Справа № П/811/1672/15
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 серпня 2018 рокусправа № П/811/1672/15
головуючий суддя І інстанції Петренко О.С.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя (доповідач): Іванов С.М.

судді: Панченко О.М., Чередниченко В.Є.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року у справі № П/811/1672/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа: начальник Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 27.04.2015 № 1301/к "Про звільнення ОСОБА_1В.", поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 липня 2015 року адміністративну справу № П/811/1672/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, передано на розгляд Черкаському окружному адміністративному суду згідно з п. 4 ч. 1 ст. 22 КАС України.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.04.2016 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення суду касаційної інстанції мотивоване тим, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи не було враховано положення, викладені у частині третій статті 36, статті 49-2, частині другій статті 40 КЗпП України, згідно яких у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Крім того, за правилами вище згаданих норм, розяснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму ВСУ № 9, правової позиції Верховного Суду України, наведеної у постанові від 10 березня 2015 року (справа № 21-52а15), власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці зобовязаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. В той же час, судами не зясовано, які посади, окрім посади начальника Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області, були вакантними на час звільнення позивача, і які він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації, чи пропонувалися йому інші посади, чи було у звязку з реорганізацією Головного управління юстиції у Кіровоградській області скорочення чисельності або штату працівників.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення суду касаційної інстанції мотивоване тим, що судами попередніх інстанцій не було зясовано, чи відбулось скорочення конкретної посади, яку обіймав позивач і чи створена аналогічна посада у реорганізованій установі, чи відбулися зміни у спеціалізації, кваліфікації цієї посади, чи збільшився обсяг службових (посадових) обовязків і чи може ця особа займати таку посаду відповідно до своєї кваліфікації.

Також, встановлюючи обставини справи щодо наявності вакантних посад (в тому числі у новоствореному органі), суди формально погодились із поясненнями Головного територіального управління юстиції Кіровоградської області (стосовно відсутності посад, які були вакантними на час звільнення позивача), не навівши при цьому жодних інших міркувань і мотивів з відповідним правовим обґрунтуванням стосовно цих доводів, а також не взято до уваги доводи інших учасників справи, зокрема і позивача, не надано їм належної правової оцінки.

30 листопада 2017 року з Вищого адміністративного суду України до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа №П/811/1672/15.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Руденко А.В. від 04.12.2017 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № П/811/1672/15.

Ухвалою суду від 04.12.2017 року адміністративну справу № П/811/1672/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа: начальник Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, в порядку ст. 22 КАС України передано на розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Вказана справа надійшла до суду 25 січня 2018 року та передана на розгляд головуючому судді Петренко О.С.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року у справі № П/811/1672/15 позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Начальник Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді - задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.04.2015 року №1301/к "Про звільнення ОСОБА_1В".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, з 28 квітня 2015 року.

Зобов'язано Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.04.2015 року по 06.04.2018 року включно в розмірі 157 262,17 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство юстиції України звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні вимог адміністративного позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуваний позивачем наказ відповідає вимогам нормативно правових актів та прийнятий в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством. Наголошено на тому, що суд першої інстанції протиправно, задовольняючи вимоги адміністративного позову, поновив позивача на посаді, яку він не обіймав, а саме начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, що свідчить про обрання судом першої інстанції не передбаченого законом способу захисту прав позивача, які, на думку останнього, порушені. При цьому суд першої інстанції фактично втрутився в дискрецію субєкта владних повноважень щодо призначення позивача на посаду. Вважають, що у звязку з набранням чинності постановою КМУ № 17 від 21.01.2015 року та з огляду на наказ Міністерства юстиції України № 115/5 від 30.01.2015 року, відбулась саме реорганізація Головного управління юстиції у Кіровоградській області, яка призвела до впровадження нової структури, штатної чисельності та до збільшення обсягу функцій управління юстиції, що змінило істотні умови праці. А тому позивача правомірно було звільнено із займаної посади у звязку із зміною істотних умов праці та організації виробництва на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому посада начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області взагалі не є аналогічною посаді начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області. Наголошено на тому, що судом першої інстанції взагалі не досліджено питання змін в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, однобічно проаналізовано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зауважено також, що ОСОБА_1 скористався своїм правом взяти участь у конкурсному відборі на заміщення вакантної посади начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, що фактично означало згоду позивача обійняти вказану посаду шляхом призначення за результатами конкурсу, при цьому відповідне рішення за наслідками проведення вказаного конкурсу, останнім у встановленому законом порядку оскаржено не було. Зауважено, що відповідачем в повній мірі було дотримано процедуру звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 1. ч. 1 ст. 40 КЗпП України та запропоновано позивачу єдину вакантну посаду, яку він міг обіймати з урахуванням його кваліфікації та досвіду, а саме посаду начальника Новоархангельського районного управління юстиції, на підставі рекомендацій Кадрової комісії Міністерства юстиції України, яка позивачем не оскаржувалась. Разом з тим, позивач від вказаної пропозиції відмовився.

