Справа № 804/2968/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року Справа № 804/2968/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ільков В.В. розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом приватного підприємства Ромбус-Приват до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з результатами проведеної 28.12.2017 року камеральної перевірки, а саме з тим, що ним несвоєчасно сплачені задекларовані зобов'язання, чим порушені терміни сплати, оскільки, підприємство щомісяця своєчасно сплачувалися поточні податкові зобов'язання з орендної плати, які в подальшому на підставі п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України спрямовувалися податковим органом на погашення існуючого податкового боргу. В діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, яке полягає у несвоєчасному поданні платіжного доручення до установи банку по сплаті податкового боргу з орендної плати за землю. Податковий орган не наділений правом застосовувати штраф при виконанні п.9 ст.87 Податкового кодексу України в разі зарахування коштів, що сплачує такий платник в рахунок податкового боргу, що підтверджується практикою Вищого адміністративного суду України з цього питання. Отже, податковий орган дійшов до помилкових висновків про допущення порушень платником податків щодо своєчасності сплати узгоджених грошових зобовязань, а тому, податкове повідомлення-рішення про застосування у відповідності до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України штрафних санкцій, підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 15.05.2018 травня відкрито провадження у справі №804/2968/18, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Ухвалою суду від 12.07.2018 року задоволено клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 12.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 30.07.2018 року.
30.07.2018 р. представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити із викладених у позові підстав.
Також, позивач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з неповідомленням судом позивача про дату, час та місце розгляду справи, зазначив, що повісток про виклик у судове засідання підприємством не отримано.
Клопотання про відкладення розгляду справи, задоволенню не підлягає, оскільки судом належним чином повідомлено позивача про дату, час та розгляд адміністративної справи, відповідно до положень ст. 126, 129 КАС України, що підтверджується звітом про направлення на електронну адресу позивача, тексту повістки та поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення 18.07.2018 року. Крім того, позивач просив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.
Відповідач Головне управління ДФС у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив. Правом подачі заперечень на позов не скористався.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Виходячи з положень п.1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
У зв'язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.
Відповідно до частини третьої статті 194 та частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд у судовому засіданні ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Згідно з висновками акту перевірки, в ході перевірки було встановлено несвоєчасну сплату Приватним підприємством Ромбус-Приват узгодженої суми податкового зобовязання у звязку із несвоєчасним поданням платіжного доручення до установи банку, за що передбачена відповідальність згідно з п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням рішенням позивач в порядку адміністративного оскарження звернувся із скаргою до Державної фіскальної служби України.
Вважаючи податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 16.01.2018 року протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
У ході розгляду справи судом було встановлено, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки ПП Ромбус-Приват з питань правильності нарахування орендної плати з юридичних осіб за період з 01.10.2011 року по 15.03.2014 року, оформленої актом перевірки від 11.11.2014 року № 3082/2204/33396638 та рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області про результати розгляду скарги № 1626/10/04-36-10-07-14 від 25.02.2015 року, ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області було винесено податкове повідомлення рішення від 03.04.2015 року № НОМЕР_1 про донарахування грошових зобовязань з орендної плати за землю у розмірі 2091633,70 грн., в т.ч. за основним платежем 1673306,96 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 418326,74 гривень.
Позивач заперечує, що до нього, можуть бути застосовані штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобовязань, оскільки на його думку, узгоджені ним грошові зобовязання з орендної плати за землю він сплачував регулярно, а тому, зарахування цих платежів в рахунок погашення податкового боргу не свідчить про несвоєчасну сплату податкових зобовязань за що передбачена відповідальність, встановлена п.126.1 ст. 126 ПК України.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.
Пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Згідно з пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п. 56.18. ст. 56 ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
Пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Судом встановлено, що у встановлений законодавством строк ПП РОМБУС-ПРИВАТ не сплатило узгоджену суму грошового зобов'язання за зазначеним податковим повідомленням рішенням, в результаті чого виник податковий борг на суму 484904,55 грн., погашення якого відбулось за рахунок платежа позивача, здійсненого за узгодженими податковими зобов'язаннями з орендної плати згідно поданої податкової декларації по платі за землю, що підтверджується платіжним дорученням №25 від 28.02.2017 року, зазначеним у акті перевірки (а.с.10).
Стосовно посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16.06.2015 у справі № 21-377а15, згідно з якою дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених статтею 126 ПК України, оскільки із змісту даної постанови вбачається, що спірні правовідносини у справі № 21-377а15 не є аналогічними спірним правовідносинам у даній справі (стосуються порушення платником податків п.57.1 ст.57 ПК України, а не п.57.3 ст.57 ПК України як у даній справі).
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі.
Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати відшкодуванню на користь позивача не підлягають.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову приватного підприємства Ромбус-Приват до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В Ільков