Справа № 826/17248/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бабенка К.А., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Смолія Богдана Володимировича на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 (далі - Позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича (далі - Відповідач-1, Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Відповідач-2, Фонд) про:

- визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи щодо невключення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

- зобов'язання Уповноваженої особи подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду з належною сумою 113 002,43 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2018 року позов задоволено частково:

- скасовано наказ Уповноваженої особи 01.06.2016 року №42/1 №Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними№ в частині, що стосується встановлення нікчемності правочинів (транзакцій), здійснених товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитно-Інвестиційний центр» 19.05.2016 року в сумі 110 000,00 грн., з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-045-000219387 від 11.04.2016», на рахунок НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, та в сумі 649,17 грн., з призначенням платежу «Оплата процентів по договору №980-045-000219387 від 11.04.2016» на рахунок НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3;

- зобов'язано Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду з належною сумою 110 649,17 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, у розумінні ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ОСОБА_3 є вкладником банку, а кошти, які надійшли для нього як вкладника за договором позики, є вкладом, на які поширюються встановлені вказаним законом гарантії. При цьому суд підкреслив, що перерахування коштів відбулося до моменту запровадження тимчасової адміністрації, а оскільки банк не був стороною договору, а лише виконував доручення клієнта, підстави для визнання такого договору нікчемним не було. Крім того, суд відхилив доводи Відповідача-1, що стосуються укладення правочинів між банком та іншими юридичними особами, оскільки такі правовідносини не мають жодного впливу на розгляд даної справи. Змінюючи належну до виплати суму з 113 002,43 грн. на 110 649,17 грн., суд зазначив, що саме вона підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій Уповноваженої особи, суд першої інстанції виходив з того, здійснення останньою дій з перевірки правочинів на предмет їх нікчемності відповідає вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій скасувати його в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. При цьому наголошує на тому, що кошти були отримані Позивачем не на підставі договору банківського вкладу чи рахунку, а за договором позики, що виключає їх відшкодування Фондом в силу положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зазначає, що за укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» ПАТ «Банк «Михайлівський» не виступав повіреним, а тому у Позивача не виникло право на відшкодування коштів навіть після законодавчих змін. Стверджує, що Відповідач-1 не визнавав правочини нікчемними, а лише виявляв їх, а тому наказ Уповноваженої особи прийнятий у відповідності до вимог чинного законодавства. Підкреслює, що перерахування коштів з рахунку фізичної особи на рахунок юридичної і навпаки фактично не відбувалося, а здійснювалося лише у межах балансової документації банку. Зазначає на безпідставності стягнення судових витрат з Уповноваженої особи, яка не має бюджетних асигнувань.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу до 22.06.2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2018 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.07.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач просить відхилити її, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зауважує, що Відповідачем-1 не доведено, яким чином перекази коштів (трансакції) можуть бути нікчемними згідно п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», адже при перерахунку коштів банк виконував доручення на підставі договору банківського рахунку, укладеного між Позивачем та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр». Зазначає, що у розумінні приписів п. 15 Прикінцевих положень Закону України №4452-VI Позивач у спірних правовідносинах є вкладником. Звертає увагу, що безпідставне невключення до переліку вкладників свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від Фонду не надійшло.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2018 року задоволено клопотання ОСОБА_3 та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції на 03.07.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги Уповноваженої особи.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно зашити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 17.03.2016 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір №980-045-000001533 банківського рахунку «Поточний для обслуговування строкового вкладу (депозиту)», відповідно до якого на ім'я клієнта було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 (а.с. 15).

Крім того, 11.04.2016 року між ОСОБА_3 і ТОВ «Кредитно-Інвестиційний центр» (далі - ТОВ «КІЦ») укладено договір №980-045-000219387 «Суперкапітал» (інвестиційний) (з виплатою процентів щомісячно), за умовами якого Позивач передає ТОВ «КІЦ» у власність грошові кошти в розмірі 110 000,00 грн. на строк не більше 367 днів, а ТОВ «КІЦ» зобов'язується повернути вказані кошти ОСОБА_3 на рахунок НОМЕР_1 у ПАТ «Банк Михайлівський» та виплатити проценти за користування коштами на рахунок НОМЕР_1 у ПАТ «Банк Михайлівський» (а.с. 16).

Зі змісту виписки по особовому рахунку від 20.05.2016 року за період з 17.03.2016 року по 19.05.2016 року (а.с. 17) вбачається, що 19.05.2016 року ТОВ «КІЦ» здійснено дострокове повернення коштів на поточний рахунок Позивача відповідно до умов договору №980-045-000219387 від 11.04.2016 року, включаючи відсотки за користування грошима, а саме переказ коштів ТОВ «КІЦ» 19.05.2016 року в сумі 110 000,00 грн. на рахунок НОМЕР_1 та переказ коштів ТОВ «КІЦ» 19.05.2016 року в сумі 649,17 грн. (оплата процентів) на рахунок НОМЕР_1.

При цьому, згідно довідки ПАТ «Банк Михайлівський» №32/5/1-26-93 від 23.05.2016 року (а.с. 18) на рахунку НОМЕР_1 станом на 23.05.2016 року обліковуються кошти в сумі 110 649,83 грн., а згідно виписки за період з 19.05.2016 року по 31.10.2016 року (а.с. 42) сума коштів, яка перебуває на згаданому рахунку, складає 110 649,17 грн.

На підставі рішення Правління Національного банку України №14/БТ від 23.05.2016 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №812 від 23.05.2016 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасовому адміністратору банку».

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду від 13.06.2016 року №991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» з 23.06.2016 року по 22.07.2016 року.

На виконання рішення правління Національного банку України від 12.07.2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року включно.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.07.2016 року розпочались виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський», але ОСОБА_3 не було включено за вказаним вище договором №980-045-000001533 від 17.03.2016 року до списків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Крім того, листом №34-036-22294/17 від 01.11.2017 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив Позивача, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд здійснив перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті, та в ході перевірки якої були виявлені факти здійснення Банком низки операцій (правочинів), в ході проведення яких, залучалися кошти фізичних осіб товариствами з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» та «Кредитно-інвестиційний центр». Такі операції (правочини), на підставі частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» були визнані нікчемними уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію (ліквідацію) ПАТ «Банк Михайлівський», а зазначені клієнти банку, які укладали договори про залучення коштів з товариствами з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» та «Кредитно-інвестиційний центр», не були включені до реєстру вкладників на виплату відшкодування за рахунок коштів Фонду (а.с. 19).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 2, 26, 34, 36, 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 1066, 1068 Цивільного кодексу України, Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 року №14, суд першої інстанції, прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять належних правових підстав для віднесення правочинів до нікчемних в Уповноваженої особи не було, що свідчить про протиправність відповідного рішення Відповідача-1 та відсутність перешкод для направлення додаткової інформації про Позивача як вкладника.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

За правилами частин першої-третьої статті 27 Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Приписи ч. 6 ст. 27 Закону визначають, що Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі - Положення № 14) перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах суми граничного розміру відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації, така сума відшкодування включається до Переліку.

До Переліку не включаються: інформація про вкладників, які отримали всю належну їм гарантовану суму відшкодування під час дії тимчасової адміністрації; інформація про вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону; записи, що повернуті банку для доопрацювання як помилкові, - до усунення помилок.

Перелік та переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом, подаються до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом: на паперових носіях - пронумеровані, прошиті, складені в алфавітному порядку за прізвищами та засвідчені підписом уповноваженої особи Фонду і відбитком печатки банку, що ліквідується; на електронних носіях - у csv файлі.

Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати можливість його ідентифікації відповідно до законодавства.

Файл csv формується за структурою інформаційного рядка файла «Перелік вкладників» (додаток 9) та за правилами формування csv файлів (додаток 10).

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Додаткова інформація надається окремими файлами залежно від її типу.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення №14, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (з урахуванням обмежень, визначених уповноваженою особою Фонду відповідно до частини другої статті 38 Закону), за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Переліку.

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Файл csv формується за структурою інформаційного рядка файла «Загальний Реєстр» (додаток 12) та за правилами формування csv файлів (додаток 10).

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Отже, передбачені Законом гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку у розумінні ст. 2 Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Таким чином, перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, здійснюється відносно правочинів (у тому числі договорів) укладених саме з банком, як стороною відповідного правочину.

Як вбачається зі змісту наказу Уповноваженої особи від 01.06.2016 року №42/1 «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними» (а.с. 57), встановлено нікчемність правочинів (трансакцій) з виконання 19.05.2016 року платіжних документів ТОВ «КІЦ» по перерахуванню коштів на рахунки 2 445 фізичних осіб у сумі 206 980 863,90 грн. у відповідності до п. п. 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі на рахунок ОСОБА_3 (а.с. 56).

Надаючи оцінку таким твердженням Уповноваженої особи, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, грошові кошти від ТОВ «КІЦ» надійшли на поточний рахунок Позивача НОМЕР_1 на підставі укладеного між ними договору від 11.04.2016 року №980-045-000219387. У свою чергу ПАТ «Банк Михайлівський» не є стороною за даним договором, а лише виконував розрахункове обслуговування рахунку та в силу п. 32.3 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зобов'язаний виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів.

Списання та зарахування коштів за банківськими рахунками здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 року, згідно пункту 1.4 глави 1 якої розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку.

Посилання Відповідача-1 на те, що операції на банківському рахунку Позивача, які мали місце 19.05.2016 року, мають ознаки нікчемності, судом оцінюється критично з огляду на помилкове ототожнення Уповноваженою особою понять банківської операції (трансакції) та правочину.

Трансакція - інформація в електронній формі про окрему операцію із застосуванням платіжної картки, яка сформована за результатами її виконання, що визначено постановою Правління Національного банку України №620 від 10.12.2004 року. Натомість правочину визначено ст. 202 ЦК України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже, Відповідач-1 повинен був насамперед встановити, щодо якого правочину виник сумнів, лише після цього встановлювати ознаки нікчемного правочину. При цьому оцінка банківських операції, що здійснені на виконання такого правочину не може впливати на права та обов'язки його сторін.

Відповідно до ст. 1062 ЦК України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

ПАТ «Банк Михайлівський» при проведенні розрахункових операцій зазначених фактів не було встановлено, а отже операції по перерахунку коштів здійснені правомірно, з дотриманням діючого законодавства України.

Отже, кошти на поточному рахунку Позивача за договором банківського рахунку, є вкладом у розумінні Закону та підлягають відшкодуванню за рахунок коштів Фонду. Доказів, які б спростовували зазначене або підтверджували наявність підстав для відмови у відшкодуванні коштів за вкладом, передбачених ч. 4 ст. 26 Закону, Уповноваженою особою не надано.

В обґрунтування необхідності скасування судового рішення Апелянт зазначає, що між ПАТ «Банк Михайлівський» (новий кредитор) та ТОВ «КІЦ» (первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги від 19.05.2016 року №2, що, за твердженням Відповідача-1, відбулося у порушення постанови Правління Національного банку України від 22.12.2015 року №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою від 27.04.2016 року №295/БТ змінами.

Водночас, наведений договір відступлення права вимоги від 19.05.2016 року №2 стосується відступлення права вимоги за кредитними договорами, у той час коли у межах спірних правовідносин між Позивачем та ТОВ «КІЦ» укладено договір, який предметно відноситься до договору позики, де кредитором виступає Позивач, а не ТОВ «КІЦ». Відтак, факт укладення між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «КІЦ» договорів відступлення права вимоги не міг жодним чином вплинути на нікчемність оскаржуваних операцій.

Щодо тверджень уповноваженої особи про те, що спірні операції на рахунку Позивача збільшили обсяг гарантованої Фондом суми грошових коштів, оскільки останні здійснені у період дії обмежень, встановлених постановою Правління Національного банку України від 22.12.2015 року №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою від 27.04.2016 року №295/БТ змінами, а тому з укладенням такого договору було завдано шкоди державі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею, а тому Позивач не міг знати про встановлені для ПАТ «Банк Михайлівський» обмеження. Протилежного відповідачем не доведено.

Таким чином, постанова Правління Національного банку України від 22.12.2015 року №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою від 27.04.2016 року №295/БТ змінами стосується встановлених вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів.

При цьому пунктом 3 постанови Правління Національного банку України від 27.04.2016 №295/БТ передбачено необхідність погодження графіку погашення небанківськими установами коштів, залучених від фізичних осіб, зокрема і ТОВ «КІЦ» (а.с. 47).

Отже, фактично операції з переказу коштів на рахунок Позивача, які мали місце 19.05.2016 року, здійснені на виконання постанови Правління Національного банку України від 22.12.2015 року №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою від 27.04.2016 року №295/БТ змінами, а не на їх порушення.

Крім того, колегія судів звертає увагу, що з метою захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банку, в тому числі і клієнтів ПАТ «Банк Михайлівський», та унеможливлення мультиплікації таких схем у майбутньому Верховною Радою України 15.11.2016 року прийняті зміни до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Положення п. 15 Прикінцевих Положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг», вступили в силу 19.11.2016 року, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Згідно абз. 2 п. 15 Перехідних положень Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв'язку з їх прирівнянням до вкладників.

Зі змісту додатку 1 до акту №3 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 01.06.2016 року (а.с. 53-54) вбачається, що 01.04.2016 року між ТОВ «КІЦ» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено Договір доручення №1 (далі - Договір доручення), згідно з умовами якого Банк, в якості Повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (далі - Клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь Товариства, як Довірителя, на умовах строковості та платності.

У відповідності до предмету Договору доручення Банк мав укладати договори, що передбачають отримання/залучення Товариством грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою, передбаченою відповідним додатком до даного Договору доручення.

На виконання вищезазначеного Договору доручення Банком від імені Товариства укладались з фізичними особами (Клієнтами) договори позики за встановленою формою, та залучались кошти на рахунок Товариства (далі - Договір позики).

Викладеним, на переконання судової колегії, спростовується посилання Апелянта на те, у межах спірних правовідносин ПАТ «Банк Михайлівський» не виступав повіреним.

Крім того, судовою колегією враховується, що Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення затверджений рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016 року № 826 (далі - Порядок №826), яке набрало чинності 13.07.2016 року.

За правилами п. 8 розділу ІІ згаданого Порядку Уповноважена особа Фонду протягом двох робочих днів з дня подання відповідного акта перевірки розглядає пропозиції й висновки, викладені у ньому, та у разі згоди з висновками готує та підписує відповідний розпорядчий документ та вчиняє інші необхідні дії.

У розпорядчому документі зазначається інформація про наявність/відсутність обґрунтованих підстав нікчемності правочинів (договорів) та обов'язково додається перелік нікчемних правочинів (договорів) із зазначенням номера рахунку/договору, назви операції, підстави нікчемності (норма закону) щодо кожного правочину (договору).

Про прийняте рішення Уповноважена особа Фонду повідомляє протягом одного робочого дня Фонд, сторони виявленого нікчемного правочину (договору) та у разі потреби - правоохоронні органи.

У листі сторонам нікчемного правочину (договору) обов'язково зазначаються: підстава застосування наслідків нікчемності правочину (норма закону); інформація щодо порядку застосування наслідків нікчемності.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у межах правової системи координат правовідносин «фізична особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» у частині, що стосується виплат відшкодування за вкладами, адміністративний суд повинен забезпечити перевірку як дій, так і рішень посадової особи Фонду, вчинених на виконання покладених на неї владних управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №813/921/16, у межах якої вирішувалося питання про юрисдикцію даної категорії спорів.

При цьому, виходячи з правової природи оскаржуваного наказу саме в частині, що стосується виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми відшкодування за вкладами, колегія суддів вважає зауважити, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №910/17448/16 висновки про неможливість оскарження наказу як внутрішнього документа Уповноваженої особи банку до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, позаяк стосуються приватно-правових відносин окремого банку як юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 2 наказу Уповноваженої особи від 01.06.2016 року №42/1 приписано застосувати наслідки нікчемності правочинів (трансакцій) з виконання 19.06.2016 року платіжних документів ТОВ «КІЦ» по перерахуванню коштів на рахунки 2 445 фізичних осіб, у тому числі на рахунок Позивача (а.с. 57). Отже, прийняття даного наказу зумовило настання юридичного факту для Позивача у вигляді невиключення до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Попри те, що наказ Уповноваженої особи від 01.06.2016 року №42/1є внутрішнім актом, однак він безпосередньо стосується прав та інтересів ОСОБА_3, оскільки, як було встановлено раніше, є перешкодою для направлення Відповідачем-1 до Відповідача-2 відомостей щодо Позивача як вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду. Відтак, до спірних правовідносин не можуть застосовані правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.05.2018 року у справі №910/17448/16, у зв'язку з відмінністю суб'єктного складу сторін. Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі №813/921/16 підкреслено, що перевірка законності дій та рішень посадової особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виконання покладених на неї владних управлінських функцій підлягає здійсненню у порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи, що вищенаведеними обставинами спростовується твердження Відповідача-1 про нікчемність правочину щодо перерахування коштів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в Уповноваженої особи правових підстав для прийняття оскаржуваного наказу в частині, що стосується ОСОБА_3

Посилання Апелянта на безпідставність стягнення з останнього витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, на користь Позивача, судовою колегією оцінюється критично, оскільки відсутність в Уповноваженої особи бюджетних асигнувань не може обмежувати позивача у відшкодуванні судових витрат, адже у межах спірних правовідносин Фонд та його працівники виступають суб'єктами владних повноважень.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Смолія Богдана Володимировича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді К.А. Бабенко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено «07» серпня 2018 року.