Також, відповідачем було подано додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначено, що з огляду на прийняття наказу Міністерства юстиції України № 115/5 від 30.01.2015 року, яким внесено зміни до Положення про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області набуло більшого обсягу повноважень і функцій, ніж Головне управління юстиції у Кіровоградській області, адже на нього покладені нові завдання з питань державної реєстрації. Враховуючи скорочення посади заступника начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області, у Головному територіальному управлінні юстиції у Кіровоградській області мали місце зміни в організації виробництва і праці. Поновлення позивача на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області виходить за межі юридичної компетенції суду, оскільки чинним трудовим законодавством не передбачено поновлення працівника на іншу посаду, ніж він займав до звільнення.

Позивач ОСОБА_1, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив останню залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Наголошено на тому, що відповідачем не в повній мірі виконано передбачені ст. 49-2 КЗпП України вимоги та не запропоновано позивачу в повному обсязі вакантні посади для працевлаштування. При цьому зауважено, що з 30.01.2015 року відбулось саме переіменування Головних управлінь юстиції, що підтверджується і даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а станом на час розгляду справи судом першої інстанції вказаний реєстр не містив даних щодо припинення юридичної особи Головного управління юстиції у Кіровоградській області. Зазначає, що саме по собі перейменування державного органу (без його ліквідації, реорганізації) не тягне за собою змін в організації виробництва і праці за відсутності інших доказів, що свідчать про наявність будь-яких змін, які впливають на трудову функцію працівника. Наголошено на тому, що право власника визначатись з керівником органу не є абсолютним, оскільки воно повинно узгоджуватись з приписами Конституції України та іншими законами. Відповідачем не доведено належними доказами, що відбулись суттєві зміни у спеціалізації та кваліфікації посади начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Третьою особою - начальником Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2, подано пояснення до апеляційної скарги відповідача, в яких він просив останню задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Наголошено на тому, що позивача було правомірно звільнено із займаної посади у звязку із зміною істотних умов праці та організації виробництва на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З огляду на законодавчі зміни посада начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області взагалі не є аналогічною посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. При цьому суд першої інстанції поновив ОСОБА_1 на посаді, яку він не обіймав. Інші доводи пояснень третьої особи є аналогічними, викладеним у апеляційній скарзі відповідача.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні просила задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував відносно задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 18.05.2007 року № 870/02 ОСОБА_1 призначений на посаду начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області.

Міністерством юстиції України, відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 21.01.2015 року № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», наказу Міністерства юстиції України від 30.01.2015 року № 115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», наказу Міністерства юстиції України від 02.02.2015 року № 139/5 «Про затвердження переліку головних територіальних управлінь юстиції», у звязку зі впровадженням нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 06.02.2015 року та змінами істотних умов праці, на підставі рекомендацій Кадрової комісії Міністерства юстиції України, керуючись статтею 49-2 КЗпП України було запропоновано позивачу зайняти посаду начальника Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області та повідомлено, що у разі відмови, позивач підлягає звільненню із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Згідно заяви позивача від 08.04.2015 року ОСОБА_1 відмовився від запропонованої посади начальника Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області.

У подальшому, наказом Міністерства юстиції України від 27.04.2015 року № 1301/к «Про звільнення ОСОБА_1В.» у звязку зі зміною істотних умов праці, у звязку зі змінами в організації виробництва і праці звільнено позивача з посади начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області з 27.04.2015 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Визнання протиправним та скасування вказаного наказу та поновлення позивача на роботі і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 30.01.2015 року відбулась реорганізація не шляхом ліквідації одного органу державної влади з одночасним створенням іншого, що є його правонаступником, а лише перейменування Головного управління юстиції у Кіровоградській області на Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, при цьому саме по собі перейменування державного органу (без його ліквідації, реорганізації) не тягне за собою змін в організації виробництва і праці за відсутності інших доказів, що свідчать про наявність будь яких змін, які впливають на трудову функцію працівника. При цьому відповідачем в порушення норм трудового законодавства, ОСОБА_1 запропоновано лише одну посаду, а доказів відсутності інших вакантних посад відповідачем до суду не надано. При цьому, посаду, яку займав позивач, до та після перейменування, збережено, перейменування не вплинуло, ні на обсяг обовязків, ні на трудову функцію позивача, відсутні будь які зміни в організації виробництва, в звязку з чим, підстав для застосування п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та, відповідно положень ст.49-2 КЗпП України у відповідача не було.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» від 21.01.2015 року № 17, ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції України завдання та функції з реалізації державної політики в даних сферах.

З метою оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції, раціонального використання бюджетних коштів та на виконання пункту 9 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, законодавчих актів України» щодо скорочення чисельності працівників державних органів на 20 відсотків Кабінет Міністрів України постановив:

- ліквідувати Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) обєднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як субєктів інформаційної діяльності.

- установити, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови (постанова КМУ № 17 від 21.01.2015 року).

На виконання постанови уряду Міністерством юстиції України прийнято наказ від 30.01.2015 року № 115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», за змістом якого: головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі перейменовано на головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі; затверджено Типову структуру головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі; затверджено зміни до деяких нормативно-правових актів (т.1,а.с.43-57).

Таким чином, фактично в даному випадку, з 30.01.2015 року відбулось перейменування Головних управлінь юстиції.

Вказане підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємств та громадських формувань (далі ЄДР), зі змісту якого встановлено, що 13.02.2015 року проведено реєстраційну дію змін до установчих документів «зміна повного найменування» та не спростовано представником відповідача та третьої особи як під час розгляду справи судом першої, так і апеляційної інстанції.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, що код ЄДРПОУ Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області збігається з кодом ЄДРПОУ Головного управління юстиції у Кіровоградській області.

Посилання заявника апеляційної скарги, що в даному випадку відбулась саме реорганізація шляхом ліквідації одного органу державної влади з одночасним створенням іншого органу, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно відомостей з ЄДР державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, а саме зміна повного найменування, зміна складу або інформації про засновників Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області проведена 13.02.2015 року.

У відповідності до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" територіальні органи міністерства припиняються як юридичні особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про державну реєстрацію їх припинення.

Слід зазначити, що станом на час розгляду справи не внесено запис до ЄДР про припинення юридичної особи Головного управління юстиції у Кіровоградській області.

На підставі ч. 4 ст. 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Порядок утворення, реорганізації та ліквідації міністерств та інших центральних органів виконавчої влади врегульовано ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" № 3166-VI від 17.03.2011 року.

Утворення, реорганізація та ліквідація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади здійснюються з урахуванням завдань Кабінету Міністрів України, а також з урахуванням необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання повноважень (ч. 3 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерство, інший центральний орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох центральних органів виконавчої влади (ч. 4 ст.5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади"). Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Президента України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України (ч. 7 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

Частинами 8, 9 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" передбачено, що актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується. Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1074 від 20.10.2011 р. відповідно до ч. 9 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" затверджено Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок № 1074), який визначає механізм здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

За приписами пп. 4-6 Порядку № 1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.

Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов'язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм Цивільного кодексу України, Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" та Порядку № 1074, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що порядок утворення та припинення юридичних осіб публічного права є відмінним від порядку утворення та припинення юридичних осіб приватного права. Відтак, у разі ліквідації органу виконавчої влади, держава відповідним актом Кабінету Міністрів України передає його завдання та функції новоствореному центральному органу виконавчої влади, забезпечуючи у такий спосіб безперервне виконання функцій держави. Отже, територіальні органи міністерств не можуть діяти інакше, ніж це передбачено актами Президента України чи Кабінету Міністрів України, виданими для забезпечення виконання відповідними міністерствами своїх функцій.

З урахуванням наведеного, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає виконання новоутвореною установою зобов'язань ліквідованої установи.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. В разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників.

В той же час, зі змісту наказу Міністерства юстиції України від 30.01.2015 року № 115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», головні управління юстиції Мінюсту в АРК, в областях, містах Києві і Севастополі «перейменовані» на головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в АРК, в областях, містах Києві і Севас тополі (т.1,а.с.43).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відбулась реорганізація не шляхом ліквідації одного органу державної влади з одночасним створенням іншого, що є його правонаступником, а лише перейменування Головного управління юстиції у Кіровоградській області на Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме по собі перейменування державного органу (без його ліквідації, реорганізації) не тягне за собою змін в організації виробництва і праці за відсутності інших доказів, що свідчать про наявність будь яких змін, які впливають на трудову функцію працівника.

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст.ст. 40, 42 Кодексу законів про працю України допускається звільнення працівника у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці лише при неможливості переведення робітника з його згоди на іншу роботу, і за відсутності у звільненого переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі.

Постановою Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено застосування п.1 ст.40 КЗпП України при розгляді справ, пов'язаних із звільнення працівника у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Зокрема, зазначено, що розглядаючи трудові спори суди зобов'язані з'ясовувати чи дійсно у власника або уповноваженого ним органу не було можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При цьому, така можливість визначається не тільки наявністю іншої вільної посади, але й можливістю особи обіймати цю посаду за своєю освітою, спеціальністю та досвідом роботи. Крім того, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, проте, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу.

Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й дотримання положення ст. 49-2 Кодексу законів про працю України.

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При скороченні чисельності та штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці та з врахуванням інших критеріїв. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як встановлено судом першої інстанції, у звязку з перейменуванням Головного управління юстиції у Кіровоградській області на Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській введено в дію структуру та штатну чисельність і штатний розпис Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (т.2, а.с. 175-236).

07 лютого 2015 року у Міністерстві юстиції України відбулося засідання Кадрової комісії з питань підбиття підсумків добровільного тестування та вивчення професійних, ділових якостей керівних працівників головних управлінь юстиції в областях та у місті Києві для зайняття посад головних територіальних управлінь юстиції в областях та у місті Києві.

На засіданні Кадрової комісії 07.02.2015 року, наслідками співбесіди з ОСОБА_1, одноголосно винесено протокольне рішення (пункт 56) щодо попередження про впровадження нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 06.02.2015 року та зміни істотних умов праці та запропоновано зайняти посаду начальника Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області.

Від запропонованої посади позивач відмовився, що підтверджується копією відповідної заяви, наявної в матеріалах адміністративної справи (т. 1, а.с. 38-39, 41-42).

При цьому, зі змісту попередження, долученого до матеріалів справи, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем запропоновано ОСОБА_1 лише одну посаду начальника Новоархангельського районного управління юстиції у Кіровоградській області, за наявності інших вакантних посад, що підтверджується долученими до справи копіями зведених штатних розписів (т. 1, а.с. 197-234).

Згідно з положеннями, викладеними в ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 40 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Приписами ст. 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, з огляду на викладені вище положення трудового законодавства, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення зобовязаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачем було порушено процедуру вивільнення ОСОБА_1

З приводу доводів відповідача, що Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області набуло більшого обсягу повноважень і функцій, ніж Головне управління юстиції у Кіровоградській області, що свідчить про збільшення обсягу обовязків у начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

З аналізу змісту положень про Головне територіальне управління юстиції (т.2, а.с. 171-173) та про Головне управління юстиції (т. 2, а.с.135-137) в частині обовязків начальника управління, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що фактично вони є аналогічними. Крім того, перелік обовязків начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області також передбачав обовязки, що були повязані з питаннями політики в сфері державної реєстрації. При цьому фактично перелік обовязків начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області, яку займав ОСОБА_1, є значно ширшим, ніж начальника Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області.

