Справа № 825/1678/18
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1678/18 Суддя (судді) першої інстанції: Д'яков В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючої судді: Шелест С.Б.

Суддів: Мєзєнцева Є.І., Парінова А.Б.

Секретар судового засідання: Кузик М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.06.18р. у справі №825/1678/18 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Ліквідаційна комісія управління державної служби охорони при Управлінні МВС України в Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

у с т а н о в и в:

рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.06.18р. адміністративний позов задоволено: визнано неправомірною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України стосовно неприйняття рішення по заяві ОСОБА_2 щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України; зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути та прийняти рішення відповідно до законодавства по заяві ОСОБА_2 щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати рішення суду з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову задоволенні адміністративного позову.

Свої вимоги Апелянт мотивує відсутністю повноважень щодо прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги позивачу, оскільки вказане питання належить до компетенції Національної поліції України, яка є самостійним органом центральної виконавчої влади; у бюджеті МВС не передбачені видатки на виплату одноразової грошової допомоги колишнім працівникам Департаменту Державної служби охорони при МВС України.

Дану справу судом першої інстанції розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, у зв'язку з чим та відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС апеляційним судом розглянуто справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу Відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та установлено судом першої інстанції, Позивач з 21.04.95р. проходив службу в органах УДСО та звільнений зі служби в органах внутрішніх справ з 10.01.12р.

22.11.17р. за результатами обстеження Чернігівською обласною МСЕК Позивачу установлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико - соціальної комісії серія АВБ № 058013 від 22.11.17р. Згідно вказаної довідки, причиною інвалідності є травма пов'язана з виконанням службових обов'язків.

Згідно свідоцтва про хворобу № 1385 від 27.10.17р., виданого Військово - лікарською комісією, Позивач має звання ст. лейтенанта міліції. Місце служби: УДСО при УМВС України в Чернігівській обл., посада - ст. інспектор роти міліції. Перебував на службі в МВС з 21.04.1995 р. по 10.01.2012 р. Під час проходження служби - 26.12.2000 р. отримав травму. Діагноз військово - лікарської комісії про причинний зв'язок травма - пов'язана з виконанням службових обов'язків і захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Факт отримання Позивачем травми під час виконання службових обов'язків також підтверджується висновком про факт отримання тілесних ушкоджень старшиною міліції ОСОБА_2 від 17 жовтня 2002 р., висновком про факт отримання травми командиром відділення 1 роти БМО міжрайонного відділу Державної служби охорони при Чернігівському міському відділі УМВС України в Чернігівській області старшиною міліції ОСОБА_2 від 18 лютого 2002 року.

30.11.17р. Позивач звернувся з завою до начальника Управління поліції охорони в Чернігівській області з вимогою провести виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням травми пов'язаної з виконанням службових обов'язків. До заяви подано вичерпний перелік документів.

Листом від 07.12.17р. № Н-К/43/45/01-2017/еп Управління повернуло документи з тих підстав, що Позивачем надіслано неповний перелік необхідних документів.

11.12.17р. Позивачем повторно подано заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку з тим, що була встановлена ІІІ група інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 30 % про причині травми пов'язаної з виконанням службових обов'язків. До заяви надано повний перелік документів передбачених п.7 Постанови КМУ України від 21 жовтня 2015 р. № 850.

Листом від 11.01.18р. за вих. № 74К/43/45/01-2018 Управління повідомило Позивача про надіслання поданих документів на розгляд комісії МВС України.

Листом від 24.01.18р. № 158/43/45/01-2018 Управлінням повідомлено Позивача про необхідність подання уточненої інформації щодо підстав виплати одноразової грошової допомоги.

09.02.18р. Позивачем на ім'я голови ліквідаційної комісії УДСО при УМВС України в Чернігівській області подано уточнену заяву на виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що була встановлена ІІІ група інвалідності по причині травми пов'язаної з виконанням службових обов'язків з повним переліком документів передбачених п.7 Постанови КМУ України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Листом від 19.02.18р. № 16/4 - 5 Лк Управління повідомило Позивача про направлення матеріалів на розгляд комісії МВС України.

Листом УДСО при УМВС України в Чернігівській області від 19.03.18р. № 16/4 - Лк повідомлено Позивача про повернення комісією МВС України без розгляду документів щодо виплати одноразової допомоги.

Позивач вважаючи таку бездіяльність протиправною звернувся до даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач є належним суб'єктом розгляду питань з призначення та виплати колишнім працівникам міліції одноразової грошової допомоги на оздоровлення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком № 850, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.15р.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

Відповідно до пункту 2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Порядком № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Тобто, обов'язок подання висновку до МВС України щодо виплати грошової допомоги Порядком № 850 покладається саме на керівника органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, в даному випадку - на ліквідаційну комісію УДСО при УМВС України в Чернігівській області.

У свою чергу, Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов'язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги.

Разом з тим, МВС України не прийнявши за результатом розгляду документів про виплату Позивачу одноразової грошової допомоги, жодного з зазначених вище рішень, всупереч пункту 9 Порядку № 850, повернуло матеріали на призначення одноразової грошової допомоги Позивачу без розгляду.

Абзацом 3 пунктом 15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Отже, з аналізу вказаних норм права вбачається, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Зазначеним Порядком чітко встановлено, що заяву про виплату цієї допомоги такий працівник подає керівнику органу внутрішніх справ, у якому проходив службу, останній складає висновок щодо виплати грошової допомоги та надсилає його до МВС для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», Постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.15р. №641 «Про утворення Національної поліції України» та Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.15р. № 877, Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до частини 4 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Отже, необхідною умовою для отримання поліцейським зазначеної допомоги є визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби саме в органах поліції, а не в органах внутрішніх справ, а тому на Позивача не розповсюджується зазначена норма.

Отже, з огляду на те, що останнім місцем служби Позивача було УДСО при МВС України, то і вирішення питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги має здійснюватися Міністерством внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 20 березня 2018 року № № 822/1717/17, 30 січня 2018 року № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року № 808/1866/16 та від 13 лютого 2018 року № 806/845/16.

Так, у постановах від 18 березня 2014 року (справа № 21-11а14) та від 22 квітня 2014 року (справа № 21-484а13) Верховний Суд України зазначив, що підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб'єкта владних повноважень, прийняте з цього питання. Оскільки відповідач відповідного рішення не приймав, то суд повинен зобов'язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Враховуючи встановлені вище обставини, а також те, що Відповідачем фактично не вирішувалось питання призначення та виплати Позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності у передбаченому законом порядку, судом першої інстанції вірно обрано спосіб захисту порушеного права шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень розглянути та прийняти рішення у встановленому для цього порядку.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання Апелянта на відсутність бюджетного фінансування для виплати Позивачу одноразової грошової допомоги, з огляду на таке.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України» зауважив, що реалізація особою права, яке пов'язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до статті 32 Європейської Конвенції захист прав і основоположних свобод, юрисдикція Європейського Суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї.

Відповідно до пункту 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги Відповідача.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.06.18р. у справі №825/1678/18 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.06.18р. у справі №825/1678/18 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Мєзєнцев Є.І.

Парінов А.Б.