Справа № 299/2449/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2018-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/1801/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Сеника Р. П., Хобор Р. Б.;

за участю секретаря судового засідання - Мацьків М. С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги фермерського господарства «Колос» та Виноградівської міської ради Закарпатської області на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2018 року в справі № 299/2449/17 (головуючий суддя - Бак М. Д., м. Виноградів, повне судове рішення складено 01 лютого 2018 року) за позовом фермерського господарства «Колос» до Виноградівської міської ради Закарпатської області треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Штад-Міш» про визнання протиправними та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2017 року Виноградівським районним судом Закарпатської області зареєстровано позовну заяву фермерського господарства «Колос» до Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення 16 сесії 23 скликання Виноградівської міської ради Закарпатської області від 21 березня 2001 року «Про інвентаризацію земель КСГП «8 Березня».

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що рішення органу місцевого самоврядування прийняте з недотриманням вимог чинного законодавства, порушує права фермерського господарства «Колос» щодо володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, які фермерське господарство «Колос» отримало за рішенням загальних зборів КСГП «8 березня» та, з огляду на це, підлягає скасуванню.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 листопада 2017 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Штад-Міш».

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем - фермерським господарством «Колос» та Виноградівською міською радою Закарпатської області подано апеляційні скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду.

В апеляційній скарзі фермерського господарства «Колос» висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі. Зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі Виноградівської міської ради Закарпатської області висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та вирішити питання щодо закриття провадження в справі, залишення позовної заяви фермерського господарства «Колос» без розгляду, скасування рішення суду першої інстанції в частині мотивації щодо встановлення факту правонаступництва фермерського господарства «Колос» за КСГП «8 Березня» та щодо протиправності оскаржуваного рішення Виноградівської міської ради Закарпатської області від 21 березня 2001 року «Про інвентаризацію земель КСГП «8 Березня».

Представники позивача, в судовому засіданні, вимоги власної апеляційної скарги підтримали та просять таку задовольнити, вимоги апеляційної скарги відповідача - заперечили та просять відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача, в судовому засіданні, вимоги власної апеляційної скарги підтримала та просить таку задовольнити, вимоги апеляційної скарги позивача - заперечила та просить відмовити в її задоволенні.

Інші особи, у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із подальшим закриттям провадження в справі.

Встановлено, що 21 березня 2001 року Виноградівською міською радою (16 сесія 23 скликання) прийнято рішення «Про інвентаризацію земель КСГП «8 Березня», яким вирішено всі землі, що не ввійшли в схему паювання колективного сільськогосподарського підприємства «8 Березня» перевести в землі запасу Виноградівської міської ради.

Також встановлено, що дане рішення було реалізоване шляхом передачі земельних ділянок у приватну власність (перелік даних земельних ділянок наведений у відповіді Виноградівської міської ради № 02-13/1229 від 18 серпня 2017 року, том 1, а.с.35-36), особам було видано Державні акти на право власності на земельну ділянку (містяться в матеріалах справи).

Позивач вважає, та зазначив про це в позовній заяві, що є ФГ «Колос» є правонаступником КСГП «8 Березня», а відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ЗК № 000054 від 29.11.1996 року земля належала КСГП «8 Березня» на праві власності. Підставою передачі землі, яка не підлягала розпаюванню в КСГП «8 Березня», іншим суб'єктам, в тому числі Виноградівській міській раді, могло бути лише рішення загальних зборів, зборів уповноважених КСГП «8 Березня». Рішення загальних зборів КСГП «8 Березня» та звернення керівництва підприємства з відмовою від права власності на землю, відчуження (продажу) земельної ділянки Раді народних депутатів, викупу земельної ділянки для державних або громадських потреб, могли бути підставами відповідно до ст. 28 Земельного кодексу України від 1990 року для припинення права колективної власності КСГП «8 Березня» на землю за рішенням міської ради. В інших випадках припинення права власності на землю могло відбутися за рішенням суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції зробив висновок про те, що існування у позивача повноважень власника спірної земельної ділянки, є недоведеними, відтак відсутні підстави для висновку про порушення оскарженим рішенням відповідного права позивача.

Розглядаючи та вирішуючи справу по суті заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спір у даній справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що до таких суд прийшов з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017.

Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція КАС України, який визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

У відповідності до п.10 ч.1 Перехідних положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України та КАС України (ст. 6 КАС у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду та ст.5 КАС у редакції, чинній на момент вирішення справи) в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п.1 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом другим частини першої статті 4 КАС України визначено поняття публічно-правового спору - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?п;…&?д; Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Таким чином, на вирішення адміністративного суду може бути переданий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Так, за правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі оскаржуваного рішення Виноградівської міської ради земельні ділянки передані у власність третім особам.

Отже у справі, яка розглядається позивач звернувся до суду з позовом про захист свого приватного інтересу, порушеного, на його думку, відповідачем шляхом прийняття рішення щодо інвентаризації земель КСГП «8 Березня».

Висновки суду узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 04 квітня 2018 у справі № 439/1593/16-а та в постанові від 26 квітня 2018 у справі № 808/1711/14.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.229, 238, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фермерського господарства «Колос» - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Виноградівської міської ради Закарпатської області - задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2018 року в справі № 299/2449/17 - скасувати.

Провадження в справі № 299/2449/17 за позовом фермерського господарства «Колос» до Виноградівської міської ради Закарпатської області треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Штад-Міш» про визнання протиправними та скасування рішення - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 14 серпня 2018 року.