Таким чином, відповідачем не доведено, що відбулись суттєві зміни у спеціалізації та кваліфікації посади начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, у звязку з чим, підстав для застосування п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та, відповідно положень ст.49-2 КЗпП України у відповідача не було, а відповідно наказ про звільнення позивача було вірно визнано судом першої інстанції протиправним і скасовано.

Посилання заявника апеляційної скарги на порядок призначення заступників керівників териоріальних органів Міністерства юстиції України та на рекомендацію Кадрової комісії Міністерства юстиції України є безпідставними з огляду на обов'язковість застосування наведених приписів Кодексу Законів про працю.

Разом з тим, судом першої інстанції залишено поза увагою наступне.

Частиною 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (частина третя статті 36 КЗпП України в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, і ці обставини сторонами не заперечуються, позивач обіймав та його звільнено з посади начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області.

Слід звернути увагу, що поновлення позивача на посаді начальника Головного територіального управління у Кіровоградській області виходить за межі юридичної компетенції суду та чинним трудовим законодавством не передбачено поновлення працівника на іншу посаду ніж він займав до звільнення.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Отже, відсутні підстави для поновлення позивача на посаді заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, в той час, як останній має бути поновлений саме на посаді начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області з 28 квітня 2015 року.

Вказана правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року (справа № 826/12916/15), що враховується у відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у разі відсутності посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу ввести скорочену посаду. Якщо підприємство, установа реорганізовано, рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Із пункту 5 зазначеного Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулося 27 квітня 2015 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме: за лютий та березень 2015 року.

Згідно довідки про заробітну плату позивача (т.4,а.с.217) заробітна плата позивача за лютий 2015 року (20 робочих днів) становить 5685,77 грн., а за березень 2015 року (21 робочий день) 5415,73 грн., що разом становить 11 101,50 грн. (середня зарплата за місяць становить 5550,75 грн.). Середньоденна заробітна плата позивача складає 270,77 грн. (а.с.42).

Період вимушеного прогулу позивача склав 738 робочих днів (з 28.04.2015 року по 06.04.2018 року), що не було взято судом першої інстанції до уваги, тому як день звільнення, тобто 27.04.2015 року, - є останнім днем роботи, за який було здійснено розрахунок з позивачем.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за вказаний вище період становить 199 828,26 грн. (270,77 грн.*738 робочих днів).

Згідно з довідкою від 06.04.2018 року за вих. № 26 сума заробітної плати, отриманої ОСОБА_1 за період з січня по березень 2018 року, як в.о. КП «Поліграфія» становить 28 180,86 грн.

Крім того, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, сума виплат з Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості становить 14656 грн. (т. 4, а.с.227).

Разом з тим, останні не враховуються при визначенні розміру середнього заробітку, і на що не звернув уваги суд першої інстанції, вираховуючи останні, тому як за змістом ст. 235 КЗпП України виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Крім того, заява про поновлення на роботі розглядалася більше одного року не з вини працівника.

Відповідна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року (справа № 6-511цс16), що враховується у відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача становить 199 828, 26 грн.

Інші доводи відповідача, з огляду на встановлені обставини, до уваги колегією суддів не приймаються, тому як не мають правового значення для правильного вирішення справи.

При цьому, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги ОСОБА_3 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до виснвоку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, з 28 квітня 2015 року, зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.04.2015 року по 06.04.2018 року включно в розмірі 157 262,17 грн., та допущення рішення суду у вказаній частині до негайного виконання, з прийняття нової постанови у вказаній частині, якою ОСОБА_1 слід поновити на посаді начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області, з 28 квітня 2015 року та стягнути з Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.04.2015 року по 06.04.2018 року включно в розмірі 199 828, 26 грн.

В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст.315, ч.1 ст.317, ст.ст.322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року у справі № П/811/1672/15 скасувати в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, з 28 квітня 2015 року, зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.04.2015 року по 06.04.2018 року включно в розмірі 157 262,17 грн., та допущення у вказаній частині рішення до негайного виконання, та прийняти нову постанову в цій частині, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області, з 28 квітня 2015 року.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.04.2015 року по 06.04.2018 року включно в розмірі 199 828, 26 грн.

В решті рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року у справі № П/811/1672/15 - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2018 року.

Головуючий суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко