Справа № 201/15230/17(2а/201/417/2017)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2018 року справа № 201/15230/17(2а/201/417/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю. Юрко І.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2017 р. у справі № 201/15230/17(2а/201/417/2017) за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі, в якому просив зобов'язати Центральне ОУПФУ в м. Дніпрі зарахувати до його страхового стажу період роботи в ВІК «ПІК» з 28.08.1990р. по 01.04.1997р. відповідно до записів у трудовій книжці та провести позивачу перерахунок розміру пенсії з урахуванням цього періоду роботи.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено. Зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Виробничо-інформаційному кооперативі «ПІК» з 28.08.1990р. по 01.04.1997р. відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 та провести перерахунок розміру пенсії з урахуванням цього періоду роботи.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 313 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, з 29.06.2017р. позивачу призначена пенсія за віком на загальних умовах, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003р., яку позивач отримує до теперішнього часу. Для призначення пенсії врахований стаж з 01.09.1972р. по 28.02.1976р., з 17.05.1976р. по 03.05.1978р., з 01.06.1978р. по 24.08.1989р., з 01.09.1989р. по 10.10.1989р., з 13.10.1989р. по 10.08.1990р., з 14.04.1997р. по 29.03.2005р., з 01.04.2005р. по 27.01.2006р., з 01.02.2006р. по 03.08.2008р., з 01.09.2008р. по 10.09.2008р., з 01.10.2008р. по 28.02.2009р., всього 29 років 04 місяців 13 днів.

Також судом встановлено, що у період з 28.08.1990р. по 01.04.1997р. позивач працював у Виробничо-інформаційному кооперативі «ПІК» на посаді столяра (а.с. № 8, 9).

18.09.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до стажу роботи період з 28.08.1990р. по 01.04.1997р.

Відповідач листом від 20.09.2017р. відмовив в зарахуванні стажу роботи період з 28.08.1990р. по 01.04.1997р., оскільки запис в трудовій книжці завірено печаткою підприємства з абревіатурою УРСР. (а.с. № 14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження її трудового стажу. Обставина, що підприємство не змінило свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду перої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах передбачених законодавством, що діяло раніше.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993, передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1, він 2.08.1990 року прийнятий на посаду столяра в Виробничо-інформаційному кооперативі ПІК (Рапорт № 1 від 28.08.1998 року), а 01.04.1997 року ОСОБА_1 - звільнено за власним бажанням з вказаної посади (Рапорт № 21 від 1.04.1997 року ).

Зазначені записи в трудовій книжці ОСОБА_1 В.Б.1, а саме запис №17 та №18, скріплено печаткою Виробничо-інформаційного кооперативу ПИК (а.с.8).

24.08.1991 року Верховною Радою УРСР було прийнято Акт проголошення незалежності України де було визнано, що Україна є незалежною самостійною Державою. Цим актом було покладено край юридичному існуванню Української Радянської Соціалістичної Республіки.

Проте, першим документом в законодавстві України, який регулював опис печаток та штампів була Інструкція про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затверджена наказом МВС України №643 від 18.10.1993 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.10.1993 №164.

Позивача, згідно записів в трудовій книжці, прийнято на роботу 28.08.1990 року, тобто до врегулювання на законодавчому рівні видачі, обігу, виготовлення та застосування печаток і штампів в Україні.

Отже, печатка, яка засвідчує прийняття на роботу та звільнення позивача з Виробничо-інформаційного кооперативу ПИК є дійсною.

Окрім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що запис про спірний період роботи в Виробничо-інформаційного кооперативу ПИК завірено печаткою УРСР, оскільки вказані твердження не ґрунтуються на жодній нормі законодавства, а положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 р. "Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи" № 2318-XII та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів", затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 р. № 643 не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов'язок їх заміни.

Не впливає на права та законні інтереси позивача і факт припинення статусу СРСР як суб'єкта міжнародного права, а також факт створення Співдружності Незалежних Держав.

Та обставина, що підприємство не змінило свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем необґрунтовано не зараховано позивачу до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком період роботи в Виробничо-інформаційного кооперативу ПИК, у зв'язку з чим позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Вирішуючи питання можливості касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, суд виходить з положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України в редакції від 15 грудня 2017 року, згідно якої дана справа відноситься до справ незначної складності, а п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України визначено, що справи незначної складності не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2017 р. у справі № 201/15230/17(2а/201/417/2017) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко