Справа № 826/8776/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 серпня 2018 року № 826/8776/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд»
про про застосування арешту коштів на рахунках платника податків,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» про застосування арешту коштів на існуючих рахунках платника податків.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що в після ознайомлення з наказом ГУ ДФС у м. Києві від 29.05.2017 року № 4207 про проведення фактичної перевірки та направленнями на проведення перевірки, керуючий магазином «Сільпо» необґрунтовано відмовив посадовим особам контролюючого органу в допуску на перевірки, що є підставою для застосування арешту коштів відповідача на рахунках в банківських установах.

Відповідач заперечує по суті заявлених позовних вимог, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи. Посилається на обрання позивачем, в даному випадку, невірного способу захисту порушеного права.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017, а рішення постановлене з урахуванням п. 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2017 року начальником Головного управління ДФС у м. Києві Демченко Л.Д. видано наказ № 4207 «Про проведення фактичних перевірок» суб'єктів господарювання (згідно з додатками 1-250) з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів.

У додатку 81 до зазначеного наказу зазначено відповідача, як суб'єкта господарювання, фактичну перевірку діяльності якого необхідно здійснити на підставі пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Крім того, у додатку до наказу 81 зазначено найменування та реквізити суб'єкта перевірки - ТОВ «Сільпо-Фуд», , адресу об'єкта, перевірка якого проводиться - м. Київ, Печерський район, пл. Спортивна, 1А, мета перевірки - здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, вид перевірки - фактична, підстави для проведення перевірки визначені ПК України - на підставі пп. 80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, дата початку - 27.06.2017 року, тривалість перевірки - 10 діб, період діяльності, який буде перевірятись - згідно ст. 102 Податкового кодексу України.

03.07.2017 працівниками відділу контролю за проведенням розрахункових операцій управління спеціального аудиту ГУ ДФС у м. Києві, з метою проведення перевірки ТОВ «Сільпо-Фуд», здійснено вихід за адресою здійснення діяльності Відповідача, а саме: м. Київ, площа Спортивна, 1 -А.

Як зазначає позивач та не було заперечено відповідачем, при прибутті за вказаною адресою, працівниками ГУ ДФС у м. Києві було пред'явлено службові посвідчення, копію наказу та направлень на проведення фактичної перевірки особі, яка здійснює управління магазином, а саме: керуючому магазином ТОВ «Сільпо-Фуд»

Після ознайомлення з наказом ГУ ДФС у м. Києві від 29.05.2017 № 4207 та направленнями на перевірку, особа, яка є керуючим магазином, повідомила про не допуск до фактичної перевірки, про що складено акт про відмову допуску до фактичної перевірки від 03.07.2017.

За таких обставин, оскільки, як зазначає позивач в позовній заяві, у контролюючого органу були наявні всі законні підстави для проведення перевірки, однак відповідачем до проведення перевірки посадові особи контролюючого органу допущені, ГУ ДФС у м. Києва звернулось до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Положеннями статті 80 визначений порядок проведення фактичної перевірки, згідно якого фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Згідно з пунктом 81.2 статті 81 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Пунктом 94.1 статті 94 Податкового кодексу України встановлено, що адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Таким чином, арешт майна платника є наслідком дій платника та може бути застосовано з двох підстав: якщо платник податків відмовляється від проведення перевірки за наявності законних підстав для її проведення або якщо платник податків відмовляється від допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Разом з цим, підстави для застосування, як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Відповідно до пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно з пунктом 94.6 статті 94 Податкового кодексу України керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Таким чином, обґрунтованість вимоги щодо арешту коштів на рахунках платника податку на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України пов'язана з наявністю, правомірністю та обґрунтованістю рішення керівника податкового органу щодо застосування арешту майна платника податків.

Відповідно до пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Підпунктом 94.19.1 пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України встановлено, що припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Враховуючи вимоги статті 94 Податкового кодексу України, які визначають арешт коштів на рахунках платника податків у якості складової загального арешту майна, що відрізняється виключно процедурою застосування, застосування арешту коштів є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого згідно з пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.

При цьому, накладення арешту на кошти платника податків у банку обмежено сумою податкового боргу такого платника.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.04.2017 у справі № К/800/19214/16.

Так, з програми «Діловодство Окружного адміністративного суду (ДСС)» Окружного адміністративного суду міста Києва вбачається, що 04.07.2017 Головне управління ДФС у місті Києві звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з поданням до ТОВ «Сільпо-Фуд» (надалі - відповідач), в якому просило підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2017 у справі №826/8409/17 подання Головного управління ДФС у місті Києві залишено без руху.

Ухвалою від 05.07.2017 повернуто подання контролюючого органу в зв'язку з не усуненням недоліків.

Як свідчить інформація, що міститься в КП «ДСС», ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2017 про повернення подання в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Отже, враховуючи, що у даному випадку правомірність арешту майна відповідача, застосованого на підставі рішення начальника Головного управління ДФС у місті Києві про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «Сільпо-Фуд», не підтверджено судом, суд дійшов висновку про відсутність підстав і для застосування арешту коштів на рахунках відповідача, оскільки такий арешт є складовою загального арешту майна.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено наявність підстав для накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках ТОВ «Сільпо-Фуд».

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи учасників справи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 6, 8, 9, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову Головного управління ДФС у місті Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СІЛЬПО-ФУД» (, адреса: 02090, м. Київ, ВУЛИЦЯ БУТЛЕРОВА, будинок 1) про застосування арешту коштів на рахунках платника податків відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович