Справа № 0340/1237/18
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1237/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

при секретарі судового засідання Шикун О.Є.,

за участю представників позивача Венедиктова Ю.В., Забеліна І.Б., Щербатова А.Л.,

представників відповідача Бас Р.М., Мельничука М.В., Харкевича О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Західна аграрна компанія" до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.04.2018 №, від 24.04.2018 №, від 25.04.2018 №,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Західна аграрна компанія» (далі - ПП «ЗАК») звернулось в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.04.2018 № (форма «Р») про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 8 445 375 гривень (в тому числі: 6 756 300 гривень - податкове зобов'язання з податку на прибуток; 1 689 075 гривень - грошове зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями); від 24.04.2018 № (форма «ПС») про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 6 756 470 гривень, від 25.04.2018 №2 (форма «Д») про збільшення грошового зобов'язання з податків та зборів на суму 124 683,74 грн. (в тому числі 99 747 гривень - за податковим зобов'язанням; 24 936 гривень 74 коп. - грошове зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 08.02.2018 по 18.03.2018 ГУ ДФС у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «ЗАК» податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, валютного - за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2016 по 31.12.2017. За результатами вказаної перевірки відповідачем складено Акт від 26.03.2018 №4664/14-01/36205714 (далі - Акт перевірки від 26.03.2018), з висновками якого позивач не погодився та подав письмові заперечення на нього від 10.04.2018 №1-4/112. За результатом розгляду заперечень ГУ ДФС у Волинській області підтвердило відповідність висновків, що викладені в Акті перевірки, вимогам чинного законодавства (лист ГУ ДФС у Волинській області №6334/10/03-20-14-01-11 від 23.04.2018).

На підставі Акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області прийняті податкові повідомлення-рішення: від 24.04.2018 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 8445375,00 грн.; від 24.04.2018 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового законодавства з податку на прибуток, яким визначено грошове зобов'язання в сумі 6756470,00 грн.; від 25.04.2018 № про збільшення грошового зобов'язання з податків та зборів в сумі 124683,74 грн.

Не погодившись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями ПП «ЗАК» подало скаргу у Державну фіскальну службу України (лист від 14.05.2018 №1-4/139), на яку отримало рішення ДФС України від 14.06.2018 №20248/6/99-99-11-01-01-25 про продовження строку розгляду скарги до 29.07.2018.

Позивач не погоджується з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями та вважає, що останні підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті на підставі неправомірних висновків Акту перевірки та з порушенням норм податкового законодавства України.

Так, зокрема, ПП «ЗАК» вважає безпідставними висновки акту перевірки про те, що підприємство у перевіряємому періоді не відповідало вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а, відтак, неправомірно застосувало спрощену систему оподаткування як платник єдиного податку четвертої групи.

Підприємство зазначає, що ним щорічно подавались визначені підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 ПК України звітність, відомості та Розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (далі - Розрахунок), зокрема, за 2015 та 2016 роки (відповідно на 2016 та 2017 роки). Так, згідно з наданими Розрахунками на 2016 від 05.02.2016 № питома вага від реалізації сільськогосподарської продукції становила 81,81%, на 2017 рік від 17.02.2017 № - 75,99%. Дані Розрахунки були прийняті податковим органом без зауважень, при цьому рішення про виключення підприємства з реєстру платників єдиного податку контролюючим органом не приймалось.

Позивач вказує на те, що в силу положень підпункту 298.8.4 пункту 298.4 статті 298 ПК України та пункту 299.11 статті 299 ПК України у 2016 році платник податків мав би бути позбавлений права застосовувати спрощену систему оподаткування або у разі не підтвердження питомої ваги доходів від реалізації сільськогосподарської продукції у 2015 році (на 2016 рік) - з початку 2016 року або у разі виявлення податковою перевіркою, яка охоплювала 2015 рік невідповідності платника податку вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та п. 291.5 ст. 291 ПК України - починаючи з наступного місяця, в якому виявлено порушення. Зазначає, що питання дотримання податкового та іншого законодавства ПП «ЗАК» за 2015 рік було предметом планової документальної перевірки за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, Акт про результати якої від 10.05.2016 не містить висновків про невідповідність ПП «ЗАК» вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та підпункту 291.5 статті 291 ПК України щодо мінімального рівня питомої ваги у 2015 році, про неможливість перебування ПП «ЗАК» в подальшому, починаючи з 2016 року, на обліку в якості платника податку четвертої групи.

Підприємство також зазначає, що висновки Акту перевірки від 26.03.2018 зроблені без дослідження первинних та інших документів, які б давали можливість перевірити правильність формування доходу за 2015 рік.

ПП «ЗАК» вважає, що висновки щодо рівня питомої ваги від реалізації сільськогосподарської продукції на 2017 рік (за 2016 рік) ґрунтуються виключно на даних Розрахунку за 2016 рік, поданого позивачем, до рядка 1.8 "Доходи, отримані протягом останнього податкового (звітного) періоду від надання супутніх послуг" якого було включено доходи в розмірі 40 880 015,67 грн. Згідно висновків перевірки зазначені суми включені по рядка 1.8 даного розрахунку неправомірно з огляду на відсутність передбачених підпунктом 298.8.3 пункту 298.8 статті 298 ПК України підстав, а саме відсутність фактів утворення шляхом злиття, приєднання, перетворення, поділу або виділення сільськогосподарського товаровиробника у рік такого утворення.

Однак, як зазначає позивач, в ході проведення перевірки інформація з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, установчих документів ПП «ЗАК», відповідних рішень органів управління, податковим органом не вивчалась та не досліджувалась і жодної оцінки їй надано не було.

Крім того, позивач вказує на те, що зазначений висновок ґрунтується лише на факті відображення таких доходів в рядку 1.8 Розрахунку, а також аналізу бухгалтерського субрахунку 703, проте, під час проведення перевірки первинні документи, на підставі яких було перевірено зміст господарських операцій, доходи від яких були включені до рядку 1.8 та правильність їх обліку саме за субрахунком 703, не перевірялись.

Таким чином, підприємство вважає, встановлений Актом перевірки розмір питомої ваги доходів від реалізації сільськогосподарської продукції за 2016 рік (на 2017 рік) на рівні 7,59% не підтверджений самим Актом перевірки.

Крім того позивач вказує на неправомірність нарахування підприємству податку на прибуток і з огляду на неправильне застосування податковим органом абзацу другого пункту 299.11 статті 299 ПК України, вважає, що його застосування можливе лише за наявності двох підстав, зокрема, невідповідності платника податків вимогам як підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 ПК України, так і вимогам пункту 291.5-1 статті 295 цього ж Кодексу. Однак, в ході проведення перевірки висновків щодо невідповідності позивача вимогам пункту 291.5-1 статті 295 цього ПК України зроблено не було.

Також ПП «ЗАК» зазначає, що відповідач протиправно визначив підприємству податкове зобов'язання з податку на прибуток підприємств за відсутності анулювання його реєстрації як платника єдиного податку.

Враховуючи відсутність підстав для визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 6 756 300 гривень, позивач вказує і на відсутність підстав для застосування штрафу в розмірі 25% суми визначеного податкового зобов'язання відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України, а також застосування штрафів, передбачених пунктом 120.1 статті 120 цього ж Кодексу.

За таких обставин просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.04.2018 № та №00035714.

Крім того, позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням від 25.04.2018 № (щодо утримання та сплати податку на доходи нерезидента із джерелом походження з України), яким визначено грошове зобов'язання в сумі 124 683 гривні 74 коп. ПП «ЗАК» зазначає, що в силу положень пунктів 103.1, 103.4статті 103 ПК України звільнений від сплати оподаткування відсотків, що були сплачені на користь нерезидента - компанії «IRC» Sp.z.o.o., Республіка Польща, згідно з умовами договорів позики від 28.11.2016 №28/11/2016-1, від 22.11.2016 №28/11/2016-2.

Свою правову позицію підприємство також обґрунтовує тим, що проценти сплачені позивачем на користь нерезидента, відповідно до пункту 1 статті 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна і попередження податкових ухилень від 12.01.1993 (далі - Конвенція) повинні оподатковуватись в Республіці Польща та не підлягають оподаткуванню в Україні. ПП «ЗАК» вважає неправомірним застосування відповідачем до даних правовідносин положень пункту 2 статті 11 Конвенції, яка передбачає можливість оподаткування таких процентів в Україні за ставкою, яка не повинна перевищувати 10%.

За таких обставин просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.04.2018 №.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 19.07.2018 представник відповідача позов не визнала та просить відмовити в його задоволенні з мотивів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акту перевірки від 26.03.2018 №4664/14-01/36205714, яким встановлено порушення платником податку вимог податкового законодавства в частині заниження податку на прибуток підприємств на загальну суму 6 756 300 гривень (в тому числі за 2016 рік - в сумі 648 420 гривень, за 2017 рік - в сумі 5807 880 гривень); встановлено факт неподання декларації з податку на прибуток підприємств за І квартал, І півріччя, 9 місяців 2016 року, 2016 рік, І квартал, І півріччя, 9 місяців 2017 року; а також встановлено факт несплати ПП «ЗАК» податку на доходи нерезидента з джерелом їх походження з України в загальній сумі 99 746 гривень 94 коп.

