Справа № 510/905/14-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року

Київ

справа №510/905/14-а

адміністративне провадження №К/9901/20416/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними матеріалами касаційну скаргу Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (далі - управління ПФУ) на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року (суддя Танасогло Т.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області (правонаступником якого є управління ПФУ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

14 червня 2016 року управління ПФУ звернулося до Одеського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на постанову Ренійського районного суду Одеської області від 24 травня 2016 року у цій справі.

Цю апеляційну скаргу Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 25 липня 2016 року залишив без руху у зв'язку із несплатою судового збору, а ухвалою від 18 серпня 2016 року - повернув управлінню ПФУ через неусунення її недоліків.

23 січня 2017 року управління ПФУ вдруге звернулося до Одеського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на постанову Ренійського районного суду Одеської області від 24 травня 2016 року у цій же справі.

До апеляційної скарги додало клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтувало тим, що на момент подання апеляційної скарги 14 червня 2016 року управління ПФУ не було звільнено від сплати судового збору і не мало фінансової можливості сплатити цей платіж, проте несплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до правосуддя. Крім того, посилався й на те, що на час подання скарги органи Пенсійного фонду України звільнені від сплати судового збору, що, на думку апелянта є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16 березня 2017 року залишив апеляційну скаргу управління ПФУ без руху у зв'язку із тим, що підстави, вказані у клопотанні, визнані неповажними.

03 квітня 2017 року апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою управління ПФУ на підставі частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою.

Управління ПФУ не погодилося із цим рішенням суду апеляційної інстанції і 03 травня 2017 року звернулося із касаційною скаргою про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

На обґрунтування скарги зазначило доводи аналогічні викладеним у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з'ясував обставини, на підставі яких було прийнято оскаржене рішення суду апеляційної інстанцій, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.

Відповідно до статті 102 КАС, у редакції чинній до 15 грудня 2017 року, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Аналогічна норма міститься у статті 121 КАС, у чинній на сьогоднішній день редакції.

Вирішення суддею питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку касаційного оскарження в конкретній справі залежить від вказаних у клопотанні причин, підтверджених відповідними засобами доказування.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на апеляційне оскарження, на які скаржник посилається як на поважні, суд має виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів і з того, чи мав скаржник за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на апеляційне оскарження.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини у вимірі положень пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Так, у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції, визнавши причини пропуску процесуального строку неповажними, виходив із того, що невиконання законних вимог суду, викладених в ухвалі від 25 липня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху, через відсутність коштів, не є поважною причиною для поновлення строку звернення до суду з апеляційною скаргою. Крім того, суд зазначив, що відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» зобов'язано Кабінет Міністрів України забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Отже, у справі, що розглядається, комплексна оцінка вказаних у клопотанні обставин не дала суду можливість за внутрішнім переконанням визнати обставини, на які покликається скаржник, непереборними чи такими, що об'єктивно не дали можливість йому своєчасно реалізувати своє право на апеляційне оскарження.

В аспекті наведеного слід також зазначити, що відповідно до статті 341 КАС у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому касаційну скаргу управління ПФУ слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 341, 342, 345, пунктом 1 частини першої статті 349, статтями 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області залишити без задоволення, а ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко