Справа № 821/1085/18
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

09 серпня 2018 р. м. ХерсонСправа № 821/1085/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Ковбій О.В. ,

при секретарі: Васильєвій В.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Алябова Є.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та клопотання відповідача про залишення без розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, у якому просить:

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-1) стосовно неналежного забезпечення соціального і правового захисту громадянина України ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) та систематичного порушення умов його контракту, в частині порушення конституційних прав позивача на належне грошове та пенсійне забезпечення (далі - позовна вимога №1).

2. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно невиплати суми посадового окладу ОСОБА_1 за січень 2016 року, в розмірі 1052 грн. (далі - позовна вимога №2).

3. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно порушення порядку індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року, із врахуванням індексу споживчих цін у відповідний місяць та рік (далі - позовна вимога №3).

4. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови позивачу щодо проведення перерахунку та виплати належного йому грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 рік та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року) (далі - позовна вимога №4).

5. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови щодо проведення відповідного перерахунку розміру одноразової грошової допомоги позивача у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків від місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (з врахуванням всіх основних видів грошового забезпечення, всіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (включаючи щомісячну додаткову грошову винагороду), премії та індексації) та пов`язаної з цим відмови у виплаті частки несплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (тобто, із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) (далі - позовна вимога №5).

6. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно видання стосовно ОСОБА_1 незаконного наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.06.2017 року №135, в частині, «Утримати за 26 (двадцять шість) діб використаної чергової відпустки за 2017 рік» (далі - позовна вимога №6).

7. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно проведення утримання суми нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення за 26 (двадцять шість) діб військової служби на суму 9 869 гривень 50 копійок із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» (далі - позовна вимога №7).

8. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови щодо проведення позивачу виплати суми грошового забезпечення за 26 (двадцять шість) діб військової служби (тобто суми, що складає 9 869 гривень 50 копійок), яку було незаконно утримано під час звільнення із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» (далі - позовна вимога №8).

9. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно порушення встановленого порядку розгляду звернень громадян (щодо повноти, об`єктивності та належного оформлення відповіді на мої звернення, із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, із зазначенням порядку оскарження прийнятого рішення і вжитих заходів), тобто порядку передбаченого статтями 1, 4, 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» (далі - позовна вимога №9).

10. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови у компенсації втрати частини доходу позивача з 09.06.2017 року (далі - позовна вимога №10).

11. Визнати протиправними дії Міністерства оборони України (далі - відповідач-2) стосовно неналежного забезпечення соціального і правового захисту громадянина України ОСОБА_1 та систематичного порушення умов його Контракту, в частині порушення конституційних прав позивача на належне грошове та пенсійне забезпечення (далі - позовна вимога №11).

12. Визнати протиправними дії Міністерства оборони України стосовно порушення встановленого порядку розгляду звернень громадян (щодо повноти, об`єктивності та належного оформлення відповіді на мої звернення, із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, із зазначенням порядку оскарження прийнятого рішення і вжитих заходів), тобто порядку передбаченого статтями 1, 4, 7, 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» (далі - позовна вимога №12).

13. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 своєчасно не виплачену частину грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплачену частку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.) (далі - позовна вимога №13).

14. У зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.)), зобов`язати частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року (далі - позовна вимога №14).

Ухвалою суду від 11.06.2018 року вказана заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

02.07.2018 року позивачем надані суду додаткові документи та пояснення по справі, на підставі яких провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 09.08.2018 року.

В судове засідання на вказану дату з`явився позивач та представник одного з відповідачів - Військової частини НОМЕР_1 .

Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

В підготовчому судовому засіданні суддею на розгляд винесено клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 відповідного строку.

Позивач заявлене ним клопотання підтримав, просив поновити пропущений процесуальний строк, проти задоволення клопотання відповідача заперечував.

Представник Військової частини НОМЕР_1 клопотання про залишення позовної заяви без розгляду підтримав, проти задоволення клопотання позивача заперечував.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом, суд виходить з наступного.

Так згідно ч.ч.1, 2, 5 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так позивачем, окрім іншого, заявлено позовні вимоги №6, 7, 8, якими фактично оскаржено один єдиний наказ командира військової частини НОМЕР_1 №135 від 08.06.2017 року в частині утримання з позивача коштів за 26 діб використаної чергової відпустки. Отже, предметом розгляду вказаних трьох позовних вимог є правомірність дій щодо винесення оскарженого наказу відповідачем-1, правомірність самого наказу, а також дії щодо його виконання.

Про існування відповідного наказу згідно змісту позовної заяви та пояснень в судовому засіданні, ОСОБА_1 стало відомо 06.11.2017 року з отриманих довідок військової частини НОМЕР_1 про розмір грошового забезпечення позивача №№1367, 1368, 1369 від 02.11.2017 року.

Отже, граничним строком звернення позивача з зазначеними позовними вимогами є 06.12.2017 року, натомість ОСОБА_1 звернувся до суду 06.06.2018 року, тобто з порушенням строку звернення до суду більше як на півроку.

Частиною 6 статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

На виконання зазначеної норми, позивачем 02.07.2018 року подано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

З поданого клопотання вбачається, що ОСОБА_1 стало відомо про існування оскарженого ним наказу №135 (позовні вимоги 6-8) в день його видання - 08.06.2018 року. Більш того, позивач визнає, що зазначеного дня він отримав й витяг з даного наказу.

Проте, обґрунтовуючи поважність пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 вказав, що не звертався до суду через те, що бажав вирішити усі спірні питання з відповідачем у досудовому порядку. При цьому позивач усвідомлює, що зазначені обставини не позбавляли його права на звернення до суду.

Також ОСОБА_1 зазначає, що перебував на амбулаторному лікуванні у періоди часу: з 02.06.2017 по 17.06.2017 року, з 23.06.2017 по 23.07.2017 року, з 09.08.2017 по 26.08.2017 року, з 29.08.2017 по 06.09.2017 року та з 06.09.2017 по 06.10.2017 року.

Окрім зазначеного позивач у своєму клопотанні посилається на ст.ст. 3, 8, 40, 55 Конституції України, п.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зміст яких позивач зводить до гарантованого права особи на звернення до суду.

Позивач вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню ч.2 ст. 122 КАС України, щодо шестимісячного строку звернення до суду та пункт 1.10 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 р. № 260, стосовно трьохрічного строку, протягом якого військовослужбовцю має виплачуватись грошове забезпечення, що йому належить.

Проаналізувавши доводи позивача, суд вказує на їх неспроможність по відношенню до позовних вимог №6, 7, 8, в яких ОСОБА_1 оскаржено наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (теперішня назва - військова частина НОМЕР_1 ) №135 від 08.06.2018 року про виключення позивача зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Херсонського об`єднаного військового комісаріату м. Херсон в силу наступного.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Згідно ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч.5 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України наведено визначення публічної служби - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Предметом позовних вимог №№6,7,8 є визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо видання стосовно позивача наказу від 08.06.2017 року №135, в частині, "Утримати за 26 (двадцять шість) діб використаної чергової відпустки за 2017 рік", визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно проведення утримання суми нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення за 26 діб військової служби (згідно вже вказаного наказу) та визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови щодо проведення позивачу виплати суми грошового забезпечення за 26 (двадцять шість) діб військової служби (тобто суми, що складає 9 869 грн. 50 коп.), яку було незаконно утримано під час звільнення із суми нарахованої "одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" (тобто дій, також вчинених на підставі оскарженого наказу).

Таким чином, позовні вимоги пов`язані з проходженням та звільненням з публічної служби (в даному випадку - військової служби), які обмежені місячним строком звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Дані строки обмежують час, протягом якого вказані правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997 р.) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 р. (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані".

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

При цьому, як вже зазначалося, ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як вже було зазначено судом вище та визнано позивачем, про існування наказу №135 від 08.06.2017 року йому стало відомо у день винесення відповідного наказу, витяг з якого він також отримав цієї ж дати.

З викладеного слідує, що про порушення своїх прав позивач дізнався 08.06.2017 р.

Разом з тим, до суду з позовною заявою ОСОБА_1 звернувся 06.06.2018 р. (згідно вхідного штампу суду на позовній заяві), тобто з пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду з позовом.

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до суду з позовною заявою є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Це дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Виходячи з вищевикладеного, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави".

Позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду не наведено будь-яких поважних причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду із вищезазначеними вимогами. Посилання ОСОБА_1 на те, що він бажав вирішити спір у досудовому порядку, шляхом направлення запитів і звернень на адресу відповідачів, суд не вважає поважною обставиною пропуску строку звернення до суду, оскільки зазначене не позбавляло позивача права звернутись до суду за захистом своїх прав (вказане визнається й самим ОСОБА_1 в заяві про поновлення строку звернення до суду).

Також не може бути визнано поважною обставиною пропуску строку перебування позивача на амбулаторному лікуванні в зазначені ним періоди часу, оскільки загальний період лікування ОСОБА_1 тривав трохи більше трьох місяців, тоді як до суду він звернувся з пропуском строку на 11 місяців.

Наведені позивачем витримки з Конституції України та з Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд також не може прийняти як обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду, оскільки суд не заперечує наявність у позивача права на звернення до суду, проте, з урахуванням щойно наведених положень національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, вказує на його обмеженість у часі.

Окрім зазначеного, в даному конкретному випадку, не можуть бути застосовано пункт 1.10 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 р. № 260, стосовно трьохрічного строку, протягом якого військовослужбовцю має виплачуватись грошове забезпечення, що йому належить, оскільки наказ №135 від 08.06.2017 року, в його оскарженій частині не визначає права ОСОБА_1 на якусь частину грошового забезпечення, а тільки врегульовує трудові відносини між ним та військовою частиною, пов`язані з проходженням позивачем публічної служби, зокрема визначає тривалість використаної відпустки.

Тому зазначені позивачем обставини взагалі не можуть бути сприйняті судом як підстава для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Частиною 3 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин та з урахуванням відсутності доказів поважності причин пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з позовом, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, проте, лише в частині позовних вимог №№6,7,8.

Водночас, стосовно клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно порушення порядку індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року, із врахуванням індексу споживчих цін у відповідний місяць та рік (позовна вимога №3), суд зазначає наступне.

Так, положеннями пункту 1.10 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 р. № 260, передбачений трьохрічний строк, протягом якого військовослужбовцю має виплачуватись грошове забезпечення, що йому належить.

Окрім вказаного, частиною другою ст.233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013року №8-рп/2013 роз`яснив, що положення ч.2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995року №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 16 листопада 2013 року (справа №21-389а13), перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у ст.43 Конституції України права на працю, тому посилання на ст.233 КЗпП України як таку, що врегульовує строки звернення до суду, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

В свою чергу, військова служба є державною службою особливого характеру (ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"), отже справедливим є розповсюдження дії ст. 233 КЗпП України й на грошове забезпечення військовослужбовців.

Узагальнюючи наведене, суд дійшов висновку, що строк звернення з позовною вимогою №3 позивачем не пропущений, отже й поновленню не підлягає.

З викладеного суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання військової частини НОМЕР_1 в частині залишення без розгляду позовних вимог №6,7,8.

Додатково суд наголошує на тому, що клопотання відповідача в іншій частині позовних вимог не обґрунтовано, ані змістом зазначеного клопотання, ані об`ємом наданих відповідачем доказів.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду - відмовити.

Клопотання військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Залишити позовну заяву без розгляду в частині позовних вимог:

- щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно видання стосовно ОСОБА_1 незаконного наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.06.2017 року №135, в частині, «Утримати за 26 (двадцять шість) діб використаної чергової відпустки за 2017 рік»;

- щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно проведення утримання суми нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення за 26 (двадцять шість) діб військової служби на суму 9 869 грн. 50 коп. із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби»;

- щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови щодо проведення позивачу виплати суми грошового забезпечення за 26 (двадцять шість) діб військової служби (тобто суми, що складає 9 869 грн. 50 коп.), яку було незаконно утримано під час звільнення із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення

Повний текст ухвали складено та підписано 13.08.2018 року.

Суддя Ковбій О.В.