Справа № 820/4940/16
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2018 року

Київ

справа №820/4940/16

адміністративне провадження №К/9901/36062/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2016 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 року

у справі № 820/4940/16

за позовом ОСОБА_2

до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області;

Управління Державної казначейської служби України у Комінтернівському районі м. Харкова,

про визнання недійним податкового повідомлення-рішення та стягнення суми транспортного податку, -

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2016 року ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.), звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (правонаступник Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області) (далі - відповідач 1, Східна ОДПІ), управління Державної казначейської служби України у Комінтернівському районі м. Харкова (далі - відповідач 2), в якому просила суд:

- визнати повністю недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Основ'янському районі м. Харкова від 21.05.2015 року № 123/1704, прийняте відносно ОСОБА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, АДРЕСА_1;

- стягнути на користь ОСОБА_2 з Управління Державної казначейської служби України у Комінтернівському районі м.Харків транспортний податок у розмірі 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривень, сплачений згідно квитанції №0.0.426710110.1 від 25.08.2015р., на рахунок Управління Державної казначейської служби України у Комінтернівському районі м.Харків, на бюджетний рахунок одержувача 0005, МФО 851011 та 250 (двісті п'ятдесят) гривень згідно комісії банку; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача -1 судовий збір у розмірі 551,21 грн. (арк. справи 27-32) .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 року адміністративний позов задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 21.05.2015 року № 123/1704. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_2 сплачену суму судового збору в розмірі 551 грн. 21 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області (61001, м. Харків, вул. Б.Хмельницького, буд. 17, ) (арк. справи 65-71, 114-118).

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач-1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач зазначає, що транспортний засіб позивача відповідає визначенню об'єкта оподаткування в розумінні статті 267 Податкового кодексу України, а відтак введення нового «транспортного податку» на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII є підставою для сплати позивачем з 1 січня 2015 року даного виду податку, у зв'язку з чим податковим органом правомірно було сформоване податкове повідомлення-рішення з визначенням до сплати транспортного податку за 2015 рік. До того ж, не зважаючи на те, що транспортний податок відноситься до місцевого податку, його справляння та зарахування здійснюється до місцевої ради, в той же час він є таким, що визначений та встановлений Верховною Радою України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2018 року касаційну скаргу передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на касаційну скаргу.

Відповідно до статті 343 КАС України справа розглядається в попередньому судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, та не є спірним між сторонами, позивач є власником транспортного засобу марки Toyota Land Cruiser, легковий універсал В, об'єм двигуна 3956 куб. см., рік випуску 2011, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (арк. справи 13).

Згідно з п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України 21.05.2015 року Основ'янською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 123/1704, відповідно до якого позивачу нарахована до сплати сума грошового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25 000 грн.

Відповідно до квитанції № 0.0.426710110.1 від 25.08.2015 року на рахунок Управління Державної казначейської служби України у Комінтернівському районі м. Харкова 25.08.2015 року позивачем сплачена сума транспортного податку у розмірі 25000 (двадцять п'ять тисяч) грн, та 250 гривень (комісія банку).

У подальшому, вважаючи, що позивач не повинна сплачувати визначену їй суму транспортного податку у 2015 році, остання звернулась з цим позовом до суду, з вимогами про визнання недійним податкового повідомлення-рішення, та стягнення на її користь сплаченої суми податку та (комісії).

В частині стягнення на користь позивача сплаченої суми податку та комісії, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовив у задоволенні вимоги за відсутністю підстав, зокрема, у зв'язку зі спеціально встановленою процедурою стягнення помилково сплаченої суми, а також передчасністю заявленої вимоги внаслідок того, що постанова суду першої інстанції в цій справі не набрала законної сили. В цій частині рішення судів першої та апеляційної інстанції позивачем не оскаржено.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати принаймні в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції з огляду на наступне.

1.01.2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України було введено новий транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування у відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Таким чином, із набранням 1.01.2015 року чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України, власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та мають об'єм циліндрів двигуна більше 3000 куб. см. є платниками транспортного податку (в редакції закону, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин).

Разом з тим, відповідно до пункту 8.1 статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку, згідно статті 9 Податкового кодексу України, немає у переліку загальнодержавних податків та зборів. При цьому, відповідно до пункту 9.4 статті 9 Податкового кодексу України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У статті 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість, згідно підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України, є податок на майно, який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено пунктом 7.1 статті 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до статті 265 Податкового кодексу України (у редакції, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Відповідно до пункту 8.3 статті 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно пункту 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків, зокрема, і транспортного податку, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини першої статті 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та статтею 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада України не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Відповідно до пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, передбачено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Згідно із підпунктом 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

В матеріалах справи відсутнє відповідне рішення місцевої ради.

При цьому, згідно пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Відповідно підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Таким чином, нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати принаймні в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти та офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Відтак, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 21.05.2015 року № 123/1704, яким позивачу визначений до сплати транспортний податок за 2015 рік.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 року у справі № 820/4940/16, - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 року у справі № 820/4940/16, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко