Справа № 813/2273/18
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2273/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коморного О.І.,

секретар судового засідання Мусій С.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 про визнання протиправними дій Львівської міської ради, зобов'язання до вчинення дій.

Обставини справи.

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням заяви від 04.06.2018р. містяться вимоги:

- визнати протиправною та скасувати Ухвалу Львівської міської ради „Про відмову гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1)" від 17.05.2018р. за № 3491.

- визнати дії Львівської міської ради з прийняття Ухвали Львівської міської ради „Про відмову гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1)" від 17.05.2018р. за № 3491 протиправними та зобов'язати утриматись від вчинення дій щодо відмови гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1).

- зобов'язати Львівську міську раду вчинити дії (прийняти рішення на користь ОСОБА_2) з невідкладного надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно плану земельної ділянки доданого до Заяви (клопотання) від 24.05.2016 р. за реєстраційним №3-ч-23 877/АП-2403.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.05.2016 р. звернувся до Львівської міської ради із заявою, в якій просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації (проекту) із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Однак, Львівською міською радою на засіданні 10-ї сесії 7 скликання Львівської міської ради прийнято ухвалу № 2432 «Про відмову гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1)».

Позивач вважаючи вказане рішення відповідача незаконними та такими, що суперечать чинному законодавству України, звернувся за захистом порушеного права до Франківського районного суду м. Львова

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 06.12.2017р. з урахуванням ухвали про виправлення описки від 05.01.2018 року, адміністративний позов ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання Ухвали Львівської міської ради незаконною та протиправною та зобов'язання до вчинення дій задоволено, а саме: «Визнано ухвалу Львівської міської ради «Про відмову гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1)» від 14.09.2017 року за №2432, дії і бездіяльність відповідача - протиправними і незаконними»; «Зобов'язано Львівську міську раду вирішити питання щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) згідно плану земельної ділянки».

Однак, відповідачем 17.05.2018 року на засіданні 13-ї сесії 7 скликання Львівської міської ради вкотре прийнято ухвалу № 3491 «Про відмову гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1)».

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, на вимогу суду відзиву на позовну заяву не подав.

Суд заслухав вступне слово позивача, дослідив подані позивачем докази та

встановив:

24.05.2016 року позивач звернувся із заявою до Львівської міської ради в якій просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації (проекту) із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і встановлення меж земельної ділянки в натурі.

До заяви позивачем подані наступні документи: обґрунтування необхідності відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку; план земельної ділянки масштабу 1:500, виконаний ліцензійною спеціалізованою землевпорядною організацією (Державним підприємством «Львівський науково- дослідний проектний інститут землеустрою», ), з зазначеними межами ділянки, вирахуваною загальною її площею, нанесеними червоними лініями (оригінал та два примірники); довідка із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (про наявність зареєстрованих на громадянина актів на право власності земельними ділянками), видана відділом Держгеокадастру у м. Львові від 04.05.2016 року за №31 -1323-0.2-2271/2-16; довідка із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл іх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (про правовий статус земельної ділянки) видана відділом Держгеокадастру у м. Львові від 23.05.2016 року №31-1323-0.2-4171/9-16 АП; копія паспорта та ідентифікаційного номера; копія Лист Львівської міської ради від 16.05.2011 року № 2403-3; копія інформаційної довідки з державного реєстру прав на нерухоме майно від 04.05.2016 року.

14.09.2017 року на засіданні 10-ї сесії 7 скликання Львівської міської ради прийнято ухвалу № 2432 «Про відмову гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1)»

Позивач вважаючи вказане рішення відповідача незаконними та такими, що суперечать чинному законодавству України, звернувся за захистом порушеного права до Франківського районного суду м.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 06.12.2017р. з урахуванням ухвали про виправлення описки від 05.01.2018 року, адміністративний позов ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання Ухвали Львівської міської ради незаконною та протиправною та зобов'язання до вчинення дій задоволено, а саме визнано ухвалу Львівської міської ради «Про відмову гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1)» від 14.09.2017 року за №2432, дії і бездіяльність відповідача - протиправними і незаконними"; зобов'язано Львівську міську раду вирішити питання щодо надання ОСОБА_2 роману Ярославовичу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) згідно плану земельної ділянки.».

