Справа № 826/19094/16
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.04.2018 у справі за адміністративним позовом закритого акціонерного товариства «Лісова Крамниця» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ЗАТ «Лісова Крамниця» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 13.06.2016 № , № .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.04.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між закритим акціонерним товариством «Лісова крамниця» та Київською міською державною адміністрацією укладено договір від 26.01.1999 на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди.

Співробітниками державної податкової інспекції у Святошиснькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено камеральну перевірку своєчасності сплати орендної плати за землю до бюджету за період з 27.02.2015-21.04.2016.

Перевіркою встановлено порушення ЗАТ «Лісова крамниця» термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання по орендній платі протягом строків, визначених п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України у розмірі 64 226, 05 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Святошиснькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві складено акт від 19.05.2016 № 279/26-57-12-03-09 (далі по тексту - акт перевірки).

На підставі акта перевірки відповідачем 13.06.2016 прийняті податкові повідомлення рішення:

- № , яким за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 61 273, 25 грн., нарахрвано ЗАТ «Лісова крамниця» штраф у сумі 12 254, 65 грн., що складає 20 % від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов'язання;

- від № , яким за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 2 952, 80 грн., нарахрвано ЗАТ «Лісова крамниця» штраф у сумі 590, 56 грн., що складає 20% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов'язання.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтуються оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки позивачем своєчасно сплачувалось грошове зобов'язання по орендній платі за землю, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та такими, що не підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до статті Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 №161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

У розумінні пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (надалі - ПКУ) плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПКУ орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.266.7.5 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта/об'єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Пунктами 288.2-288.4 ст.288 Податкового кодексу України передбачено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас нормою п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, що визначає строки сплати плати за землю (орендної плати за землю, земельного податку), встановлено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, ЗАТ «Лісова крамниця» подано до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві декларацію з плати за землю із самостійно визначеним грошовим зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб в розмірі 98 436, 43 грн. (8 202, 98 щомісячно).

Відповідно до наявних платіжних доручень задекларована сума була сплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується квитанціями від 24.02.2015 № ПН4981 на суму 8 202, 98 грн.; від 24.03.2015 № ПН4064 на суму 8 202, 98 грн., від 21.04.2015 № ПН2131 на суму 8 202, 98 грн., від 25.05.2015 № РК02293 на суму 8 202, 98 грн., від 25.06.2015 № ПН1691 на суму 8 202, 98 грн., від 23.07.2015 № ПН2401 на суму 8 202, 98 грн., від 20.08.2015 № ПН1627 на суму 8 202, 98 грн., від 23.09.2015 № ПН671 на суму 8 202, 98 грн., від 23.10.2018 № ПН2544 на суму 8 202, 98 грн., від 25.11.2015 № ПН1831 на суму 8 202, 98., від 15.12.2015 № ПН2222 на суму 8 202, 98 грн., від 22.01.2016 № ПН3644 на суму 8 202, 98 грн. (а.с. 49 - 60).

У поданих податкових деклараціях з плати за землю за 2016 рік, закритим акціонерним товариством «Лісова крамниця» задекларовано грошове зобов'язання з орендної плати за земельну ділянку в розмірі 144 538, 91 грн. (12 044, 91 грн. щомісячно).

Відповідно до наявних платіжних доручень задекларована сума була сплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 35 - 44).

Отже, аналізуючи зазначені платіжні доручення, вбачається, що сплата ЗАТ «Лісова крамниця» самостійно визначеного грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб здійснена у встановлений п. 287.3 статті 287 Податкового кодексу України строк.

Разом з тим, у своїй апеляційній скарзі апелянт вказує, що згідно з даними картки особового рахунку станом на 26.02.2015 за позивачем обліковувалась недоїмка на суму 53 878, 32 грн., яка погашалась відповідними платіжними дорученнями.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Водночас, всупереч вищезазначеним нормам відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було надано жодних доказів, які б свідчили про наявність у позивача такої заборгованості станом на момент перерахування позивачем грошових коштів у відповідності до платіжних доручень, яка була погашена за рахунок останніх, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що контролюючим органом безпідставно не включено грошові кошти, сплачені згідно з вказаними платіжними дорученнями, до зобов'язань з орендної плати з юридичних осіб, як наслідок, зроблені необґрунтовані висновки про порушення позивачем строків сплати єдиного внеску.

Більше того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2017 суд першої інстанції витребовував від Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві розрахунок сум нарахованих закритому акціонерному товариству «Лісова крамниця» за кожною підставою нарахування (рішення або декларація) сум з зазначенням:

1). підстави нарахування (рішення або декларація), номер та дата документа;

2). суми нарахування;

3). граничної дати сплати нарахованої суми за кожною підставою;

4). дати фактичної сплати (зарахування коштів на сплату);

5). номер та дату документа, яким проведено (зараховано) оплату зобов'язання;

6). кількість днів прострочення зобов'язання;

7). суму нарахованої пені (штрафних санкцій)

8). номер та дату рішення про застосування штрафних санкцій.

Однак, контролюючим органом витребуванні докази не були надані.

Отже, враховуючи те, що матеріали справи не містять жодних доказів правомірності нарахування позивачу штрафних санкцій за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання, то суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 13.06.2016 № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.04.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.,

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 14.08.2018.