Справа № 826/1101/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

13 серпня 2018 року № 826/1101/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.10.2016 № та №,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому (з урахуванням заяви про уточнення підстав адміністративного позову) просить суд:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо проведення невиїзної позапланової документальної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб фізичною особою - ОСОБА_1;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03.10.2016 № та від 03.10.2016 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві протиправно було проведено невиїзну позапланову документальну перевірку позивача, оскільки контролюючий орган не мав законних підстав для її проведення, крім того, прийняті за результатами такої перевірки податкові повідомлення-рішення від 03.10.2016 № та від 03.10.2016 № також є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки, на думку позивача, сума прощеного боргу не є додатковим благом платника податку та не повинна включатись до розрахунку загального місячного оподатковуваного доходу.

Відповідач заперечень на позовну заяву не надав.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до пунктів 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено невиїзну позапланову документальну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт перевірки від 15.09.2016 №2732/26-55-13-06- (далі - акт перевірки), яким зафіксовано порушення позивачем підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України; підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 161 підрозділу 10, розділу ХХ Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки Державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 03.10.2016 №, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання за платежем "військовий збір" у розмірі 29 789, 98 грн., у тому числі: за основним платежем 23 831, 99 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 5 957, 99 грн.;

- від 03.10.2016 №, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб" у розмірі 387 199, 89 грн., у тому числі: за основним платежем 317 759, 91 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 79 439, 98 грн.

Не погоджуючись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Підстави та порядок проведення перевірок з питань порушення вимог податкового законодавства контролюючими органами визначено Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 79.1, пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

За змістом пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Вичерпний перелік підстав проведення документальних перевірок визначений статтею 78 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, серед інших, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

За посиланням позивача, у контролюючого органу не було підстав для проведення перевірки, оскільки жодних судових рішень чи постанов слідчих, тощо відносно позивача не приймалось, також позивач зазначає, що нею було подано декларацію про доходи фізичних осіб за 2015 рік та сплачено відповідний податок.

З акту перевірки вбачається, що підставою для проведення перевірки стали саме приписи підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, а не приписи пункту 78.1.11 якими передбачено наявність судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанови органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону, на відсутність яких, в свою чергу посилається позивач.

Тобто, в даному випадку, відсутність рішень, передбачених підпунктом 78.1.11 Податкового кодексу України, на які посилається позивач, не мають значення для вирішення даної справи та встановлення правомірності дій відповідача при проведенні перевірки, оскільки контролюючим органом було проведено перевірку саме на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Як зазначено в абзаці 6 сторінки 5 акту перевірки, з метою дотримання вимог податкового законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби, платнику податків ОСОБА_1 направлено лист від 15.06.2016 №5887/Ж/26-55-13-02, щодо надання пояснень та документальних підтверджень, пов'язаних з виникненням доходу.

Також, у вступній частині акту перевірки зазначено, що перевірку проведено на підставі наказу від 26.08.2016 №452, а також письмового повідомлення від 26.08.2016 №46/26-55-13-06.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що при отриманні матеріалів, які не підтверджують дані обліку суб'єкта господарювання, який перевіряється, податковим органом можуть бути вжиті заходи щодо проведення документальної невиїзної або позапланової виїзної перевірки відповідно до Податкового кодексу України.

Суд звертає увагу, що доказів щодо недотримання контролюючим органом приписів статті 78.1.1 позивачем суду не надано.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивач прийшов невірного висновку, зазначивши в позовній заяві, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону, та зазначає, що дані посилання позивача містять лише часткове відображення повного змісту статті 78 Податкового кодексу України, де зазначено і інші підстави для проведення документальної позапланової перевірки, зокрема, такі, що передбачені підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Що стосується самих податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03.10.2016 № та від 03.10.2016 №, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, платниками податку є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання (підпункт 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України)

Згідно з абзацом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).

При цьому, суд зазначає, що проценти, нараховані за користування кредитними коштами включаються до оподаткованого доходу, що отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором, оскільки нараховані проценти за користування кредитом, є платою за надану послугу з користування кредитними коштами, а тому анулювання таких (процентів) - звільнення від оплати за таку послугу для позивальника є додатковим благом, при цьому обов'язок сплати таких передбачено умовами кредитного договору як невід'ємної частини домовленостей досягнутих між сторонами та не є засобом забезпечення їх виконання.

При списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом включаючи і проценти як плату за отриману послугу з користування наданими коштами.

Між тим, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України. Пеня та штраф є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед банком та не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

Підвищені проценти, сплачувані позичальником згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою також є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов'язань за кредитним договором та є відмінними від неустойки (штраф, пеня), проте також не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

Аналогічна позиція була висловлена колегією суддів Верховного суду в постановах від 13.03.2018 №826/2226/15 (ЄДРСРУ 72721598), від 08.05.2018 №819/596/16 (ЄДРСРУ №73869545), №817/401/16 (ЄДРСРУ 73869634) та №802/692/16-а (ЄДРСРУ 73869504).

Таким чином, суд наголошує, що відповідно до положень Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та усталеної практики Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, доходом платника податку є основна сума боргу та відсотки за кредитним договором, які були анульовані (прощені) кредитором, натомість анульовані (прощені) пеня, штраф чи підвищені відсотки (за прострочення платежу) не є доходом платника податку, а відповідно і не є об'єктом оподаткування податком з доходу фізичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2007 між позивачем та публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти в сумі 200 000, 00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 1 010 000, 00 грн. за курсом Національного Банку України на день укладання Договору.

В матеріалах справи також наявна копія повідомлення публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» від 28.09.2015 №31-7/671 про анулювання боргу, з якої вбачається, що позивачеві було прощено саме суму основного боргу, без врахування відсотків за користування кредитом в розмірі 116 626, 34 дол. США, що складає 2 520 993, 92 грн. по курсу Національного Банку України станом на 28.09.2015.

Також, з вказаним повідомленням підтверджується, що позивача було повідомлено про те, що анульована сума є доходом, отриманим як додаткове благо, а тому позивачеві необхідно самостійно сплатити податок з фізичних осіб з такого доходи та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Так, вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги те, що анульована публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» сума заборгованості позивача, включає в себе лише суму заборгованості по Кредиту (без процентів комісії та/або штрафних санкцій (пені)). При цьому таке анулювання (прощення) здійснене за самостійним рішенням банку, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, суд вважає, що вказана сума боргу, анульована банком, являє собою дохід платника податку в розумінні Податкового кодексу України, який підлягає оподаткуванню в порядку абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, та який позивач була зобов'язана включити до податкової декларації за 2015 рік.

Пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, встановлено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Так, суд відхиляє доводи позивача про поширення на анульовану банком суму в розмірі 2 520 993, 92 грн. положень пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, адже, у даному випадку, відсутні відповідні умови (зміна валюти зобов'язання за кредитом з іноземної валюти у гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої), за яких застосовуються вказані положення законодавства.

З огляду на зазначене, суд приходить висновку, що анульована (прощена) банком сума боргу у розмірі 116 626, 34 дол. США (еквівалент на дату анулюванню боргу - 2 520 993, 92 грн.) є основною сумою заборгованості за кредитом (тілом кредиту), а тому вказана сума у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2015 рік.

З огляду на викладене та з урахуванням наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 03.10.2016 № та № є правомірними, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач заперечень на позовну заяву не надав, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, покладений на нього приписами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав в результаті чого, правомірності своїх рішень суду не довів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.