Відповідач, на виконання вимог постанови Франківського районного суду щодо вирішення питання про надання ОСОБА_2 роману Ярославовичу дозволу на розроблення проекту землеустрою Ухвалою від 17.05.2018р. №3491 «Про відмову гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням відповідача звернувся із даним позовом до суду.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Згідно з п. б ст. 12 Земельного кодексу України передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

У відповідності до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частина 2 статті 3 Конституції України передбачає, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Стаття 140 Конституції України встановлює, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно ч.1 ст.144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Інші питання організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування визначаються законом на підставі ст.146 Конституції України.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з п.34 ч.1 ст. 26 вищезгаданого Закону, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Разом з тим, відповідно до ч. 7ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначенихстаттею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, за результатами розгляду відповідної заяви громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Разом з цим, така відмова повинна бути вмотивована, оформлена належним чином та прийнята виключно з підстав, встановлених ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність визначений частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

Так, судом встановлено, що ухвалою Львівської міської ради від 17.05.2018 року за №3491 відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1)

Зі змісту оскаржуваної ухвали судом встановлено, що у такій не наведено жодних підстав для відмови позивачеві у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,1000 га на АДРЕСА_1), вказана відмова невмотивована та не містить посилання на норми законодавства, що свідчить про формальний розгляд заяви позивача.

Суд звертає увагу на те, що вищезазначені положення норм Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надають відповідачу повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов'язують прийняти рішення, а також визначають підстави, з яких може бути прийняте рішення про відову.

Однак, в даному випадку вимоги Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Львівською міською радою дотримано не було.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач діяв без дотриманням вимог Конституції та законів України, а відтак позовну вимогу про визнання протиправною та скасування ухвали Львіввськоїх міської ради «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,1000 га по АДРЕСА_1) для будівництва та обслуговування житлового будинку належить задовольнити.

Суд звертає увагу на особливу важливість принципу «належного урядування», який виокремлює Європейський суд з прав людини. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», п. 120, «Онер'їлдіз проти Туреччини», п. 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі», п. 51, від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», п. 74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії», п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119).

Водночас, щодо позовних вимог про зобов'язання Львівську міську раду утриматись від вчинення дій щодо відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а також зобов'язання вчинити дії з невідкладного надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень. Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків. Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

В Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Вирішення питань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача та не належить до компетенції адміністративного суду, а відтак суд не повноважний перебирати на себе функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язувати його невідкладно приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.

Зважаючи на пункт 3 частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Крім того, стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейським судом з прав людини складено позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх обєктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки (CASE OF DRUЋSTEVNН ZБLOЋNA PRIA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC); п. 157 рішення від 21 липня 2011 року у справі Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 44 рішення від 22 листопада 1995 року у справі Брайєн проти Обєднаного Королівства (CASE OF BRYAN v. THE UNITED KINGDOM); п. 156-157, 159 рішення від 21 липня 2011 року у справі Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 4 рішення Європейської комісії з прав людини щодо прийнятності від 8 березня 1994 року у справі ISKCON та 8 інших проти Обєднаного Королівства (ISKCON and 8 Others against the United Kingdom); п. 47-56 рішення від 2 грудня 2010 року у справі Путтер проти Болгарії (CASE OF PUTTER v. BULGARIA).

Враховуючи зазначене, позовні вимоги шляхом зобов'язання Львівську міську раду утриматись від вчинення дій щодо відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а також зобов'язання вчинити дії з невідкладного надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки задоволенню не підлягають.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи вищевказане, з метою захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов'язати Львівську міську раду вирішити питання про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно плану земельної ділянки доданого до Заяви (клопотання) від 24.05.2016 р. за реєстраційним №3-ч-23 877/АП-2403, з урахуванням правової оцінки наданої судом у даному рішенні.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відтак, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача належить задовольнити частково.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 19, 20, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79006; ) „Про відмову гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1)" від 17.05.2018р. за № 3491.

3. Зобов'язати Львівську міську раду (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79006; ) вирішити питання про надання дозволу ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) , з урахуванням його правової оцінки наданої судом у рішенні.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Судові витрати з сторін не стягуються.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 10.08.2018р.

Суддя Коморний О.І.