держгеокадастру у Черкаській області вимог ст. 118 Земельного кодексу України. Крім того, суд зазначив, що ненадання Позивачем до проекту землеустрою дозволу на його розробку свідчить про відсутність правових підстав для його затвердження, адже до спірних правовідносин неможливо застосувати принцип мовчазної згоди. Крім іншого, суд з посиланням на ст. 116 Земельного кодексу України зазначив, що перебування земельної ділянки у користуванні іншої особи є перешкодою для отримання її у власність.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому вказує на неврахування судом, що рішення суб'єкта владних повноважень має бути доведено до особи, а тому ухвалення Відповідачем у межах встановленого строку рішення без повідомлення про це Позивача не може свідчити про своєчасний розгляд ГУ Держгеокадастру у Черкаській області заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Крім того, з посиланням на постанову Верховного Суду у справі №806/2208/17 підкреслює, що рішення про відмову у наданні дозволу повинно бути оформлене відповідним наказом, а не листом. Також, апелюючи на рішення Верховного Суду у справах №806/2208/17 та №814/741/16, стверджує, що за наявності мовчазної згоди органу влади до проекту землеустрою дозвіл на його розробку не включається.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Крім того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2018 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.07.2018 року, яке було знято з розгляду у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача та відкладено на 07.08.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Черкаській області просить відмовити в її задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що, по-перше, законодавством не передбачено прийняття саме рішення у формі наказу за наслідками розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, по-друге, розгляд клопотання був здійснений в установлений законом строк, по-третє, відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не породжує для особи будь-яких негативних наслідків, а тому не може бути визнана протиправною, по-четверте, відсутність дозволу на розробку проекту землеустрою унеможливлює затвердження проектної документації, по-п'яте, суд не вправі втручатися у дискреційні повноваження державного органу, зокрема, щодо зобов'язання Відповідача затвердити проект землеустрою, по-шосте, спірна земельна ділянка перебуває у користуванні Третьої особи, що унеможливлює надання її у власність в силу положень ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.

У судовому засіданні представник Апелянта наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги у повному обсязі з підстав, викладених в останній.

Відповідач та Третя особа, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області із клопотанням від 29.08.2017 року (вх. №16049/0/5-17-СГ) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 2,0000 га, у власність для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Вергунівської сільської ради (а.с. 20).

Не отримавши відповіді за наслідками розгляду вказаного клопотання, ОСОБА_1 подав до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області лист-повідомлення від 18.10.2017 року (вх. №20950/0/5-17), в якому зазначено, що у зв'язку з відсутністю станом на 03.10.2017 року відомостей щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмови в його наданні Позивачем 04.10.2017 року укладено договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, з ФОП ОСОБА_2 (а.с. 21).

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що представником ОСОБА_1 було отримано лист ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 26.10.2017 року №20950/0-9527/6-17, в якому зазначено про те, що за наслідками розгляду клопотання від 29.08.2017 року №16049/0/5-17-СГ листом від 26.09.2017 року №8446/6-17 Відповідач відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а тому підстави для замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за правилами абз. 3 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відсутні (а.с. 38-39).

30.11.2017 року (вх. №22809/0/5-17-СГ) ОСОБА_1 подав до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області клопотання, в якому просив: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у користування СТОВ «Колос», площею 2,0000 га, у власність для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту; передати у власність Позивача земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 (а.с. 23).

Листом ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 07.12.2017 року №10485/6-17 ОСОБА_1 та його представника було повідомлено, що оскільки у поданому на розгляд проекту землеустрою відсутнє рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, про ненадання якого Позивача було повідомлено листами від 17.08.2017 року №7148/6-17 та від 26.09.2017 року №8446/6-17, вирішення питання про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність на підставі абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України неможливе з підстав, що Відповідач у місячний строк надав відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою (а.с. 40).

Крім іншого, за наслідками дослідження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки (а.с. 73-99), суд першої інстанції встановив, що останній не містить дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому суд вказав на те, що листом від 26.10.2017 року №32-23-0.3-9242/2-17 ГУ Держгеокадастру у Черкаській області повідомило ФОП ОСОБА_2 про надання відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у тому числі ОСОБА_1 (а.с. 44).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 3, 116, 118, 121, 122, 123, 186-1 Земельного кодексу України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій» та п. п. 1, 125 Інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 року №600, прийшов до висновку, що відмова ГУ Держгеокадастру у Черкаській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, пропри не доведення її до відома ОСОБА_1, є перешкодою для затвердження проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки за принципом мовчазної згоди.

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписи ч. 2 ст. 4 ЗК України визначають, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно п. «а» ч. 2 ст. 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

За правилами пункту «а» частини третьої статті 22 Земельного кодексу землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч. ч. 3-4 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

З наведеного випливає, що законодавцем гарантовано право безоплатної передачі земельної ділянки громадянину у власність, зокрема, у межах норм безоплатної приватизації, порядок проведення якої регламентовано положеннями ст. 118 Земельного кодексу України.

Так, згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 (далі - Положення №15) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Приписи пп. 31 п. 4 Положення №15 визначають, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Крім того, за правилами пп. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року №333, головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Отже, саме до повноважень ГУ Держгеокадастру у Черкаській області належить питання надання дозволу з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки поза межами населеного пункту.

При цьому згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без відповідного дозволу виникає в особи за умови, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідних орган виконавчої влади не прийняв жодного з передбаченого ч. 7 ст. 118 ЗК України рішень.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, 26.09.2017 року ГУ Держгеокадастру у Черкаській області було складено лист №8446/6-17, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, питання щодо чого порушено у клопотанні від 29.08.2017 року №16049/0/5-17-СГ (а.с. 37).

Водночас, стверджуючи, що оскільки ч. 7 ст. 118 ЗК України не передбачено обов'язку органів Держгеокадастру з направлення заявнику рішення про результати розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а матеріалами справи підтверджується факт прийняття Відповідачем рішення про відмову у наданні такого дозволу у межах місячного строку, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин принципу мовчазної згоди, суд першої інстанції не врахував такого.

У частині 7 ст. 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту. Водночас, у ч. 7 ст. 118 ЗК України не визначено, в якій саме правовій формі вирішується це питання. Зокрема, чи необхідно приймати відповідне рішення органу з цього питання чи достатньо відповіді у формі листа.

Як зазначив Верховний Суд у рішенні від 11.04.2018 року у справі №806/2208/16, для порівняння, у частині 9 статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її надання.

У статті 118 ЗК України не визначено прямого обов'язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо. Проте, зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Як вже було зазначено вище, правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333.

Відповідно до п. 8 вказаного Положення Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 10 згаданого Положення начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 року № 34/5, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Наведений висновок викладений у вже згаданій вище постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №806/2208/17.

При цьому судовою колегією враховується, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, оскільки лист ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 26.09.2017 року №8446/6-17 не може вважатися відмовою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а доказів прийняття відповідного наказу у межах встановленого ч. 7 ст. 118 ЗК України місячного строку матеріали справи не містять, судова колегія приходить до висновку, що у межах визначеного строку Відповідачем не було розглянуто клопотання Позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Указане дає об'єктивні підстави стверджувати про виникнення у ОСОБА_1 права на замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без відповідного дозволу з письмовим повідомленням суб'єкта владних повноважень та додаванням до нього договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідні дії, як вже було встановлено вище, Позивачем були вчинені у межах встановленого місячного строку, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. 8 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Приписи абз. 1 ч. 186-1 ЗК України визначають, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Зі змісту абз. 5 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» вбачається, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом).

Тобто, як вірно звернув увагу Апелянт, законодавцем прямо передбачено застереження, що законом можуть бути передбачені випадки відсутності обов'язку включення до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки дозволу на розроблення такого проекту.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною 10 ст. 118 ЗК України закріплено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно. Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність.

