Справа № 826/15762/17
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Епель О.В.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Мідянці А.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Кулькова В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 24 квітня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про визнання протиправними та скасування рішення і податкової вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу № 91333-17 від 07.11.2017 і податкову вимогу від 07.11.2017 № 91333-17.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 24 квітня 2018 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» №321-VIII від 09 квітня 2015 року, положення якого набрали чинності 07 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті. Вказує, що у наведеній нормі закону не визначено, що для її застосування кредитором обов'язково повинно бути прощена саме різниця між основною сумою боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов'язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014. При цьому зазначає, що чинне законодавство України не містить такого поняття, як «прощення курсової різниці». Також, апелянт зазначає, що ним була подана уточнююча податкова декларація про майновий стан і доходи за 2016 рік, у якій сума податкового зобов'язання становить 0,00 грн., а згідно витягу з інформаційної системи відповідача, загальна сума його заборгованості станом на 31.12.2017 становить 2 281,32 грн., не зважаючи на це, відповідачем врахована сума його податкового боргу у розмірі 246720,17 грн.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити, в той час, як представник відповідача проти цього заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що 09.06.2008 року між позивачем та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» укладено Кредитний договір № 108/08-Ф, відповідно до якого Кредитор (банк) надає Позичальнику (позивач) на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 75 000,00 доларів США зі сплатою 12,8 процентів річних.

Термін користування кредитом з 09.06.2008 до 08.06.2018.

30.11.2019 між ПАТ «Креді Агріколь Банк» (який є правонаступником всіх прав та обов'язків Акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» та ПАТ «Індустріально-експортний банк») та позивачем ОСОБА_5 укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 (про зміну валюти та часткове прощення боргу) до Кредитного договору № 108/08-Ф від 09.06.2008, відповідно до якого сторони домовились змінити прописану валюту в Кредитному договорі із доларів США на українські гривні.

Згідно вказаного договору про внесення змін на момент його укладення за позивачем обліковується заборгованість у розмірі 70 608,46 доларів США (що за офіційним курсом НБУ становить 1 807 532,38 грн.). Пунктом 4 зазначено, що Сторони домовились, що за умови погашення Позичальником (позивачем), в день укладення цієї Угоди, заборгованості за кредитом, в сумі не менше 30% від суми заборгованості, що становить 542 259,72 грн., Банк у відповідно до ст. 605 Цивільного кодексу України припиняє зобов'язання позичальника (позивача) щодо погашення залишку кредиту у розмірі 70% від суми заборгованості, що становить 1 265 272,66 грн., шляхом прощення боргу Позичальнику.

Крім того у п.7 вказаного договору зазначено, що з підписанням Угоди Позичальник вважається належним чином повідомленим про прощення йому зобов'язань по кредиту з моменту виникнення таких обставин згідно умов Кредитного договору та цієї Угоди. При прощенні боргу у Позичальника відповідно до вимог Податкового кодексу України виникає оподатковуваний дохід та Позичальник зобов'язаний подати до податкового органу декларацію, сплатити податки та збори з такого доходу в порядку та у розмірах, встановлених чинним законодавством України. Банк згідно вимог Податкового кодексу України зобов'язаний включити суму отриманого Позичальником доходу у вигляді прощеного боргу до розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку - фізичних осіб за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

В подальшому позивачем була подана податкова декларація про майновий стан і доходи за 2016 рік, де позивач самостійно задекларував суму податкових зобов'язань з ПДФО, що підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 227 749,08 грн., та суму податкових зобов'язань з військового збору у розмірі 18 972,09

23.11.2017 позивачем отримано рішення Головного управління ДФС України у м. Києві № 91333-17 від 07.11.2017 про опис майна у податкову заставу та податкову вимогу від № 07.11.2017 № 91333-17, відповідно до яких визначено, що станом на 06.11.2017 сума податкового боргу ОСОБА_5 становить 246 720,17 грн.

Вважаючи вказані рішення та вимогу протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем отримано додаткове благо у вигляді прощеного основного боргу за Кредитним договором, що підлягає оподаткуванню, а тому рішення податкового органу є правомірними.

Однак, колегія суддів не може повною мірою погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.п. 14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Момент виникнення податкового боргу, відповідно до норм Податкового кодексу України, пов'язується виключно із закінченням строків для сплати податкового зобов'язання, визначеного платником податку самостійно або узгодженого податкового зобов'язання у випадку, коли таке податкове зобов'язання не сплачене та не оскаржене платником податку у встановлені Податковим кодексом України порядку та строки (п.п 14.1.175 п. 14.1. статті 14 Кодексу).

За приписами п.57.1. ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.54.1. ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.4 ст.59 ПК України).

Згідно п.п.14.1.153 ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з п. 89.2. ст. 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Водночас, відповідачем не надано суду доказів, що спірне Рішення №91333-17 від 07.11.2017 про опис майна у податкову заставу прийняте на підставі акту опису з визначенням балансової вартості майна та його оцінки. Крім того, вказане Рішення взагалі не містить будь-яких посилань на підстави, що зумовили його винесення, розмір наявного податкового боргу, тощо (а.с.19).

Отже, спірне рішення про опис майна у податкову заставу не можна вважати таким, що відповідає нормам закону та є правомірним.

Крім того, відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, є вичерпним.

Як наголошувалось вище, позивачем була подана податкова декларація про майновий стан і доходи за 2016 рік, у якій позивачем самостійно задекларовано суму податкових зобов'язань з ПДФО, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 227 749,08 грн., та суму податкових зобов'язань з військового збору у розмірі 18 972,09 грн.

07.11.2017 контролюючим органом прийнято рішення про опис майна у податкову заставу № 91333-17 та податкову вимогу № 91333-17, відповідно до якої визначено, що станом на 06.11.2017 сума податкового боргу ОСОБА_5 становить 246 720,17 грн.

23.11.2017 позивачем до податкового органу подана уточнена податкова декларація про майновий стан і доходи за 2016 рік, відповідно до якої сума податкового зобов'язання з податку на доходи та військового збору становить 0,00 грн.

На вимогу суду апеляційної інстанції представником відповідача надано витяг з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_5, з якого вбачається, що станом на 23.11.2017 у позивача відсутня недоїмка з податку з доходів фізичних осіб та військового збору (а.с.94-95).

Відсутність боргу станом на 23.11.2017 представник відповідача підтвердив в судовому засіданні на запитання суду апеляційної інстанції.

Отже, з огляду на відсутність податкового боргу у позивача, податкова вимога, відповідно до ст.60 Податкового кодексу України вважається відкликаною.

Разом з тим, відповідно до п.60.1.2 ПК України, податкова вимога вважається відкликаною з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такої податкової вимоги.

В межах розгляду даної справи відповідачем не надано доказів на підтвердження прийняття рішення про скасування спірної податкової вимоги відповідно до статті 60 Податкового кодексу України, у зв»язку з чим така вимога не вважається відкликаною, тому підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 13.03.2018 (справа №817/251/17).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції зробив висновок про те, що прощена позивачеві банком сума основного боргу за кредитом є додатковим благом, тому підлягає оподаткуванню.

Не спростовуючи висновки суду в цій частині, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що спірним у даному випадку є інше питання, яке судом першої інстанції взагалі не аналізувалось.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, позивачем сплачено судовий збір під час подання позову в сумі 3 117,20 грн., та 4 660,81 грн. - за подання апеляційної скарги, загалом 7 778,01 грн., які йому мають бути відшкодовані за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 24 квітня 2018 року - скасувати.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві № 91333-17 від 07.11.2017 про опис майна у податкову заставу та податкову вимогу від 07.11.2017 № 91333-17.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві на користь ОСОБА_5 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 7 778,01 (сім тисяч сімсот сімдесят вісім) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова в повному обсязі складена і підписана 06 серпня 2018 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.В.Епель

І.В.Федотов