Справа № 308/7652/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/6078/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,
суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,
за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Монич О.В. у м. Ужгороді, повний текст складений 13.07.2018 року, у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів про реадмісію,
встановив:

Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася з позовом до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 про продовження строку затримання іноземця до 12.01.2019 року з метою передачі його відповідно до міжнародних договорів про реадмісію.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.
Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України оскаржила рішення суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що судом не взято до уваги надані позивачем докази, які свідчать про те, що ним вживалися у наданий судом строк заходи, направлені на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.01.2018 року, і продовжують вживатись надалі, але не дали результатів. З метою встановлення особи відповідача, що є обов`язковою умовою згідно положень Угоди між Кабінетом Міністрів та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам «Про реадмісію громадян обох держав», на адресу надзвичайного та повноважного посла В`єтнаму в Україні направлялись неодноразові запити (№81/43 від 13.01.2018 року, №81/394 від 23.04.2018 року); на адресу Департаменту Консульської Служби МЗС України щодо сприяння встановлення особи відповідача (№81/738 від 08.06.2018 року). Враховуючи відсутність співпраці відповідача під час проведення процедури ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності вважає, що строк затримання підлягає продовженню.
Просить скасувати постанову і прийняти нову, якою задовольнити позов.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, громадянин Соціалістичної республіки В`єтнам ОСОБА_1 перебуває на території України незаконно.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.01.2018 року задоволено адміністративний позов військової часини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина В`єтнаму ОСОБА_2 затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію і дозволено його затримати строком на шість місяців до 12.07.2018 року.
Оскільки у відповідача відсутні документи, які дають йому право на виїзд з України, позивач, на виконання рішення суду, звертався до надзвичайного та повноважного посла В`єтнаму в Україні щодо встановлення особи відповідача.
Судом встановлено, що на час подання позовної заяви документи на повернення з метою підготовки для подальшого видворення відповідача в Чопському прикордонному загоні відсутні, відомостей про встановлення особи відповідача немає.
Інформація про те, що за час перебування у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 звертався із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відсутня.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що шестимісячний строк утримання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 в пункті тимчасового тримання іноземців, які незаконно перебувають на території України закінчується 12.07.2018 року та на цей час між сторонами не укладений Виконавчий протокол до Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав, що фактично унеможливлює застосування в даному випадку процедури реадмісії до відповідача; а також позивачем не надано доказів про відсутність співпраці з боку відповідача. Це все у сукупності призвело до неодержання Чопським прикордонним загоном (в/ч НОМЕР_1 ) інформації з країни громадянської належності іноземця та документів, необхідних для ідентифікації особи з метою передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів про реадмісію протягом встановлених Угодою строків.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його таким, що зроблений без належного з`ясування обставин, що мають значення для даного спору і з порушенням норм матеріального права і зазначає наступне.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Аналогічні положення викладені в пункті 12 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 141від 29.02.2016 року.
Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно з ч. 12 ст. 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Частиною 13 ст. 289 КАС України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
З системного аналізу вказаних норм вбачається, що у справах за позовами органу охорони державного кордону про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити одночасну наявність двох умов, зокрема, відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач після затримання відповідача і поміщення його до пункту тимчасового перебування неодноразово письмово звертався до надзвичайного та повноважного посла Соціалістичної Республіки В`єтнам в Україні ( №81/43від 13.01.2018 року (а.с.12), № 81/394від 23.04.2018 року (а.с.14), № 81/738 від 08.06.2018 року (а.с. 16)) із запитом про підтвердження належності ОСОБА_1 до громадянства вказаної держави та надання документів для його повернення до країни громадянської належності.
Апеляційним судом встановлено, що на день звернення із апеляційною скаргою, інформації від посольства Соціалістичної Республіки В`єтнам в Україні щодо підтвердження факту належності відповідача до громадянства В`єтнаму не надходило.
Таким чином, наявна умова, передбачена частиною 13 ст. 289 КАС України, за наявності якої неможливо ідентифікувати іноземця та забезпечити реадмісію відповідача у зазначений строк, а отже, строк затримання іноземця відповідно до частини 11 статті 289 КАС України, може бути продовжений.
Також апеляційний суд зазначає, що Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 року (далі - Інструкція), регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.
Так, п. 2.7 Інструкції № 353/271/150 передбачено, що у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).
У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно (абз. 3 п. 2.7 Інструкції).
Апеляційний суд звертає увагу, що у матеріалах справи наявні докази направлення через Департамент консульської служби МЗС України повторних запитів до компетентних органів країни походження відповідача щодо ідентифікації ОСОБА_1 , тому колегія суддів зазначає, що позивач в повній мірі реалізував свої повноваження щодо ідентифікації іноземця.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що Чопським прикордонним загоном у шестимісячний термін вжито ряд відповідних заходів щодо ідентифікації особи та приналежності відповідача до громадянства Соціалістичної Республіки В`єтнам, проте, інформація з країни громадянської належності іноземця чи документи, необхідні для ідентифікації особи так і не надійшли.
Враховуючи відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця чи документів, необхідних для ідентифікації особи, що підтверджується матеріалами справи, апеляційний суд приходить до висновку про наявність умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця, забезпечити реадмісію особи та наявність підстав для продовження строку затримання.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням того, що постанова суду прийнята із неправильним застосуванням норм матеріального права, то така підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою слід задовольнити позов.
Керуючись ст.ст. 243, 246, 289, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України задовольнити.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2018 року у справі № 308/7652/18 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.
Продовжити строк затримання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, на шість місяців до 12.01.2019 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник