Справа № 805/1926/17-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2018 року

Київ

справа №805/1926/17-а

адміністративне провадження №К/9901/40240/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуМар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області
на постановуДонецького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2017 року (суддя П.В. Кочанова)
та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року (Колегія у складі суддів: М.Г. Сухарьок, А.А. Блохін, Т.Г. Гаврищук)
у справі №805/1926/17-а
за позовомДержавного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1»
доМар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області
проскасування податкового повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року №000835525 щодо сплати штрафу з земельного податку,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 13 грудня 2016 року №000835525 в частині сплати штрафу з земельного податку в розмірі 19434,78 грн. та зменшити нараховану суму штрафу за несвоєчасну сплату самостійно визначеного грошового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб (за земельні ділянки державної власності) за лютий-березень 2016 року з 23634,78 грн. до 4200,00грн.

Позов мотивовано тим, що у розрахунку штрафних (фінансових) санкцій відповідачем незаконно нараховано штраф у розмірі 10443,11 грн. та 8991,67 грн., що не відповідає вимогам п. 50.1 ст. 50 та п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України. Також позивачем відзначено, що подавалася уточнююча декларація № від 16 травня 2016 року на суму 100287,85 грн., але відповідачем було помилково нараховано штраф в розмірі 10443,11 грн. (20% від сплаченої підприємством 30 листопада 2016 року суми податку 52215,57 грн.), вважаючи цю суму залишком несплаченого податкового боргу, сплаченого з затримкою 245 днів від граничного терміну сплати (30 березня 2016 року) та штраф в розмірі 8991,67 грн. (20% від сплаченої підприємством 30 листопада 2016 року суми податку 44958,34 грн.), також вважаючи цю суму залишком несплаченого податкового боргу, сплаченого з затримкою в 214 днів від граничного терміну сплати (30 квітня 2016 року).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2017 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року, позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 13 грудня 2016 року №000835525 в частині сплати штрафу з земельного податку в розмірі 19434,78 грн. та зменшення нарахованої суми штрафу за несвоєчасну сплату самостійно визначеного грошового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб (за земельні ділянки державної власності) за лютий-березень 2016 року з 23634,78 грн. до 4200 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач скористався правом податкової пільги за платежем земельний податок з юридичних осіб шляхом подання уточнюючої декларації в строки, передбачені Податковим кодексом України. У період, за який подано уточнюючу декларацію, на позивача розповсюджувалось право суб'єктів господарювання бути звільненими від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що заборгованість позивача виникла внаслідок несвоєчасно сплачених самостійно визначених грошових зобов'язань за лютий-березень 2016 року, задекларованих у податковій декларації з плати за землю №. Податкова пільга в зазначеній період не використовувалась. Звільнення підприємства від своєчасної сплати самостійно визначених грошових зобов'язань за лютий-березень 2016 року на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02 вересня 2014 року (далі - Закон №1669-VII) не передбачено вимогами Податкового кодексу України.

В запереченнях на вказану касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість позовних вимог та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (, згідно довідки АБ №455372 та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) є юридичною особою та перебуває на обліку, як платник податків у Державній податковій інспекції м. Вугледарі з 10 квітня 2006 року за №129-2006.

Згідно Статуту Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» затвердженого Наказом Міненерговугілля 07 грудня 2011 року №805, зареєстрованим Державним реєстратором виконавчого комітету Вугледарської міської ради Донецької області 23 січня 2012 року №5000094 (з внесеними змінами ), підприємство засноване на державній власності згідно з наказом Мінвуглепрому від 27 січня 2006 року №57 «Про створення державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, створеного відповідно до Указу Президента України від 09 грудня 2010 року №1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади».

Рішенням Волноваської міської районної ради народних депутатів від 09 квітня 1997 року Державному підприємству «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» надано у постійне користування 44,4 га землі згідно з планом землекористування для розміщення і експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель і споруд, під'їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будинків, інших споруд. 03 квітня 1998 року державний акт на право постійного користування землею зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №370.

Позивачем 20 лютого 2016 року направлено до податкового органу податкову декларацію зі сплати земельного податку на 2016 рік в електронному вигляді за реєстраційним №. Згідно з податковою декларацією річна сума земельного податку на 2016 рік визначена у розмірі 1620424,47 грн., щомісячно до сплати - 135035,37 грн.