Зокрема, представник відповідача зазначила, що перевіркою було встановлено завищення позивачем відсотку розрахунку питомої ваги від реалізації сільськогосподарської продукції за 2016, 2017 року, а відтак, у підприємства в силу вимог податкового законодавства були відсутні підстави для застосування спрощеної системи оподаткування платника 4 групи. Вважає, що податковим органом правомірно було нараховано податок на прибуток підприємств відповідно до пункту 299.11 статті 299 ПК України та застосовано штрафні санкції, передбачені главою 11 розділу ІІ цього ж Кодексу на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 24.04.2018 № та №000357140.

Також представник відповідача вказує на те, що положення пунктів 1, 2 статті 11 Конвенції не можуть трактуватися як такі, що надають платнику податку право вибору , в якій саме з договірних держав буде здійснюватися оподаткування одержаного доходу у вигляді процентів, а лише дозволяють оподаткувати такий дохід за ставкою не 15%, а за ставкою, встановленою Конвенцією - 10%. В своїй правовій позиції покликається на практику Верховного суду, зокрема, висновки, що викладені в постановах від 30.10.2012 та від 08.10.2013 у справах №№21-285а12 та 21-305а13 відповідно. В ході проведення перевірки було встановлено, що ПП «ЗАК» не було сплачено податок на доходи нерезидента з джерелом їх походження з України (10% від суми відсотків, виплачених на користь компанії «IRC» Sp.z.o.o., Республіка Польща) у 2017 році в загальній сумі 99 746 гривень 94 коп., а тому вважає, що відповідачем правомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 25.04.2018 №.

Ухвалою суду від 27.07.2018 закрито підготовче провадження в даній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У поданих до суду додаткових письмових поясненнях від 01.08.2018, які долучені судом до матеріалів справи за клопотанням представника позивача, з посиланням на практику Верховного Суду України (постанова від 12.04.2016 у справі №817/840/13-а) додатково обґрунтована правова позиція сторони позивача про відсутність підстав для застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 6 756 300 гривень на підставі пункту 123.2 статті 123ПК України.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав, викладених у заявах по суті справи, та просять його задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у заявах по суті справи, та просять відмовити у його задоволенні.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що в період з 08.02.2018 по 18.03.2018 ГУ ДФС у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку далі - ПП «ЗАК» податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, валютного - за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено Акт від 26.03.2018 №4664/14-01/36205714 (а.с. 29- 101 т.1).В даному акті, зокрема, зазначено, що перевіркою встановлено, серед інших, наступні порушення:

1. підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14, підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14, підпункту 14.1.262 пункту 14.1 статті 14, пункту 123.2 статті 123, пункту 291.1 статті 291 підпункту 4 пункту 291.4 статті 291, абзацу другого пункту 299.11 статті 299, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 далі - ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 6 756 300,00 грн., в тому числі за 2016 рік в сумі 948 420,00 грн., за 2017 рік в сумі 5 807 880,00 грн.

2. підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, пункту 120.1 ст.120, статті 135 ПК України - не подано декларацію з податку на прибуток за 1 кв. 2016 року, півріччя 2016 року 9 міс. 2016 року, 1 кв. 2017 року, півріччя 2017, 9 міс. 2017 року.

3. пункту 103.1 статті 103, пункту 141.4.1, 141.4.2 статті 141 ПК України та пункту 2 статті 11 Конвенції - ПП «ЗАК» не утримано і не сплачено податок на доходи нерезидента із джерелом походження їх з України (10% від суми відсотків виплачених по договорах позик на користь компанії «IRC» Sp.z.o.o.. Polska) у 2017 році в загальній сумі 99 746,94 грн.

Як слідує із матеріалів справи, ПП «ЗАК», не погодившись із висновками Акту перевірки, подало заперечення на нього від 10.04.2018 №1-4/112 (а.с. 102-109 т.1), за результатом розгляду яких ГУ ДФС у Волинській області підтвердило відповідність висновків, що викладені в Акті перевірки, вимогам чинного законодавства (лист ГУ ДФС у Волинській області №6334/10/03-20-14-01-11 від 23.04.2018) (а.с 110 т.1).

