Справа № 305/963/17
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 серпня 2018 рокум. Ужгород№ 305/963/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (90611, Закарпатська область, Рахівський район, с. Верхнє Водяне, вул. Б.Хмельницького, буд. 5) до Тячівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (90500, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Робітнича, буд. 18) про стягнення заборгованості по не донарахованій пенсії, індексації та моральної і матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2017 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рахівського районного суду Закарпатської області із адміністративним позовом до Тячівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - відповідач), яким просить: 1) винести рішення про термінове повернення позивачу заборгованості по пенсіях за 2012 рік і 6 місяців 2017 року в сумі 163499,00 грн. нарахувати правдиву індексацію пенсій, цю суму також повернути Управлінням Пенсійного фонду у Рахівському районі; 2) за несвоєчасність виплати всієї пенсії, провести нарахування відповідного проценту за рахунок пенсійного фонду; 3) оплатити пенсійним фондом вартість нанесеної позивачеві матеріальної і моральної шкоди (100000,00 грн. і 50000,00 грн.); 4) нарахувати і виплатити не донараховані суми пенсій за 2008-2011 роки застосовуючи показник середньомісячної зарплати по Україні за ці роки (а.с.1-3).

27 грудня 2017 року ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області дану справу передано на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду (а.с.55, 56).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Іванчулинець Д.В.) від 23.01.2018 року було прийнято дану адміністративну справу до провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Іванчулинець Д.В.) від 10.08.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Тячівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області в частині термінового повернення заборгованості по пенсіях за 2012 рік та нарахування і виплату недонарахованої суми пенсій за 2008-2011 роки, застосовуючи показник середньомісячної зарплати по Україні за ці роки залишено без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що відповідачем у 2012 році проведено перерахунок пенсії із застосуванням середньомісячної зарплати по Україні за 2007 рік. Проте, в період з 2007 року по 01.06.2017 року жодного перерахунку пенсії та індексації відповідач не проводив. Також, позивач зазначав, що дана бездіяльність відповідача нанесла йому матеріальну та моральну шкоду, зокрема, призвела до погіршення здоровя позивача, до онкологічного захворювання, неможливості купити якісні та необхідні ліки.

05 лютого 2018 року до суду від Тячівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області надійшов відзив проти адміністративного позову від 01.02.2018, у відповідності до якого відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог (а.с. 77-79). Згідно поданого відзиву на позов Тячівське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області вказує на те, що з 01.01.2014 року розмір пенсії ОСОБА_1 перераховано із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2002 рік, з 01.01.2008 року по 30.09.2017 року обчислення пенсії проводилося із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік., з 01.05.2014 року проводилася індексація пенсії відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів громадян», з 01.10.2017 року проведено перерахунок пенсії, у звязку із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якого сплачено страхові внески, обчисленої, як середній показник за 2014 р, 2015 р., 2016 р. Так, представник Тячівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зазначав, що ОСОБА_1 неодноразово проводилися перерахунки пенсії згідно з вимогами чинного законодавства України, а тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Тячівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та отримує пенсію за віком з 10.06.1999 року на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII.

ОСОБА_1 після виходу на пенсію за віком з 10.06.1999 року продовжував працювати до 2012 року.

07.02.2012 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про перерахунок пенсії (а.с 14).

Як встановлено згідно матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, з 01.01.2008 року обчислення пенсії позивачеві проводилося із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік 1197,91 грн.

В подальшому, позивач звертався до відповідача щодо перерахунку пенсії. Проте, згідно листа Тячівського обєднаного управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області від 21.04.2017 року №1/К-17, позивачеві повідомлено, про те, що дію ч. 2 ст. 42 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 р. (далі Закон №1058-IV) зупинена до стабілізації економічної ситуації в країні згідно до Закону України за № №1166-VІІ від 27.03.2014 року, а розмір пенсійних виплат позивачеві було проведено згідно вимог чинного законодавства України (а.с. 6-7).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповідача, з 01.12.2016 року по день звернення позивача до суду з даним позовом, пенсійні виплати становили 2654,93 грн.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно ч. 1 ч. 2 ст. 27 Закону №1058-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону. За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

У відповідності до ч. 3 ст. 27 Закону №1058-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Правила перерахунку пенсій у зв'язку із збільшенням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, прожиткового мінімуму та страхового стажу визначені статтею 42 названого Закону.

Згідно ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 42 Закону №1058-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму / мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність / мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Відповідно до частини 4 статті 42 Закону № 1058-IV у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через два роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону. Отже, показник заробітної плати для перерахунку пенсії визначається за двома можливими методами за вибором пенсіонера. За першим методом розрахунок пенсії здійснюється із тієї заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія. За другим методом розрахунок пенсії здійснюється за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону № 1058-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 року.

Тобто, для обчислення пенсії враховується вся заробітна плата, в тому числі і та, яку отримував пенсіонер після призначення пенсії.

Згідно частини 2 статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата для обчислення пенсії розраховується за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn); К - кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Отже, заробітна плата, яку отримував пенсіонер, продовжуючи працювати після призначення йому пенсії, має значення для визначення додаткових коефіцієнтів заробітної плати за кожний відпрацьований місяць після призначення пенсії.

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У своєму рішенні в справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобовязань (п. 26).

В ухвалі про прийнятність від 23.04.2002 р. по справі «Ларіошина проти Росії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що скарга на абсолютно недостатній розмір пенсії та інших соціальних виплат в цілому може виникнути на підставі статті 3 Конвенції, яка забороняє нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, згідно Закону № 1058-IV розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально в залежності від набутого ним страхового стажу (в залежності від кількості відпрацьованих місяців) та коефіцієнту заробітку, який обчислюється шляхом ділення фактичної заробітної плати застрахованої особи на величину середньої заробітної плати в Україні за відповідний період у розрізі кожного місяця.

Одночасно, з проведеного правового аналізу норм ст.ст. 83, 84 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.ст. 44, 45 Закону № 1058-IV, вбачається, що призначення чи перерахунок пенсії проводиться виключно на підставі звернення (заяви) особи до відповідного територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі. Пенсія призначається чи перераховується з дня звернення, крім окремих випадків, передбачених згаданими Законами.

Згідно ст. 45 Закону № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених ч. 1 ст. 35, ч. 2 ст. 38, ч. 3 ст. 42 і ч. 5 ст. 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Отже, враховуючи вище викладене та вимоги ст. 45 Закону № 1058-IV відповідачеві необхідно нарахувати та виплатити позивачеві, з урахуванням набутого страхового стажу, коефіцієнта заробітку (1,33) та середньої заробітної плати в Україні за відповідний період (3764,40 грн.) пенсію за шість місяців 2017 року у розмірі 24584,04 грн.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог позивач щодо стягнення на його користь матеріальної та моральної шкоди (100000 грн. і 50000 грн.) суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відшкодування моральної шкоди, як вид відповідальності, передбачає наявність умов і підстав її настання. Умовою настання відповідальності за заподіяну моральну шкоду є причинний зв'язок протиправної поведінки і моральної шкоди, що настала, де протиправність виступає причиною, а моральна шкода - наслідком. Відсутність причинного зв'язку означає, що моральна шкода заподіяна не поведінкою субєкта владних повноважень, а іншими причинами.

В обґрунтування заподіяної відповідачем моральної шкоди, позивач посилається на наявне у нього онкологічне захворювання, що підтверджується Довідкою ЛКК №632/35 (а.с. 4) та Випискою з медичної карти №5725 (а.с. 5).

Проте, суд констатує, що на підставі наданих позивачем доказів не вбачається наявність причинно-наслідкового звязку саме між діями (бездіяльністю) відповідача та хворобою позивача, що є обовязковою передумовою відшкодування моральної шкоди. А тому, в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, позивачем не було надано до суду жодних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем матеріальної шкоди. Таким чином, в задоволенні позовної вимог щодо стягнення матеріальної шкоди слід відмовити, у звязку з необґрунтованістю такої належними та допустимими доказами.

Враховуючи вище викладене, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

На підставі наведеного та керуючись статтями 139, 241, 243, 244, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (90611, Закарпатська область, Рахівський район, с. Верхнє Водяне, вул. Б.Хмельницького, буд. 5) до Тячівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (90500, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Робітнича, буд. 18) про стягнення заборгованості по не донарахованій пенсії, індексації та моральної і матеріальної шкоди задовольнити частково.

2. Зобовязати Тячівське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (90500, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Робітнича, буд. 18, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (90611, Закарпатська область, Рахівський район, с. Верхнє Водяне, вул.. Б.Хмельницького, буд. 5, ідентифікаційний код НОМЕР_1) пенсію за 6 місяців 2017 року в сумі 24584,04 (двадцять чотири тисячі пятсот вісімдесят чотири гривні чотири копійки) грн.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Рішення суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України.

СуддяОСОБА_2