Справа № 826/1253/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 серпня 2018 року № 826/1253/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: 02166, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) (надалі - позивач або ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 02225, м. Київ, вул. Каштанова, 6, ідентифікаційний код - 40379527) (надалі - відповідач або Управління або повністю найменування), в якому просить суд:

зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.12.1991 по 01.11.1994 до загального страхового стажу для обчислення пенсії за віком та здійснити відповідний перерахунок пенсії за донарахований стаж з 03.08.2017.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що з 03.08.2017 йому призначена пенсія за віком на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». При обчисленні пенсії позивачу не був врахований стаж з 01.12.1991 по 01.11.1994 в Малому підприємстві «ВИГУРА». 06.12.2017 листом № 18535/09 Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило ОСОБА_1, що спірний період стажу не зарахований до загального стажу, оскільки зазначений період роботи в Малому підприємстві «ВИГУРА» завірений печаткою УРСР, а станом на 01.11.1994 УРСР не існувало. Позивач з значеним вище не погоджується і вважає рішення відповідача протиправним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2018 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній справі; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання; встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

16.02.2018 через канцелярію до суду від Управління надійшов відзив на позов, в якому останнє просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовуючи викладені заперечення відповідач вказав, що період трудової діяльності ОСОБА_1 з 01.12.1991 по 01.11.1994 не враховано у зв'язку з відсутністю уточнюючої довідки та сумнівами щодо легітимності записів у трудовій книжці.

З урахуванням приписів п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (в рішенні - КАС України), адміністративна справа розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до записів у трудовій книжці та даних з розпорядження № 315086 від 06.10.2017, позивач почав працювати з 27.08.1981 і станом на 31.07.2017 року мав загальний трудовий стаж 32 років 2 місяців 23 днів.

Відповідно до статті 39 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон України № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином, нормою вказаного Порядку № 637 (п. 1) чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З відповіді Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06.12.2017 № 18535/09 встановлено, що Управлінням, до страхового стажу ОСОБА_1, не було зараховано періоди роботи останнього з 01.12.1991 по 01.11.1994 у кооперативі «Вигора» у зв'язку з тим, що записи про звільнення завірені печаткою УРСР.

Згідно з копією трудової книжки серії БТ-І № 5527415, на підставі наказу № 20 від 10.09.1991 прийнятий на роботу до Малого підприємства «ВИГУРА» (по тексту - МП «ВИГУРА») в якості робочого будівельної бригади.

На підставі наказу № 1 від 01.11.1994 позивач звільнений з МП «ВИГУРА» за власним бажанням.

Твердження відповідача про те, що певний період роботи зарахувати до страхового стажу не можливо у зв'язку з тим, що період роботи в даній організації завірено печаткою УРСР не ґрунтуються на жодній нормі законодавства, а положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 "Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи" № 2318-XII та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів", затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 № 643 не містять положень про не чинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов'язок їх заміни. Не впливає на права та законні інтереси позивача і факт припинення статусу УРСР, як суб'єкта міжнародного права.

Та обставина, що підприємство не змінило свою печатку новою після припинення УРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими. Позивач має довідку щодо спірного періоду роботу, ці записи суд вважає належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018, справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).

У зв'язку з викладеним, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління про зобов'язання вчинити певні дії.

У силу ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За переконанням суду, всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності свого рішення.

Статтею 79 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених судом висновків в цілому, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції № 1894 від 18.01.2018, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., що, зважаючи на задоволення позову, підлягає присудженню на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 159, 243-245, 263, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.12.1991 по 01.11.1994 до загального страхового стажу для обчислення пенсії за віком та здійснити відповідний перерахунок пенсії за донарахований стаж з 03.08.2017.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: 02166, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: адреса: 02225, м. Київ, вул. Каштанова, 6, ідентифікаційний код - 40379527).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя К.С. Пащенко