Зазначений правовий висновок Верховний Суд висловлював у постанові від 31.01.2018 у справі № 814/741/16, постанові від 14.03.2018 у справі № 804/3703/16.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Таким чином, як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 року у справі №806/2208/17, підставою для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, окрім рішення про надання дозволу, може бути договір або судове рішення.

З урахуванням наведеного, посилання суду першої інстанції на відсутність дозволу ГУ Держгеокадастру у Черкаській області на розробку проекту землеустрою в якості підстави для відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, є помилковим та спростовується вищевикладеним.

Крім того, судовою колегією враховується, що відповідно до ч. 6 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Приписи п. «а» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначають, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту договору оренди землі від 19.08.2009 року, укладеного між Черкаською районною державною адміністрацією та СТОВ «Колос», про що внесено запис до книги записів державної реєстрації договорів оренди землі 07.09.2009 року за №02 (а.с. 134-141), Третя особа є орендарем, у тому числі земельної ділянки, яку бажає отримати Позивач у власність. Колегією суддів враховується, що у матеріалах справи наявна копія нотаріально засвіченого погодження землекористувача (СТОВ «Колос») від 27.02.2017 року (а.с. 88-89) на вилучення земельної ділянки з кадастровим №:01:004:0360 та її поділ з метою передання її у цілому або відповідної частини, зокрема, ОСОБА_1 для отримання у власність або користування у порядку ст. ст. 118, 121 ЗК України. Однак судова колегія звертає увагу, що питання припинення користування даною земельною ділянкою Третьою особою перебуває поза межами площини правовідносини даного спору.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що, як було зазначено вище, в силу ч. 9 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. При цьому, як вже було наголошено раніше, таке рішення (як про затвердження проекту землеустрою, так і про відмову у затвердженні) в силу повноважень ГУ Держгеокадастру у Черкаській області повинно оформлюватися відповідним наказом.

У свою чергу, за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 від 30.11.2017 року за вх. № 22809/0/5-17-СГ жодного з передбаченого ст. 118 ЗК України ГУ Держгеокадастру у Черкаській області в установлений строк не приймалося, у зв'язку з чим судова колегія приходить до висновку, що Відповідачем при розгляді вказаного клопотання допущена протиправна бездіяльність.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного урядування».

Принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Відтак, оскільки у межах спірних правовідносин Відповідачем не було належним чином виконані своєї повноваження, а саме не забезпечено у межах встановленого строку прийняття рішення за наслідками розгляду клопотання Позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу останньої у власність, колегія суддів, з урахування принципів розподілу влади та належного урядування приходить до висновку, що належним способом захисту прав Позивача є зобов'язання Відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 30.11.2017 року за вх. № 22809/0/5-17-СГ.

У контексті наведеного інша частина позовних вимог про зобов'язання Відповідача прийняти рішення, яким затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та прийняти останнім рішення, яким передати у власність ОСОБА_1 вказану земельну ділянку є передчасною, адже за наслідками розгляду клопотання Позивача жодного рішення в установлений законом спосіб ГУ Держгеокадастру у Черкаській області не приймалося.

Щодо вимог Позивача про зобов'язання Відповідача подати звіт про виконання судового рішення судова колегія вважає за необхідне зазначити, що в силу ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, встановлення судового контролю за виконанням рішення є правом, а не обов'язком суду. При цьому у межах спірних правовідносин відсутні підстави вважати, що Відповідач ухилятиметься від виконання судового рішення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для нерозгляду Відповідачем клопотання Позивача про затвердження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки у власність у зв'язку з фактичним отриманням останнім мовчазної згоди, що не було помилково враховано судом першої інстанції, судова колегія приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Колос», про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131, ), допущену під час розгляду клопотання ОСОБА_1 (19643, АДРЕСА_1, РНКОПП НОМЕР_1) від 30 листопада 2017 року за вх. № 22809/0/5-17-СГ про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність Позивача земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131, ) з урахуванням викладених у даній постанові висновків повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (19643, АДРЕСА_1, РНКОПП НОМЕР_1) від 30 листопада 2017 року за вх. № 22809/0/5-17-СГ про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко

Повний текст постанови складено « 07» серпня 2018 року.