Судом також встановлено, що на підставі Акту перевірки від 26.03.2018 ГУ ДФС у Волинській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 24.04.2018 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 8 445 375,00 грн. (в тому числі - 6 756 300,00 грн. - податкове зобов'язання з податку на прибуток, 1 689 075,00 грн. - грошове зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с.24 т.1);

- від 24.04.2018 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового законодавства з податку на прибуток , яким визначено грошову зобов'язання в сумі 6 756 470,00 грн. (а.с. 25-26 т.1);

- від 25.04.2018 № про збільшення грошового зобов'язання з податків та зборів в сумі 124 683,74 грн. (в тому числі 99747,00 грн. - за податковим зобов'язанням; 24936,74 грн. - грошове зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 27-28 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що ПП «ЗАК» оскаржило винесені податкові повідомлення-рішення у Державну фіскальну службу України (лист від 14.05.2018 №1-4/139) (а.с. 111-125 т.1); рішенням ДФС України від 14.06.2018 №20248/6/99-99-11-01-01-25 продовено строк розгляду скарги (а.с. 126 т.1).

Пунктом 56.18 статті 56 далі - ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не довів правомірності винесення оскаржуваних в даній адміністративній справі податкових повідомлень-рішень від 24.04.2018 № та № з огляду на таке.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, що протягом перевіряємого періоду, ПП «ЗАК» використовувало спрощену систему оподаткування як сількогосподарський товаровиробник - платник єдиного податку четвертої групи.

Як слідує із матеріалів справи (а.с. 127 - 233 т.1), за періоди, що перевірялись, для підтвердження статусу платника єдиного податку підприємством було подано до Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області та Володимир-Волинської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області визначені підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 ПК України документи, а саме: податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи, відомості про наявність земельних ділянок та розрахунки частки сільськогосподарського товаровиробництва, зокрема, за 2015 та 2016 роки (а.с. 127-233 т.1).

Згідно з наданими Розрахунками за 2015 від 05.02.2016 № питома вага від реалізації сільськогосподарської продукції становила 81,81%, за 2016 рік від 17.02.2017 № - 75,99% (а.с. 127-131 т.1).

З акту перевірки від 26.03.2018 слідує, що в ході її проведення відповідачем визначено питому вагу від реалізації сільськогосподарської продукції на 2016 рік - 1,56%, на 2017 рік - 7,59%. На дані показники вплинуло включення підприємством до розділу 1.8 Розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва на 2017 рік доходів від надання сільськогосподарських послуг та проведений в ході перевірки аналіз бухгалтерського рахунку 703 (а.с. 32 - 34 т.1). В акті перевірки контролюючим органом зроблено висновок про невідповідність ПП «ЗАК» у перевіряємому періоді вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5 статті 291 ПК України - частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній рік є меншою, ніж 75% (а.с. 34 - 35 т.1).

В ході судового розгляду даної справи встановлено, що вказані висновки стали підставою для визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та нарахування штрафних санкцій згідно з податковими повідомленнями рішеннями від 24.04.2018 № суму 8 445 375,00 грн. (в тому числі - 6 756 300,00 грн. - податкове зобов'язання з податку на прибуток, 1 689 075,00 грн. - грошове зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями) та від 24.04.2018 № в сумі 6 756 470 гривень штрафних санкцій.

Судом також встановлено, що податкове зобов'язання з податку на прибуток визначено на підставі абзацу другого пункту 299.11 статті 299 ПК України, штрафні санкції нараховані на підставі пунктів 123.1, 123.2 статті 123 цього ж Кодексу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 299.2 ст. 299 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Згідно із пунктом 299.3 ст. 299 ПК України у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб'єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов'язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.

Відповідно до п.299.10 ст. 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Відповідно до абзацу другого пункту 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобов'язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що обов'язковою умовою для застосування штрафних санкцій є наявність двох підстав одночасно - невідповідність платника єдиного податку четвертої групи вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 ПК України, а не альтернативна умова.

Так, згідно з пунктом 291.5-1 статті 291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку четвертої групи:

291.5-1.1. суб'єкти господарювання, у яких понад 50 відсотків доходу, отриманого від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки, становить дохід від реалізації декоративних рослин (за винятком зрізаних квітів, вирощених на угіддях, які належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності або надані йому в користування, та продуктів їх переробки), диких тварин і птахів, хутряних виробів і хутра (крім хутрової сировини);

291.5-1.2. суб'єкти господарювання, що провадять діяльність з виробництва підакцизних товарів, крім виноматеріалів виноградних (коди згідно з УКТ ЗЕД 2204 29 - 2204 30), вироблених на підприємствах первинного виноробства для підприємств вторинного виноробства, які використовують такі виноматеріали для виробництва готової продукції, а також крім електричної енергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками та/або з відновлюваних джерел енергії (за умови, що дохід від реалізації такої енергії не перевищує 25 відсотків доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) такого суб'єкта господарювання);

291.5-1.3. суб'єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Однак, Актом перевірки від 26.03.2018 невідповідність позивача вимогам 291.5-1 статті 291 ПК України встановлена не була.

Водночас, як слідує з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 67-73 т.2) позивач не здійснює реалізації декоративних рослин, диких тварин і птахів, хутряних виробів і хутра, не проводить діяльність з виробництва підакцизних товарів та/або виробництва електричної енергії. Станом на 01.01.2016 та 01.01.2017 у позивача був відсутній податковий борг, що підтверджується Додатком 2 до Акту перевірки від 26.03.2018 (а.с. 80-84 т.1).

Разом з тим, положення пункту 299.11 статті 299 ПК України, що встановлюють відповідальність для платників єдиного податку, пов'язані з нормами пункту 299.10 ПК України, які регулюють питання анулювання реєстрації платника єдиного податку за рішенням контролюючого органу.

Як слідує із змісту підпункту 4 пункту 299.10 статті 299, розрахунок питомої ваги частки сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи на рівні менш як 75 відсотків є підставою для анулювання його реєстрації як платника єдиного податку четвертої групи та виключення із відповідного реєстру.

Виходячи з аналізу підпункту 4 пункту 299.10 статті 299 ПК України суд приходить до висновку, що способом реалізації владних управлінських функцій податкового органу за наявності встановлених обставин під час проведення документальної перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування, є прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Тобто невідповідність вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 ПК України має чітко визначену санкцію - анулювання реєстрації платником єдиного податку.

При цьому абзац другий пункту 299.11 статті 299 ПК України встановлює додаткову санкцію для платників єдиного податку, які одночасно не відповідають як вимогам підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 так і вимогам пункту 291.5-1 статті 291 ПК України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що встановлена невідповідність позивача вимогам підпункту 4 пункту 291.1 статті 291 ПК України не є достатньою правовою підставою для застосування норм абзацу другого пункту 299.11 статті 299 ПК України у спірних правовідносинах та нарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток, а також штрафних санкцій.

Крім того, суд зазначає, що виходячи із змісту положень підпункту 299.2 статті 299 та пункту 299.3 ст. 299 ПК право на застосування платником податків спрощеної системи оподаткування виникає з моменту його реєстрації платником єдиного податку, а припиняється - з моменту анулювання такої реєстрації.

Пункт 297.1 ст. 297 ПК України передбачає, що платник єдиного податку звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності, серед іншого, і з податку на прибуток підприємств.

Отже, платник податку звільняється від обов'язку нарахування та сплати податку на прибуток підприємств за наявності у нього права на застосування спрощеної системи оподаткування, яке є дійсним в період реєстрації його платником єдиного податку.

З пояснень учасників справи в судовому засіданні встановлено, що рішення відносно ПП «ЗАК» про анулювання реєстрації як платника єдиного податку відповідачем не приймалось.

Суд вважає, що у спірному випадку застосування положення абзацу другого пункту 299.11 статті 299 ПК України при нарахуванні ПП «ЗАК» податкового зобов'язання з податку на прибуток є протиправним по відношенню до позивача, оскільки на час нарахування податкового зобов'язання останній мав право на застосування спрощеної системи оподаткування та не був позбавлений цього права у встановлений ПК України спосіб - шляхом анулювання реєстрації як платника єдиного податку у відповідному реєстрі.

Суд вважає безпідставним з огляду на принцип верховенства права

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у ГУ ДФС у Волинській області відсутні правові підстави для визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 6756300,00 грн., за таких обставин відсутні і правові підстави для застосування штрафу в розмірі 25% суми податкового зобов'язання, визначеної контролюючим органом відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України.

Крім того, згідно з податковим повідомленням-рішенням від 24.04.2018 №, вимнесеним на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК України до ПП «ЗАК» застосовані штрафні санкції за порушення законодавства з податку на прибуток в сумі 6 756 300,00 грн.

Надаючи правову оцінку даному податковому повідомленню-рішенню, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 123.2 статті 123 ПК України використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору, платежу додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, - тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів, платежів, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

Наведеною нормою передбачена відповідальність платника податків за використання сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору, платежу, тобто за недотримання встановлених законом призначення та/або умов чи цілей, відповідно до яких мають бути використані суми коштів , що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) такої пільги.

Таким чином, встановлена пунктом 123.2 статті 123 ПК України відповідальність може бути застосована лише за наявності законодавчо визначених призначення та/або умов чи цілей використання сум коштів, що не сплачені до бюджету, і за умови доведення використання таких сум не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям, визначеним законом.

Відповідна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 12.04.2016 у справі №817/840/13-а.

Згідно з положеннями пункту 297.1 ст. 297 ПК України, платник єдиного податку звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності, з податку на прибуток підприємств.

Водночас ні вказаною статтею, ні іншими нормами податкового законодавства не визначено призначення та/або умов чи цілей використання сум коштів, що не сплачувались до бюджету внаслідок застосування встановленої пільги щодо податку на прибуток, тому накладення відповідачем штрафних санкцій на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК України є безпідставним.

Виходячи з вищевикладеного, податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 24.04.2018 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 8 445 375 гривень (в тому числі: 6 756 300 гривень - податкове зобов'язання з податку на прибуток; 1 689 075 гривень - грошове зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями); від 24.04.2018 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 6 756 470 гривень є протиправними та підлягають скасуванню, а адміністративній позов в цій частині - задоволенню.

Водночас суд вважає правомірним податкове повідомлення-рішення від 25.04.2018 № про збільшення грошового зобов'язання з податків та зборів в сумі 124 683,74 грн. (в тому числі 99747,00 грн. - за податковим зобов'язанням; 24936,74 грн. - грошове зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями з огляду на наступне.

Підставою для прийняти зазначеного податкового повідомленням-рішення стали висновки Акту перевірки, згідно з якими, в порушення п.103.1 ст. 103, п.141.4.1, 141.4.2 ст. 141 ПК України, Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно від 12.01.1993 року ПП «ЗАК» не сплачено податок на доходи нерезидента із джерелом їх походження з України (10% від суми відсотків виплачених по Договорах позик на користь компанії «IRC» Sp.z.o.o., Polska) у 2017 році в загальній сумі 99 746,94 грн.

Судом встановлено, що між ПП «ЗАК» та компанією «IRC» Sp.z.o.o., Польща укладено договір позики №28/11/2016-1 від 28.11.2016 року (а.с. 48-50 т. 2), за яким ПП «ЗАК» отримало позику у розмірі 1000000,00 доларів США га договір позики №28-112016-2 28.11.2016 року, за яким ПП «ЗАК» отримало позику у розмірі 199500,00 доларів США (а.с. 54 -55 т. 2).

Відповідно до п.2 параграфу 3 договору позики №28/11/2016-1 від 28.11.2016 та п. 2 параграфу 3 договору позики 3 позики №28-112016-2 28.11.2016 року відсоткова ставка, за користування позикою становить 5% річних.

На виконання умов договору позики №28/11/2016-1 від 28.11.2016 згідно платіжного доручення від 22.11.2017 №17 з валютного рахунку ПП «ЗАК» на рахунок «IRC» Sp.z.o.o. перераховано відсотки по позиції в сумі 33756,60 дол. США, що по курсу НБУ становить 894286,97грн. (а.с. 60 т.2)

На виконання умов договору позики №28/11/2016-2 від 28.11.2016 згідно платіжного доручення від 22.11.2017 №18 з валютного рахунку ПП «ЗАК» на рахунок «IRC» Sp.z.o.o. перераховано відсотки по позиції в сумі 3894,82 дол. США, що по курсу НБУ становить 103182,39 грн.(а.с. 61 т.2).

Загальна сума виплачених відсотків за вказаними договорами позики становить 37 651,42 дол. США, що еквівалентно 997 469,36 грн.

Як слідує з матеріалів справи, для підтвердження права самостійно застосувати звільнення від оподаткування ПП «ЗАК» під час проведення перевірки надано контролюючому органу «IRC» Sp.z.o.o. сертифікат податкового президентства) форми CFR-1 №1449/SOB-1/4062/.2860.17 від 25.07.2017, виданий Третім Мазовецьким казначейським департаментом у м. Варшава, який підтверджує, що нерезидент - фірма «IRC» Sp.z.o.o. за період з 01.01.2015 є резидентом та платником податків Республіки Польща - країни, з якою укладено міжнародний договір про уникнення подвійного оподаткування (а.с. 62 -65 т. 2).

Відповідна довідка належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України, та була надана представникам контролюючого органу під час проведення перевірки, що не заперечується в Акті перевірки.

Бенефеціарним (фактичним) отримувачем (власником) процентів за договором позики №28/11/2016-1 від 28.11.2016 та договором позики №28/11/2016-2 від 28.11.2016 є «IRC» Sp.z.o.o., що підтверджується умовами договорів позики, що надавались на перевірку, на виконання яких ПП «ЗАК» було сплачено «IRC» Sp.z.o.o. відсотки за користування позикою загальною сумою 37651,42 дол. США та довідкою, виданою «IRC» Sp.z.o.o. від 09.02.2018 №09/02/18-1. (а.с. 66 т.2).

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Фактично між позивачем і відповідачем існують розбіжності щодо трактування норм чинного на момент здійснення грошових виплат на користь нерезидента законодавства України та міждержавних угод щодо підстав і порядку їх оподаткування.

Так, позивач, посилаючись на норми п.1 ст.11 Конвенції п.103.2 ст.103 Податкового кодексу України, вважає, що він звільнений від обов'язку утримувати податок із таких виплат на користь резидентів Польщі, позаяк ці доходи нерезидента оподатковуються ним у Республіці Польща і єдиною умовою для застосування такого звільнення від оподаткування є подання довідок (або їх нотаріально засвідчених копій), які підтверджують, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

У той же час, відповідач, посилаючись на норми п.п. 1, 2 ст.11 тієї ж Конвенції, пп.141.4.2 п.141.2 ст. 141 Податкового кодексу України, стверджує, що ПП «ЗАК» не звільняється від обов'язку утримання податку з виплат на користь резидента Республіки Польща, оскільки товариством для перевірки не надано документів, які б підтверджували факт оподаткування сплачених відсотків в країні нерезидента, однак має право на застосування ставки податку в 10% замість 15%, що власне й передбачено в даному випадку умовами Конвенції.

Розглянувши наведені вище доводи сторін, суд приходить до висновку про хибність позиції позивача в цій частині та погоджується з висновками відповідача щодо принципів оподаткування сплачених за позикою процентів за нормами п.2 ст.11 Конвенції

Так, Відповідно до п.1 ст.11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень від 12.01.1993, проценти, що виникають в одній Договірній Державі і сплачуються Резиденту другої Договірної Держави, будуть оподатковуватися в цій другій Державі, якщо такий резидент має фактичне право на ці проценти.

Згідно з п. 2 ст. 11 Конвенції, однак, такі проценти можуть також і оподатковуватись у тій Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо одержувач фактично має право на проценти, податок, що стягується не повинен перевищувати 10 процентів від загальної суми процентів. Компетентні органи Договірних Держав за взаємною згодою встановлюють спосіб застосування такого обмеження.

Виходячи зі змісту наведених вище норм Конвенції, суд приходить до висновку, що її норми не забороняють здійснення оподаткування процентів як у державі, резидентом якої є їх отримувач, так і у державі резидентом якої є особа, що їх сплачує. Зазначене слідує з норм пунктів 1 і 2 ст.11 Конвенції, котрі без будь-яких додаткових умов допускають можливість оподаткування роялті у таких двох державах (зокрема, на це чітко вказують словосполучення "…можуть оподатковуватись…", "…можуть також оподатковуватись…". Тобто, застосування пункту 1 ст.11 Конвенції не заперечує можливість застосування пункту 2 цієї статті та навпаки. При цьому пільгою в оподаткуванні таких виплат (доходів), яка встановлена Конвенцією, слід вважати не усунення оподаткування процентів в одній із держав, а регламентування верхньої межі ставки податку, яка може застосовуватися в державі, в якій виникають проценти, а саме - не більше 10%.

Суд у цьому питанні також бере до уваги й правову позицію Верховного Суду України, висновки якого в силу вимог ч.2 ст.161, ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для всіх судів України.

Так, у постанові від 30.10.2012 року в справі №21-285а12 Верховний Суд України при вирішенні спору щодо оподаткування процентів, що сплачуються резидентом України на користь резидента Латвійської Республіки (справа №21-285а12) відзначив, що положення ст.11 Конвенції між Урядом України і Урядом Латвійської Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доход і на майно не можуть трактуватись як такі, що надають платнику податку право вибору, в якій саме з двох договірних держав здійснюватиметься оподаткування одержаного доходу, оскільки таке тлумачення не відповідає дійсному змісту вказаних міжнародних угод та суті податку, наведеному у ст.2 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Такий же правовий висновок Верховний Суд України виклав і у постанові від 08.10.2013 року в справі №21-305а13, де зазначив, що системний аналіз ст.ст.11, 23 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Австрія про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і на майно свідчить на користь висновку про те, що проценти, сплачені позивачем за кредитним договором резиденту Австрії, можуть оподатковуватись в Україні відповідно до її законодавства з урахуванням норм міжнародних угод щодо максимального розміру ставки податку та інших особливостей оподаткування за цими угодами. Положення ст.11 Конвенції не можуть трактуватися як такі, що надають платнику податку право вибору, в якій саме з двох договірних держав здійснюватиметься оподаткування одержаного доходу, оскільки таке тлумачення не відповідає дійсному змісту вказаних міжнародних угод та суті податку, наведеному у ст.2 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

При цьому суд відзначає, що згадані у наведених постановах Верховного Суду України положення конвенцій є аналогічними за своїм змістом пунктам 1 і 2 ст.11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно від 12.01.1993 року. Таким чином, зважаючи на аналогічність норм, зазначені вище висновки Верховного Суду України щодо застосування норм міждержавних договорів про уникнення подвійного оподаткування є повністю справедливими і по відношенню до застосування ст.11 Конвенції між Урядом України Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно від 12.01.1993 року. У зв'язку з чим слід вважати, що норми ст.11 Конвенції також не надають платнику податку право вибору, в якій саме з двох договірних держав здійснюватиметься оподаткування одержаного від виплати процентів доходу.

Відповідно суд резюмує, що при виплаті резидентом України процентів на користь резидента Республіки Польща такі доходи можуть також оподатковуватись і в Україні відповідно до її законодавства та з урахуванням норм міжнародних угод щодо максимального розміру ставки податку та інших особливостей оподаткування за цими угодами. І якщо законодавством передбачено оподаткування таких виплат в Україні, то це, відповідно, є обов'язком платника податків, без огляду на можливість оподаткування таких доходів у Польщі.

У зв'язку із наведеним суд відзначає, що чинним на час здійснення позивачем виплати процентів на користь резидента Республіки Польща законодавством України було врегульовано питання оподаткування таких виплат наступним чином.

Згідно з п.141.4.1 ст. 141 Податкового кодексу України будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, слід розуміти проценти, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками.

Оподаткування таких доходів здійснюється відповідно до підпункту 141.4.2 пункту 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України за ставкою у розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

За пунктом 160.1 статті 160 ПК для цілей цього пункту як доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, розумілися, в тому числі, проценти за позиками та борговими зобов'язаннями, випущеними (виданими) резидентом. Пункт 160.2 цієї статті передбачав, що резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3-160.6 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Як уже було зазначено вище, пунктом 2 ст.11 Конвенції встановлено, що податок, який стягується з процентів в державі походження виплати, не повинен перевищувати 10 відсотків від загальної суми процентів.

У зв'язку з чим, при виплаті на користь резидентів республіки Польща процентів резидентом України останній, із врахуванням приписів ст.11 Конвенції, п.160.1 ст.160, пп.141.4.2 п.141.4 ст.141 ПК України зобов'язаний був утримати податок у розмірі 10 відсотків від суми процентів.

При цьому, суд не відкидає, що такі доходи з виплачених процентів можуть оподатковуватися і в державі їх отримання, однак, в будь-якому разі це не впливає на обов'язок особи-резидента України, яка здійснила виплату процентів, щодо утримання податку з доходів нерезидентів, позаяк вона не володіє правом вибору, в якій саме з договірних держав здійснюватиметься оподаткування такого доходу. При цьому в ході судового розгляду даної справи доказів сплати податків - нерезидентом «IRC» Sp.z.o.o позивачем суду представлено не було.

З огляду на наведені вище обставини, під час судового розгляду справи відповідач довів належними та допустимими доказами правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 25.04.2018 №, а тому в задоволенні адміністративного позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до вимог статей 139, 244, 246 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує розподіл між сторонами судових витрат.

При поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 229 89, 93 грн., який був сплачений платіжним дорученням від 25.06.2018 №1833.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про відшкодування на користь ПП «ЗАК» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Волинській області судового збору у розмірі 228 027,68 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог), решту витрат по сплаті судового збору повинен нести позивач.

Керуючись статтями 139, 243, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень від 12.01.1993, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 24.04.2018 № (форма «Р») про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 8 445 375 гривень (в тому числі: 6 756 300 гривень - податкове зобов'язання з податку на прибуток; 1 689 075 гривень - грошове зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями); від 24.04.2018 № (форма «ПС») про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 6 756 470 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Приватного підприємства «Західна аграрна компанія» (45500, Волинська область, Локачинський район, смт. Локачі, вул. Шевченка, 41а, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ) судовий збір в сумі 228 027 (двісті двадцять вісім тисяч двадцять сім) гривень 68 копійок .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський

Повне судове рішення складено 06.08.2018 року