Справа № 826/15741/17
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 липня 2018 року № 826/15741/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод"

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

представники сторін:позивача - Бабинець М.В.; відповідача - Курдиляс Ю.Л.,
(в судовому засіданні 31.07.2018, відповідно до ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (в рішенні - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення)),

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод" (адреса: 10008, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 38, ) (надалі - позивач або ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" або Підприємство) подало на розгляд Окружному адміністративному суду м. Києва позов до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-г, ) (далі - відповідач або ДФС або Контролюючий орган), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.08.2017 № , яким за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість зобов'язано ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" сплатити штраф у розмірі 1 348 931,06 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.08.2017 № , яким за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість зобов'язано Підприємство сплатити штраф у розмірі 1 377 362,31 грн.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зауважив, що повторне нарахування відповідачем та стягнення штрафних санкцій за один і той же період та за одним і тим же податковим зобов'язанням суперечить нормам законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2017 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 826/15741/17; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено справу до розгляду в підготовче засідання на 27.02.2018.

В судових засіданнях 27.02.2018 та 28.03.2018 судом оголошувалась перерва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті на 07.06.2018.

У судовому засіданні 07.06.2018 судом оголошено перерву до 31.07.2018.

В судовому засіданні 31.07.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Проти задоволення позову представник відповідача заперечив.

Так, у своєму відзиві на позовну заяву відповідач наголошує на безпідставності позовних вимог, у зв'язку із чим просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, Головним державним ревізором-інспектором відділу податкового супроводження підприємств виробників підакцизної продукції управління податкового супроводження підприємств виробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України - Пасічник В.А., на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 40.1 статті 40, підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України (по тексту - ПК України або повністю назва), проведено камеральну перевірку своєчасності перерахування до бюджету узгодженого податкового зобов'язання ДП «Житомирський лікеро - горілчаний завод» () по податкових деклараціях з податку на додану вартість за 2016 рік, за наслідками якої складено акт № 2662/28-10-41-04/00375504 від 02.08.2017 (в тексті - Акт або Акт перевірки).

Згідно висновків Акту, перевіркою встановлено порушення Підприємством п. 50.1 ст. 50 та п. 57.1 ст. 57 ПК України, зокрема, ДП «Житомирський лікеро - горілчаний завод» () несвоєчасно сплачено податок на додану вартість за 2016 рік.

На підставі Акту перевірки, ДФС прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.08.2017 за №№: та (разом - Податкові повідомлення або Рішення).

Згідно Податкового повідомлення-рішення № від 28.08.2017 видно про встановлення, на підставі Акта перевірки, порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та на підставі статті 126 глави 11 розділу ІІ Податкового кодексу України за затримку на 30, 29, 29, 28, 27, 27, 27, 27, 27, 27, 27, 26, 26, 26, 25, 25, 24, 24, 24, 24, 23, 22, 22, 18, 17, 17, 10, 7 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання у сумі 13 489 310,60 грн. зобов'язано позивача сплатити штраф у розмірі 10% в розмірі 1 348 931,06 грн.

Зі змісту Податкового повідомлення-рішення № від 28.08.2017 випливає, що на підставі Акту виявлено порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та на підставі статті 126 глави 11 розділу ІІ ПК України за затримку на 149, 121, 120, 119, 118, 118, 118, 98, 92, 91, 91, 88, 58, 57, 55, 51, 47, 46, 45, 34, 31 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 6 886 811,55 грн. зобов'язано Підприємство сплатити 20% штрафу у сумі 1 377 362,31 грн.

У вересні 2017 року ДП «Житомирський лікеро - горілчаний завод» подано до ДФС скаргу № 5-589 від 14.09.2017 на Податкові повідомлення, в якій викладено вимоги про їх скасування.

Контролюючим органом прийнято рішення № 26457/6/99-99-11-03-01-25 від 16.11.2017, яким скаргу № 5-589 від 14.09.2017 - залишено без задоволення, а прийняті Рішення - без змін.

Позивач вказує, що Житомирським окружним адміністративним судом у справі № 806/1529/16 розглянуто адміністративний позов № 59/9/28-10-10-02 від 15.08.2016 (зі змінами згідно заяви про уточнення позовних вимог від 02.09.2016) Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та ухвалене рішення від 19.10.2016 про стягнення з ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» податкового боргу з податку на додану вартість, пені та штрафних санкцій на суму 3 706 946,80 грн. Вказана сума податкового боргу Підприємства у справі № 806/1529/16 за платежем податок на додану вартість з урахуванням пені та штрафних санкцій розрахована Офісом великих платників податків згідно інтегрованої картки платника за період 2016 року станом на 01.09.2016 та повністю задоволена судом. На виконання рішення суду у справі № 806/1529/16 вказана сума податкового боргу ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» погашена. Позивач відмічає, що з Акту перевірки та з доданих до Податкових повідомлень розрахунків штрафних санкцій слідує, що ДФС штрафні санкції за платежем з податку на додану вартість нараховані Підприємству за період січень-жовтень 2016 року, тобто з повторним нарахуванням сум штрафних санкцій з податку на додану вартість за період січень-серпень 2016 року, які стягнуті з Підприємства згідно постанови Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 806/1529/16 від 19.10.2016. Внаслідок чого, за переконанням позивача, таке повторне нарахування Підприємству штрафних санкцій з податку на додану вартість за період січень-серпень 2016 року залишилось поза увагою ДФС, оскільки рішення № 26457/6/99-99-11-03-01-25 від 16.11.2017 про результати розгляду скарги носить формальний характер та містить лише перелік норм Податкового кодексу України без жодного аналізу чи заперечень щодо наведених у скарзі Підприємства доводів.

Дані обставини стали підставами заявленого позову.

З викладеними позивачем в позовній заяві доводами відповідач не погоджується та у своєму відзиві звернув увагу, що рішення суду, яким з Підприємства було стягнуто податковий борг не має абсолютно ніякого відношення до суми штрафних санкцій, що нараховані ДФС за результатами камеральної перевірки. Крім того, податковий борг виник у зв'язку із несвоєчасною сплатою ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» суми самостійно визначеного податкового зобов'язання за декларацією, при тому жодна перевірка контролюючим органом не була проведена і штрафні санкції останнім взагалі не застосовувались, так як були нараховані самим Підприємством. За переконанням відповідача, ототожнення правопорушень, що виникли з різних підстав та містять різні елементи правопорушення (зокрема об'єкт та об'єктивну сторону) є не лише необґрунтованим, але й апріорі неможливим.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить із такого.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно положень статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Оскільки предметом контролю при проведенні камеральної перевірки є правильність складання податкових декларацій (розрахунків), то документами, які мають відношення до такої перевірки, є саме податкові декларації (розрахунки) і ніякі інші. Камеральна перевірка може проводитися виключно на підставі даних, вказаних в звітності. Податковим законодавством не передбачено витребування будь-яких документів від платника податків до початку проведення камеральної перевірки. Також податковий орган не вправі вимагати надання будь-яких інших додаткових документів і під час її проведення.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (п. 16.1.4. Податкового кодексу України).

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою (п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

За змістом пункту 49.18.3 статті 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до 50.1 ст. 50 Податкового Кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. (п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України).

Пунктом 131.2. ст. 131 Податкового кодексу України встановлено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлюється Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за № 751/28881.

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платника (далі - ІКП) за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками (п. 1 розділу 2 Порядку № 422).

Операції в інтегрованій картці платника здійснюються в хронологічному порядку (п. 7 розділу 2 Порядку № 422).

Погашення податкового боргу є зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідними документами.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як видно з матеріалів справи, позивачем самостійно визначено грошові зобов'язання з податку на додану вартість за 2016 рік, втім останнім несвоєчасно сплачено податок на додану вартість за відповідний період, обставини чого, між іншим, вірно відображено в Акті перевірки.

Таким чином, наведені обставини та досліджені судом письмові докази суд вважає достатніми для висновку про те, що Підприємством порушено терміни сплати узгоджених сум грошових зобов'язань з податку на додану вартість, визначених Податковим кодексом України.

Підсумовуючи викладене, оскільки позивачем не своєчасно сплачено грошові зобов'язання з податку на додану вартість за 2016 рік, висновок Контролюючого органу про порушення позивачем пункту 50.1 статті 50, пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України та застосування штрафу відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України, за переконанням суду, є правомірним.

Щодо доводів позивача в тій частині, що відповідачем повторно нараховано суми штрафів за Рішеннями, оскільки згідно постанови Житомирського окружного адміністративного суду по справі № 806/1529/16 від 19.10.2016 було стягнуто з Підприємства на користь ДФС 3 706 946,80 грн. податкового боргу, а відтак, оскільки за п. 116.2 ст. 116 Податкового кодексу України за одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України, відповідні нарахування штрафів згідно Рішень є неправомірним, слід відмітити про таке.

Відповідно до пп. 14.1.39. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З норми пп. 14.1.39. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України видно, що в грошове зобов'язання платника податків може включатися: сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафна (фінансова) санкція, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Визначення поняття штрафної санкції (фінансової санкції, штрафу) викладено в пп. 14.1.265. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, під якою розуміється плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Виходячи з положень пп. 14.1.265. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, штрафні санкції (фінансові санкції, штраф) є платою, яка може справлятися у вигляді фіксованої суми та/або відсотків.

Так, притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 10 або 20 відсотків погашеної суми податкового боргу, застосовується у випадку не сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом (п. 126.1 статті 126 Податкового кодексу України).

Виходячи з приписів вказаних норм Податкового кодексу України, в їх сукупності, слідує висновок, що застосування до платника податків штрафу на підставі п. 126.1 статті 126 Податкового кодексу України залежить від обставин не сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом. При цьому, визначення розміру штрафу (10 або 20 відсотків) ставиться в залежність від суми погашеного податкового боргу. Тобто, необхідними елементами застосування положень п. 126.1 статті 126 Податкового кодексу України є, по-перше, не сплата платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання, по-друге, факт погашення утвореного, у зв'язку із такою несплатою, податкового боргу, який є базою для вирахування розміру 10 або 20 відсотків штрафу.

Зважаючи на викладене, слід зауважити, що оскільки притягнення платника податків до відповідальності на підставі п. 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відбувається за обставин виникнення податкового боргу, варто відмітити, що питання відповідної трансформації узгодженої суми грошового зобов'язання знаходить своє відображення у визначенні поняття податкового боргу - суми узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, що викладено у пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Водночас, положення п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає, що податковий борг включає в себе також пеню, нараховану на суму узгодженого грошового зобов'язання, але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

З положень вказаної норми випливає, що в податковий борг включається: а) сума узгодженого грошового зобов'язання, але не сплаченого платником податків у встановлений ПК України строк, б) штрафні санкції - за їх наявності, в) пеня, нарахована на суму грошового зобов'язання узгодженого грошового зобов'язання, але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Зазначивши визначення податкового боргу та штрафних санкцій, суд акцентує увагу на визначенні поняття пені, викладеного у пп. 14.1.162. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, згідно якого пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

З огляду на відмічене визначення пені, правовою підставою для застосування вказаного виду фінансової відповідальності є не сплата у встановлені законодавством строки грошових зобов'язань, на які нараховується пеня у вигляді відсотків.

Враховуючи відмічені визначення понять: грошового зобов'язання, штрафних санкцій, податкового боргу та пені, варто зауважити, що порядок нарахування на податковий борг як штрафних санкцій, так і пені, нарахованої на суму узгодженого грошового зобов'язання, але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також можливість застосування відповідних видів відповідальності як окремо, так і одночасно, узгоджується з приписами п. 111.2. ст. 111 ПК України, згідно якої фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, а також з нормою п. 115.1. ст. 115 Податкового кодексу України, за якою у разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.

Правове питання нарахування на податковий борг штрафу і пені, та, відповідно, розмежування фінансової відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства згідно з ПК України, кореспондує до визначених правил за п. 126.1. ст. 126 «Порушення правил сплати (перерахування) податків» Податкового кодексу України (визначеної відповідальності згідно Податкових повідомлень) згідно яких у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу та пп. 129.1.1. п. 129.1. ст. 129 «Пеня» ПК України, за якою після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що застосування, на підставі п. 126.1. ст. 126 Податкового кодексу України, фінансової відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 10 або 20 відсотків від погашеної суми податкового боргу пов'язано з не сплатою платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, а підставою для нарахування пені згідно пп. 129.1.1. п. 129.1. ст. 129 ПК України є закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання, розмір якої нараховується від суми податкового боргу, що, відповідно, вказує на різнорідну суть податкових правопорушень згідно з Податковим кодексом України, і, в той же час, зумовлює різний механізм застосування штрафу та пені, зважаючи, що за своєю правовою природою стягнутий, згідно постанови Житомирського окружного адміністративного суду по справі № 806/1529/16 від 19.10.2016, податковий борг у сумі 3 706 946,80 грн., що включає в себе: 3 706 436,80 грн. - основного боргу та 510,00 грн. - штрафу, який був застосований відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 19.02.2015 на підставі акта перевірки 203/06-25-22-02/37604593 від 09.02.2015, тобто стягнутий за інший період, а зазначені в мотивувальній частині постанови суду 49,72 грн. та 6 818,86 грн. пені, нарахованої згідно з пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України, були визначені Підприємству внаслідок закінчення встановлених Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу, суд дійшов висновку, що нарахування штрафів згідно Податкових повідомлень не є застосуванням з боку Контролюючого органу до ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» одного виду штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом за вчинене останнім податкове правопорушення, передбачене п. 50.1 ст. 50 та п. 57.1 ст. 57 ПК України, що, у зв'язку з такими обставинами в цілому, вказує на правомірність застосування до Підприємства з боку ДФС пп. 129.1.1. п. 129.1. ст. 129 Податкового кодексу України.

Щодо викладених позивачем у запереченнях на відзив на позовну заяву тверджень про винесення ДФС Рішень з однаковими номерами та датами, суд принагідно звертає увагу, що оскільки Спірні податкові повідомлення щодо штрафних санкцій (штрафів), передбачених Кодексом, по суті, різняться за своїм змістом (розміром грошових зобов'язань, строками порушення сплати сум грошових зобов'язань, розміром штрафів, розрахунками штрафних санкцій), присвоєння Податковим повідомленням аналогічних дати та номера не зумовлює не можливість їх ідентифікації за сутністю податкових правопорушень, а відтак не є беззаперечною підставою для визнання їх протиправними та скасування в контексті викладеного Підприємством питання надіслання на адресу останнього Рішень з боку Контролюючого органу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач довів в рамках цієї справи правомірність своїх Рішень, що, в свою чергу, не спростовано позивачем з посиланням на належні і допустимі докази, які б засвідчували протилежне.

Статтею 79 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених судом висновків в цілому, суд наголошує на відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно, враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повне рішення складено 10.08.2018.

Суддя К.С. Пащенко