Справа № 805/3990/18-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2018 р. Справа№805/3990/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання видати дублікат трудової книжки,-
ВСТАНОВИВ:
30 травня 2018 року позивач, ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ). В обґрунтування зазначив, що з 2015 року по лютий 2018 року ОСОБА_1 перебував на службі у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України МВС України. В порушення вимог ч.1ст.47КЗпП відповідачем, після звільнення зі служби (наказ від 06.02.2018 №28), не видано належним чином оформлену трудову книжку. Зазначив про втрату трудової книжки відповідачем. Період починаючи з дати звільнення по день отримання трудової книжки є вимушеним прогулом, за який згідно ч.5 ст.235 КЗпП виплачується середній заробіток. Просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу через затримку видачі трудової книжки з 06.02.2018 по момент винесення рішення у справі; зобов`язати відповідача видати дублікат трудової книжки; звернути постанову до негайного виконання щодо стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.
27 листопада 2018 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог, зазначивши, що відносини військовослужбовців, порядок їх звільнення та проходження служби регулюються Статутами ЗС України, Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, яким затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. При цьому, військовослужбовці не є працівниками, а отже вимоги Кодексу законів про працю на нього не поширюються. Інструкцією з організації обліку особового складу Національного гвардії України не передбачено зберігання трудових книжок у особових справах військовослужбовців, записи про проходження військової служби здійснюються за місцем роботи. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.
1 серпня 2018 року надана відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що відповідач посилається на порядок, затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, який не може бути застосований при розгляді спору, оскільки він регламентує правовідносини проходження громадянами України тільки у Збройних силах України, а не в Національній гвардії України.
3 серпня 2018 року надано заперечення на відзив, в якому відповідач зазначив, що відносини працівників Військової частини регламентуються законодавством про працю, вони по своїй суті залишаються цивільними особами, проте позивач не є працівником та не укладав трудовий договір з відповідачем, він прийнятий на військову службу за контрактом. Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять військову службу, у зв`язку з чим КЗпП не поширюється на військовослужбовців. Ведення та видача трудових книжок військовослужбовцям не передбачена чинним трудовим законодавством, відомості про військову службу можуть бути внесені до трудової книжки роботодавцем або уповноваженою ним особою при наступному працевлаштуванні. Просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Представники сторін до суду з`явилися, надали клопотання про розгляд справи без їх участі на підставі наявних матеріалів справи.
Враховуючи наведене, суд визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву та заперечення на відзив, суд встановив наступне.
5 серпня 2015 року ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) зараховано в списки особового складу Військової частини НОМЕР_1 Східного територіального об`єднання Національної гвардії України, прийнято на військову службу за контрактом, який укладено на три роки з 05.08.2015 по 04.08.2019 та призначено на посаду старшого інструктора (командира машини) взводу бронетанкової техніки автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 05.08.2015 №189).
6 лютого 2018 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 06.02.2018 №28.
Спірним питанням є обов`язок військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України видати в день звільнення військовослужбовцю ОСОБА_1 трудову книжку з внесеними записами про проходження військової служби.
Відповідно до ст. 47 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Закону України від 25.03.92 р. N 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці - це громадяни України, які проходять військову службу у складі Збройних Сил України та інших військових формувань.
При цьому згідно зі статтею 2 вищезазначеного Закону України військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Стаття 3 Кодексу законів про працю України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Національній гвардії України урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.
Спільним Наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції, Міністерства соціального захисту населення №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110 (далі - Інструкція).
Разом із тим, відповідно до нормативно-правових актів Національної гвардії України ведення та видача трудових книжок військовослужбовцям не передбачені.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, пунктом 3 якого поширено дію цього Положення на військовослужбовців Національної гвардії України, у зв`язку з чим є неприйнятним посилання позивача на неможливість застосування вимог цього Положення до спірних правовідносин.
Так, згідно із п. 11 Положення проходження військової служби військовослужбовцем відображається в його особовій справі, яка ведеться у порядку та за формою, встановленими Міністерством оборони України.
До особової справи вносяться передбачені законом відомості про військовослужбовця та членів його сім`ї, а також за його попередньою згодою інші необхідні відомості.
Пунктом 1.4 вищевказаної Інструкції передбачено, що особи, які вперше шукають роботу і не мають трудової книжки, повинні пред`явити паспорт, диплом або інший документ про освіту чи професійну підготовку. Військовослужбовці, звільнені із Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Прикордонних військ України, Цивільної оборони України, Управління охорони вищих посадових осіб України та інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України та військовослужбовці, звільнені із Збройних Сил колишнього Союзу РСР і Збройних сил держав учасниць СНД, пред`являють військовий квиток.
Крім того, згідно із пп. «а» п. 2.19 Інструкції до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи про час служби у складі Збройних Сил України та інших військах, де на тих, які проходять службу, не поширюється законодавство про працю і державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) і дати звільнення із служби.
Отже, змістовний аналіз положень Інструкції вказує на те, що за загальним правилом записи про час військової служби військовослужбовця, звільненого з Національної гвардії України, повинні вноситися до трудової книжки за тим місцем роботи, де він працевлаштується після звільнення з Національної гвардії України в тому числі на підставі військового квитка. Отже, відповідач не був зобов`язаний вести трудову книжку.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року у справі № 804/20776/14 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/54848864), ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі №2а-2992/12/0770 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/41583285).
Відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати. Вимушений прогул працівника має місце при незаконній відмові у прийнятті його на роботу або при несвоєчасному укладенні трудового договору, незаконному відстороненні від роботи, незаконному звільненні або незаконному переведенні на іншу роботу, затримці видачі трудової книжки, неправильному формулюванні в трудовій книжці причини звільнення, якщо воно перешкоджало працевлаштуванню його.
Тобто, необхідною умовою для застосування цієї законодавчої норми є наявність вини роботодавця у затримці видачі трудової книжки.
Зважаючи на відсутність обов`язку у відповідача зберігати, вести та видавати військовослужбовцям, які зараховані до списків особового складу частини за контрактом, трудові книжки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання періоду починаючи з 06.02.2018 (дата звільнення) до 30.05.2018 (дата звернення до суду) вимушеним прогулом, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Посилання позивача на втрату Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України його трудової книжки ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені фактичними обставинами та доказами.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим, відповідно до принципу змагальності особа, яка звернулася за судовим захистом, має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує, та надати докази і довести перед судом їх переконливість.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд також не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в частині видачі дубліката трудової книжки.
В розумінні статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України питання про перерозподіл судових витрат не розглядається.
На підставі викладеного Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання видати дублікат трудової книжки відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення КАС України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складено та підписано 6 серпня 2018 року.

Суддя Кошкош О.О.