Рішенням Волноваської міської ради від 20 квітня 2017 року №7/4-5 про надання пільги зі сплати земельного податку гірничодобувним підприємствам у 2016 році було вирішено надати пільгу ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» зі сплати земельного податку у розмірі 75% від суми обчисленого податку у 2016 році. Це рішення було чинним з 01 травня 2016 року по 31 грудень 2016 року. Також, у рішенні зазначено, що відновлення втрат міського бюджету визначено за рахунок перевиконання дохідної частини бюджету.

Разом з цим, 16 травня 2016 року позивачем подана уточнююча податкова декларація зі сплати земельного податку на 2016 рік №, в якій. задекларовано річну суму земельного податку на 2016 рік в розмірі 818121,64 грн., щомісячно з січня по квітень 2016 року - 135035,37 грн, а з травня по грудень 2016 року - 34747,52 грн. Суму пільги розраховано в розмірі 802302,82 грн.

02 грудня 2016 року посадовими особами державної податкової інспекції за результатами камеральної перевірки відомостей, задекларованих у податковій декларації з плати за землю (земельного податку за земельні ділянки державної або комунальної власності) Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» за 2016 рік (лютий-березень) складено акт №597/1220/34032208.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 57.1 ст. 57, п. 287.3 ст. 287 та п. 126.1 ст. 126 розділу Податкового кодексу України, у зв'язку з несвоєчасною сплатою самостійно визначеного грошового зобов'язання. При цьому, в акті перевірки зазначено, що при проведенні перевірки використано податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік від 20 лютого 2016 року № та за 2016 рік від 16 травня 2016 року №.

Згідно з доданим до акта перевірки розрахунком штрафних санкцій сума донарахованого за несвоєчасну сплату самостійно визначеного грошового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб (за земельні ділянки державної власності) за лютий, березень 2016 року за результатами камеральної перевірки складає 23634,78 грн.

На підставі акта перевірки Мар'їнською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року №000835525, яким до позивача на підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України за затримку від 214 до 245 календарних днів сплати за несплату грошового зобов'язання в сумі 118173,9 грн нараховано штрафні санкції в загальному розмірі 23634,78 грн. Вказане рішення позивачем отримано 19 грудня 2017 року.

Позивачем частково сплачено суму податкового боргу згідно платіжного доручення від 14 листопада 2016 року за №1732 у сумі 4000,00 грн., платіжного доручення від 14 листопада 2016 року за №1725 у сумі 5000,00 грн., платіжного доручення від 30 листопада 2016 року за №1931 у сумі 2000,00 грн., платіжного доручення від 02 грудня 2016 року за №1969 у сумі 10000,00 грн.

Даний факт позивач в своїй позовній заяві не оскаржує.

За рахунок подання позивачем уточненої декларації № від 16 травня 2016 року на суму 100287,85 грн. залишок несплаченого податкового боргу за січень 2017 року склав 52215,57 грн. та за березень 2017 року - 44958,34 грн..

Не погодившись з прийнятим податкового повідомлення-рішення, платник податків оскаржив його в адміністративному порядку до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, Державної фіскальної служби України, внаслідок чого спірне рішення залишено без змін.

Згідно пп. 16.1.4. п. 16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкова декларація, розрахунок, в силу вимог п. 46.1 ст. Податкового кодексу України, це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пп. 14.1.39 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 6 Закону №1669-VII (в редакції, чинній до 8 червня 2016 року) під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

За змістом статті 1 вказаного Закону встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» були затверджені Переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких внесено м. Вугледар (Вугледарська міська рада) (пп. 4 пункту 1).

Верховний Суд приходить до висновку, що оскільки Закон № 1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах, тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Поруч з цим, згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 1669-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Відтак положення цього Закону підлягають застосуванню у межах спірних відносин виходячи із положень податкового принципу презумпції правомірності рішень платника податку закріпленого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України та пункту 56.21 статті 56 цього кодексу.

Окрім того слід відзначити, що статтею 6 Закону №1669, яка має пряму дію, не вимагається додаткового отримання сертифіката про засвідчення настання форс-мажорних обставин. Дійсно сертифікат Торгово-промислової палати України є доказом, підтверджуючим причини та настання обставин, які не залежали від учасника подій. Проте у даній справі, в силу вимог статті 6 Закону № 1669-VII та Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого внесено м. Вугледар, дані обставини не потребують такого підтвердження. Згідно з положеннями Закону № 1669-VII достатньою підставою, зокрема, для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2017 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

...........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду