Справа № 804/6112/17
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2017 р. Справа № 804/6112/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог на предмет спору про визнання протиправними дій, визнання противними вимог, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7 із позовними вимогами з урахуванням уточнених позовних вимог:
- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" ОСОБА_5 щодо визнання нікчемними договорів та направлення повідомлень про нікчемність правочинів із вимогами про необхідність повного та належного виконання умов Кредитного договору №01-1749/ТЛ/Т від 19 травня 2014 року, а саме щодо правочинів (договорів):Додаткової угоди №10 від 25 липня 2014 року до Кредитного договору №01-1749/ТЛ/Т від 19 травня 2014 року, укладеної між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «АТЛАНТІС»;Договору поруки №01-1382/ТЛ/Т/1 від 25 липня 2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_6, для забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором №01-1749/ТЛ/Т від 19 травня 2014 року;Договору поруки №01-1749/ТЛ/Т/2 від 25 липня 2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_7;
- визнати протиправним та скасувати Наказ «Щодо заходів, повязаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів» від 21.08.17 року №108, винесений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" ОСОБА_5.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що згідно отриманого позивачем повідомлення №1862 від 21 серпня 2017 року, відповідач визнав нікчемними правочинами Додаткову угоду №8 від 25 липня 2014 року до Кредитного договору №01-1749/ТЛ/Т від 19 травня 2014 року, укладену між ПАТ «АКТАБАНК» та Позивачем; Договір поруки №01-1749/ТЛ/Т/1 від 25 липня 2014 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_6; Договір поруки №01-1749/ТЛ/Т/2 від 25 липня 2014 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_7 Повідомлення про нікчемність правочинів обґрунтовано ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та винесено на підставі перевірки Кредитного договору №01-1749/ТЛ/Т від 19 травня 2014 року. Підставою нікчемності правочинів є висновок відповідача, що вищевказані договори були укладені з порушенням чинного законодавства України, вимог Національного банку України та внутрішніх процедур Банку, з чого він вбачає наявність підстав, визначених пунктами 1, 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В той же час, відповідач неправомірно застосував до цих договорів вказані положення Закону, а також несвоєчасно здійснив процедуру проведення перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності, що здійснюється протягом процедури ліквідації банку. Також в оскаржуваному наказі не було визначено, які саме ознаки нікчемності правочинів і які норми законодавства було порушено при укладенні цих договорів із посиланням на нормативно-правовий акт, яким такий порядок було затверджено, незважаючи на те, що це є обов'язковим для визнання правочину недійсним. Позивач вважає наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК» №108 від 21.08.2017р. неправомірним, безпідставним та таким, що не ґрунтується на встановлених фактах і доказах, а отже він підлягає визнанню неправомірним з одночасним застосуванням наслідків такого визнання, шляхом його скасування.
19 травня 2014 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «АТЛАНТІС» було укладено кредитний договір №01-1749/ТЛ/Т. З урахуванням того, що в строк визначений Кредитним договором, ТОВ «АТЛАНТІС» не було виконано зобовязань щодо повернення суми кредиту, то ПАТ «АКТАБАНК» повністю погасив заборгованість за Кредитним договором шляхом договірного списання грошових коштів ОСОБА_8 згідно Договору поруки №01-1749/ТЛ/Т/1 від 25 липня 2014 року, та ОСОБА_7 згідно Договору поруки №01-1749/ТЛ/Т/2 від 25 липня 2014 року. Тобто третіми особами 1,2 було здійснено погашення заборгованості за кредитним договором, на підставі договорів поруки №01-1749/ТЛ/Т/1 від 25 липня 2014 року, №01-1749/ТЛ/Т/2 від 25 липня 2014 року. Однак, на поштову адресу позивача надійшло повідомлення №1862 від 21 серпня 2017 року про нікчемність зазначених вище правочинів від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК» ОСОБА_5 Позивач вважає, що дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_5, щодо визнання нікчемними правочинів, викладених в Повідомлені є противоправними, а вимоги викладені в оскаржуваному повідомлені є незаконними, чим порушено права та законні інтереси позивача по справі.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав у повному обсязі та, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, а також надала до матеріалів справи письмові заперечення в обґрунтування яких зазначено, що всі дії відповідача було здійснено з дотриманням чинного законодавства та просила у задоволенні позову відмовити.
Треті особи у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали письмові пояснення, та просили розглядати справу без їх участі.
Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 16.09.2015 року № 576 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.09.2014 року прийнято рішення № 90 про запровадження в Банку з 17.09.2014 року тимчасової адміністрації.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 15.01.2015 №19 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКТАБАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.01.2015 № 6 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКТАБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку» термін дії ліквідації банку до 15 січня 2018 року.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 31.05.2017 № 1217 «Про заміну уповноваженої особи фонду на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК», з 07.06.2017 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делеговано всі повноваження ліквідатора ОСОБА_9» ОСОБА_5 (далі - «Уповноважена особа Фонду»).
У відповідності до підпункту 8 частини 1 статті 48 Закону, Фонд/Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону. Згідно частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації Фонд/Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня: впровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), щодо їх нікчемності з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
На виконання вищезазначених вимог Закону, відповідачем була проведена перевірка договорів при кредитуванні ТОВ «АТЛАНТІС» за кредитним договором № №01-1749/ТЛ/Т від 19 травня 2014 року за результатами якої було складено повідомлення від 21.08.2017р. про нікчемність наступних правочинів: Додаткової угоди №8 від 25 липня 2014 року до Кредитного договору №01-1749/ТЛ/Т від 19 травня 2014 року, укладеної між ПАТ «АКТАБАНК» та позивачем; Договору поруки №01-1749/ТЛ/Т/1 від 25 липня 2014 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_6; Договору поруки №01-1749/ТЛ/Т/2 від 25 липня 2014 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_7, згідно п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.
У повідомленні також зазначено про необхідність повного та належного виконання всіх умов Кредитного договору №01-1749/ТЛ/Т від 19.05.2014 року, оскільки здійснення ліквідації не призупиняє строк та не змінює порядок виконання зобовязань позичальника та не позбавляє Банк, в разі порушення умов кредитного договору, права вимагати сплати штрафних санкцій та/або примусового стягнення заборгованості в порядку, визначеному договором (як за рахунок застави, так й за рахунок коштів/майна боржника і поручителів).
Суд, вирішуючи питання щодо правомірності дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" ОСОБА_5, виходить з наступного.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон № 4452-VI).
Відповідно до п. 1 розділу III Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого Рішенням № 826 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016р., правочини (договори) є нікчемними у разі наявності підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI та/або іншими законами, що підтверджується відповідними доказами.
Відповідач, обґрунтовуючи свої вимоги, викладені в оскаржуваних повідомленнях про нікчемність правочинів, зазначає, що договори поруки та застави майнових прав є нікчемними з підстав, визначених пунктами 1, 2, 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI. Однак зазначені обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що 19 травня 2014 року, між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТІС» було укладено Кредитний договір №01-1749/ТЛ/Т.
25 липня 2014 року між ПАТ «АКТАБАНК» та Позивачем було укладено Додаткову угоду №10 до Кредитного договору №01-1749/ТЛ/Т від 19 травня 2014 року, якою було внесені зміни до графіку погашення кредиту.
Відповідно до ч. 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
На забезпечення виконання Позивачем зобовязань за Кредитним договором було укладено наступні договори:Договір поруки №01-1749/ТЛ/Т/1 від 25 липня 2014 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_6 Вікторовичем;Договір поруки №01-1749/ТЛ/Т/2 від 25 липня 2014 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_7.
Вказані правочини були спрямовані на надання банку додаткових гарантій виконання зобов'язань за кредитним договором №01-1749/ТЛ/Т.
Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
З урахуванням того, що в строк визначений кредитним договором, ТОВ «АТЛАНТІС» не було виконано зобов'язань щодо повернення суми кредиту, то ПАТ «АКТАБАНК» повністю погасив заборгованість за кредитним договором №01-1749/ТЛ/Т шляхом договірного списання грошових коштів поручителів ОСОБА_8 та ОСОБА_7
Закон № 4452-VI не забороняє відступлення права вимоги за зобов'язаннями банку, третій особі яка виконала зобов'язання боржника, а згідно з положеннями статей 512 Цивільного кодексу України передбачено заміну кредитора у зобов'язанні та перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов'язанні у разі виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем.
Відповідачем не заперечувалось, що поручителями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було здійснено погашення заборгованості за кредитним договором №01-1749/ТЛ/Т, на підставі договорівпоруки №01-1749/ТЛ/Т/1 та №01-1749/ТЛ/Т/2
Таким чином, укладення та фактичне виконання сторонами правочинів, призвело до погашення зобов'язання ТОВ «АТЛАНТІС» перед ПАТ «АКТАБАНК» за рахунок третіх осіб 1,2, а визнання їх відповідачем нікчемними, призвело до порушення прав позивача у справі.
Вирішуючи питання, щодо нікчемності договорів поруки та застави майнових прав з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, суд зазначає наступне.
У відповідності до частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Визначаючи підстави для визнання правочину нікчемним, відповідач у повідомленні послався на положення п.1,2,7 ч.3 ст.38 Закону № 4452-VI.
Суд вважає, що відповідачем не доведено наявності підстав для визнання укладених правочинів нікчемним з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1,2,7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:
1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.
Проте, як вбачається з копій договорів поруки, вони містять в собі умови, відповідно до яких обов'язок ТОВ «АТЛАНТІС», тобто позичальника за кредитним договором №01-1749/ТЛ/Т щодо повернення кредитних коштів було виконано третіми особами 1,2 як поручителями.
Судом встановлено, що на користь ПАТ «АКТАБАНК» третіми особами було вчинено відповідні майнові дії, оскільки було фактично здійснено погашення заборгованості ТОВ «АТЛАНТІС» на користь ПАТ «АКТАБАНК».
Відповідач також не зазначив посилань на будь-які докази, що підтверджують факт безоплатного відчуження майна з боку ПАТ «АКТАБАНК», або відмови останнього від майнових вимог, тому його твердження щодо нікчемності правочинів є лише припущенням.
З урахуванням викладеного, правочини, вказані в Повідомленнях - не містять ознак нікчемності правочинів визначених пунктом 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з огляду на відсутність обов'язкових ознак, що вказують на їх нікчемність.
Щодо п.2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
Проте, додаткова угода до кредитного договору та договори поруки - не містять даних елементів, з огляду на наступне.
Наслідком укладення договорів поруки стало те, що ПАТ «АКТАБАНК» отримав повне погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Тобто, внаслідок даних правочинів кошти та/або майно не вибували із володіння ПАТ «АКТАБАНК», а навпаки, внаслідок даних правочинів ПАТ «АКТАБАНК» в повному обсязі задовольнив свої вимоги.
Уклавши зазначені вище договори, банк не приймав на себе жодних зобов'язань, а навпаки, набув можливість задовольнити свої вимоги шляхом списання грошових коштів з рахунків третіх осіб 1,2, а отже такі договори не могли призвести до неплатоспроможності банку або неможливості виконання його грошових зобов'язань перед кредиторами. Внаслідок укладення договорів поруки, відбулось одночасне погашення заборгованості позивача перед ПАТ «АКТАБАНК» за виданим кредитом, а також зменшення зобов'язань банку перед третіми особами 1,2.
Звернення стягнення ПАТ «АКТАБАНК» на кошти третіх осіб 1,2 призвело до збільшення розміру грошових активів ПАТ «АКТАБАНК» за рахунок зменшення обсягу зобов'язань Банку. Таким чином, укладення вищевказаних договорів поруки, мало наслідком покращення нормативів капіталу ПАТ «АКТАБАНК». Отже, зазначені договори не містять ознак нікчемності правочинів визначених пунктом 2 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з огляду на відсутність обов'язкових ознак, що вказують на їх нікчемність.
Відносно п.7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
Втім, суд вважає, що до вказаних вище правочинів також не може бути застосований пункт 7 частини 3 ст. 38 Закону № 4452-VI оскільки внаслідок укладення додаткової угоди щодо зміни графіку погашення кредиту та договорів поруки за кредитним договором ПАТ «АКТАБАНК» не зазнав несприятливих наслідків, таких як погіршення фінансового стану банку або зниження його платоспроможності, не було надано переваги позивачу або Третім особам, оскільки грошові кошти з банку виведені не були. Отже, і право надане Банку за договорами поруки за кредитним договором, не може вважатися перевагами чи пільгами в контексті приписів п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.
У матеріалах справи не має належних і допустимих доказів того, що метою укладення договорів поруки було надання позивачу або третім особам певних переваг (пільг).
В цій частині судом встановлено, що укладення договорів, що забезпечують виконання зобовязань за кредитним договором відбувалося на платній основі у відповідності до вимог чинного законодавства та внутрішніх документів банку, що було наслідком вільного волевиявлення сторін та видом цивільно-правових зобов'язань, які є відмінними від договору розміщення грошових коштів в банківській установі.
Так, згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Положеннями статті 228 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Отже, положеннями ст. 228 ЦК України визначено поняття нікчемного правочину і таким правочином є правочин, який порушує публічний порядок (ч.1, 2 ст.228 ЦК України). При цьому, визнання такого правочину недійсним у судовому порядку не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України). Крім цього, ч.3 ст.228 ЦК України визначено правові наслідки правочину, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам і такий правочин є оспорюваним, який може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.
Відповідачем не наведено, а судом не встановлено доказів, які б свідчили, що спірні правочини є такими, що порушують публічний порядок, спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.
Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання Уповноваженою особою правочинів нікчемними та направлення з цього приводу повідомлень.
Крім того, відповідно до п. 5 розділу II «Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення», затвердженого Рішенням № 826 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016р., перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку. У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.
Отже, суд зазначає, згідно діючого Порядку, відповідачем недотримано строк проведення перевірки правочинів ПАТ «АКТАБАНК» на предмет нікчемності, оскільки вона мала бути проведена та закінчена в річний (максимальний) термін від дня початку процедури ліквідації, а саме до 15.01.2016р.
Приймаючи до уваги те, що судом встановлено протиправність віднесення відповідачем зазначених вище правочинів до нікчемних, то в останнього обов'язок, визначений ч. 4 ст. 38 Закону №4452-VI, не виникає, у тому числі щодо повідомлення сторін про нікчемність цих договорів.
Таким чином, дії щодо направлення повідомлень про нікчемність правочинів (договорів), не ґрунтуються на вимогах норм чинного законодавства та підлягають визнанню протиправними, як і Наказ «Щодо заходів, пов'язаних з наслідками нікчемності правочинів» № 108 від 21серпня 2017 року, оскільки природою їх видання є рішення відповідача про нікчемність договорів поруки №01-1749/ТЛ/Т/1 та №01-1749/ТЛ/Т/2 від 25 липня 2014 року, що укладені з третіми особами 1,2 та додаткової угоди №8 від 25 липня 2014 року до Кредитного договору №01-1749/ТЛ/Т. Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст.11, ч. 1 ст.69, ч. ч. 1, 2, 6 ст.71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Із системного аналізу викладених положень та обставин справи вбачається, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТІС» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" ОСОБА_5 про визнання протиправними дій та наказу, скасування наказу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправними дій та наказу, скасування наказу задовольнити.
Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_5 щодо визнання нікчемними договорів та направлення повідомлення від 21.08.17р. про нікчемність правочинів із вимогами про необхідність повного та належного виконання умов Кредитного договору №01-1749/ТЛ/Т від 19 травня 2014 року, а саме щодо правочинів (договорів):
- Додаткової угоди №10 від 25 липня 2014 року до Кредитного договору №01-1749/ТЛ/Т від 19 травня 2014 року, укладеної між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «АТЛАНТІС»;
- Договору поруки №01-1382/ТЛ/Т/1 від 25 липня 2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_6, для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №01-1749/ТЛ/Т від 19 травня 2014 року;
- Договору поруки №01-1749/ТЛ/Т/2 від 25 липня 2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_7.
Визнати протиправним та скасувати Наказ «Щодо заходів, пов'язаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів» від 21.08.2017р. №108, винесений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_5.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1