Справа № 804/195/162/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року Справа № 804/195/162/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (правонаступник - Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (Томаківський відділ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась з адміністративним позовом до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (Томаківський відділ) та просить:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо незарахування до загального трудового стажу періодів роботи згідно наданих довідок;

- зобов'язати відповідача зарахувати до загального трудового стажу позивача періоди роботи згідно наданих нею довідок та на підставі цього здійснити розрахунок належної їй пенсії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2017 році вона звернулася до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (Томаківський відділ) із відповідною заявою та пакетом документів згідно до постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637) з метою визначення її загального трудового стажу. Листом №102/05/08 від 07.12.2017р. відповідач повідомив позивача про те, що з наданих документів до її загального трудового стажу можна зарахувати 9 місяців, при цьому, у вказаному листі зазначено про неможливість зарахувати наступні періоди роботи позивача: в колгоспі «Дружба» за 1977 рік та в колгоспі імені Чапаєва з червня 1991р. по 1992р. у зв'язку з відсутністю відомостей про кількість відпрацьованих днів; в колгоспі «Родіна» з 01.07.1990р. по 01.10.1990р. у зв'язку з відсутністю договору та зазначено, що вказаний період можливо підтвердити показаннями свідків за умови надання довідки про причину відсутності (причину не збереження) архівних документів; за 1990 рік за фактично відпрацьований час (90 вихододнів) у зв'язку із не вірно зазначеним прізвищем позивача; догляд за дитиною до трьох років у зв'язку з ненаданням свідоцтва про шлюб. Позивач вважає неправомірними дії відповідача щодо не зарахування до загально стажу роботи періодів роботи за наданими довідками, оскільки відповідачем проігноровано покази свідків, надані відповідно до п.18 Порядку №637, а не вірне написання прізвища у довідці ПСП імені Ватутіна є опискою осіб, які її складали, що не повинно мати негативний наслідок для позивача.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06.02.2018р. дана справа була направлена за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (а.с.35).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2018р. справу було прийнято до свого провадження, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.40).

04.04.2018р. засобами поштового зв'язку від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив відмовити позивачеві у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі посилаючись на виявлені у поданих позивачем документах недоліки, а саме: у довідці КП «Трудовий архів в Савранському районі» №01-29/240 від 16.11.2017р. відсутня кількість відпрацьованих трудоднів та відомості про сплату страхових внесків; у довідці ТОВ «СВК Перчунівський» №44 від 20.10.2017р. зазначено, що вказане підприємство є правонаступником колгоспу «Родіна», документи якого були передані до архівної установи Письменської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, що виключає можливість установлення трудового стажу на підставі показань свідків, а також ТОВ «СВК Перчунівський» видано довідки №42, №43 від 20.10.2017р. про заробітну плату та роботу в колгоспі за договором в період з 01.07.1990 по 01.10.1990, проте не вказано дату та номер даного договору, як і не надано його копію; у довідках №1173/02-01-26, №1175/02-01-26 від 30.10.2017р. відсутні відомості про кількість відпрацьованих днів позивача за 1977 рік; довідка Малинівської сільської ради №134 від 23.05.2013р. про період роботи позивача в колгоспі ім. Ватутіна видана на підставі показів свідків не маючи повноваження на видачу таких довідок та без документів, що підтверджують їх роботу в колгоспі ім. Ватутіна в той же час, що й позивач; у довідці КСП ім. Ватутіна від 28.11.2013р. не вірно вказано прізвище позивача; Об'єднаним трудовим архівом селищної та сільських рад Кривоозерського району Кривоозерської районної ради зазначено, що ОСОБА_2 не значиться в документах по колгоспу ім. Чапаєва с. Мазурове, а тому відсутні підстави для надання довідок про заробітну плату та трудовий стаж, проте, 18.10.2017р. вказаний архів видав довідку №05-02/Г-341 про заробітну плату ОСОБА_2 за червень, вересень та листопад 1991 року, дана довідка не скріплена печаткою; у свідоцтві про укладення шлюбу вказане ім'я російською мовою «ОСОБА_2», а в паспорті - «ОСОБА_2». Відповідач також зазначає, що навіть за умови зарахування до трудового стажу позивача періодів догляду за дитиною до трьох років та роботи в колгоспі ім. Ватутіна в 1990 році (30 вихододнів) позивач однаково не матиме необхідних для призначення пенсії за віком 15 років страхового стажу. Крім того, відповідач зазначає, що за призначенням пенсії позивач звернулася 31.10.2011р. та з 2011 року знала про періоди, що не були зараховані до її страхового стажу, а позов подано позивачем 05.02.2018р., тобто з пропуском строку звернення до суду (а.с. 44-47).

Окрім того, відповідач подав клопотання про заміну відповідача у цій справі - Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області належним відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області посилаючись на те, що постановою Кабінету міністрів України від 08.11.2017р. №821 - Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а ст.104 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників, таким чином Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правонаступником Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (а.с. 50).

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне замінити відповідача у цій справі Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зв'язку з реорганізацією останнього, згідно постанови Кабінету Міністрів України №821 від 08.11.2017р. на підставі ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки заміна сторони правонаступником можлива на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 2 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв'язку з перебуванням судді Конєвої С.О. у відрядженні з 04.04.2018р. по 06.04.18р. дана адміністративна справа вирішується 10.04.2018р. у відповідності до вимог ст.ст. 241, 243, 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

27.11.2017р. ОСОБА_2 звернулася до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про прорахування стажу за поданими документами, що підтверджується копією вказаної заяви, наявною у справі (а.с. 84).

Листом №102/05/08 від 07.12.2017р. Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (Томаківський відділ) повідомило позивача, що згідно наданих документів до загального стажу позивача можливо зарахувати 9 місяців, а саме: березень-квітень 2006р., вересень-жовтень 2007р., грудень 2009р., січень 2010р., листопад 2012р., березень 2013р., травень-червень 2014р., жовтень 2015р. згідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу, та вказано на неможливість зарахувати періоди роботи позивача в колгоспі «Дружба» за 1977 рік по довідках Долинської сільської ради №1874/02-01-26, №1873/02-01-26 від 30.10.2017р., в колгоспі імені Чапаєва та колгоспі імені Леніна Савранського району Одеської області з червня 1991р. по 1992р. згідно довідки Трудового архіву Кривоозерської районної ради Миколаївської області та довідки №01-25/240 від 16.11.2017р., в колгоспі «Родіна» з 01.07.1990р. по 01.10.1990р., догляд за дитиною до трьох років у зв'язку з виявленими недоліками у документах, що підтверджують вказані періоди (а.с. 22, 82).

Позивач просить визнати неправомірними дій відповідача щодо не зарахування до загального трудового стажу періодів її роботи згідно наданих довідок та зобов'язати відповідача зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи згідно наданих довідок та на підставі цього здійснити розрахунок належної їй пенсії посилаючись на те, що не зарахування відповідачем до загального стажу роботи періодів її роботи за наданими довідками є неправомірним, оскільки відповідачем проігноровано покази свідків, надані відповідно до п.18 Порядку №637, а не вірне написання прізвища у довідці ПСП імені Ватутіна є опискою осіб, які її складали, що не повинно мати негативний наслідок для позивача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо не зарахування до загального трудового стажу періодів її роботи згідно наданих довідок, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п.2 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п.18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, є трудова книжка.

При цьому, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Як вбачається з матеріалів справи, в листопаді 2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про прорахування стажу та додала до заяви документи відповідно до Порядку №637, зокрема, довідки Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області про відсутність відомостей щодо кількості відпрацьованих днів за 1977 рік та суму заробітної плати за липень 1977 року, що видана на підставі особових рахунків за 1977 рік, у колгоспі «Дружба», довідки ТОВ «СВК Перчунівський» про роботу позивача у колгоспі «Родіна» за період з 01.07.1990р. по 01.10.1990р. та про отриману за липень-вересень 1990р. заробітну плату, довідку Об'єднаного трудового архіву селищної та сільських рад Кривоозерського району про те, що позивач працювала у колгоспі ім. Чапаєва с. Мазурове Кривоозерського району Миколаївської області та про отриману нею заробітну плату за період з червня 1991р. по грудень 1992р. та довідку Комунального підприємства «Трудовий архів в Савранському районі» про нараховану позивачеві заробітну плату за період роботи в колгоспі ім. Леніна Савранського району, Одеської області за 1991 рік (а.с.16, 21, 24, 26-27, 29-30, 33, 84-87).

При цьому матеріали справи містять показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про роботу позивача в бригаді по виробництву віників колгоспу «Родіна» з 1979 по 1989 роки, а також показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про роботу позивача в рільничій бригаді колгоспу ім. Ватутіна з 1989 по 1991 роки (а.с.17-20).

Відповідно до норм п.3 Порядку №637 передбачено, зокрема, що за відсутності трудової книжки для підтвердження трудового стажу приймаються особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

А згідно до п.18 Порядку №637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

При цьому, ст.44 Закону №1058 визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що орган, що призначає пенсію надає допомогу особам, що звертаються за призначенням пенсії, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази, суд приходить до висновку, що за умови надання позивачем до пенсійного органу документів про отримання заробітної плати за вищевказані періоди, наявність показань свідків та з урахуванням повноважень пенсійного органу щодо надання допомоги особам у одержанні відсутніх для призначення пенсії документів, відповідачем безпідставно відмовлено у зарахуванні вищевказаних періодів, без врахування положень п.18 Порядку №637.

Також, щодо необхідності обґрунтування пенсійним органом мотивів, з яких ним не зараховано той чи інший період роботи особи зазначено і у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій щодо не зарахування до загального трудового стажу позивача періодів роботи згідно наданих у відповідності до Порядку №637 довідок з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, наявних в матеріалах справи доказів та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.

При цьому, є безпідставними посилання відповідача на відсутність у наданих позивачем довідках інформації щодо кількості відпрацьованих трудоднів, неможливість зарахування стажу на підставі показань свідків у зв'язку із передачею документів до архівної установи, не надання копії договору про роботу у колгоспі, оскільки зазначене не відповідає нормам Порядку №637.

Крім того, не можуть бути взяті до уваги доводи відповідача про неможливість зарахування до трудового стажу позивача періоду роботи у колгоспі ім. Чапаєва за довідкою №05-02/Г-341 від 18.10.2017р. на підставі того, що в довідці №05-02/65 від 23.02.2016р. було зазначено, що ОСОБА_2 не значиться в документах по колгоспу ім. Чапаєва с. Мазурове з огляду на те, що лист Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №102/05/08 від 07.12.2017р. не містить таких посилань та доказів того, що довідка №05-02/Г-341 від 18.10.2017р. визнана недійсною відповідачем не надано.

Також і є безпідставними доводи відповідача про пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом, оскільки позивачем оспорюються дії Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо не зарахування періодів роботи позивача до її загального трудового стажу за документами, що були надані нею 27.11.2017р. у відповідності до Порядку №637 та на дану заяву пенсійним органом було надано відповідь №102/05/08 від 07.12.2017р., а тому звертаючись 05.02.2018р. з даним позовом до суду, позивач не пропустила шестимісячний строк звернення до суду, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.

Судом критично надається оцінка доводам відповідача стосовно того, що навіть за умови зарахування до трудового стажу позивача періодів за наданими нею довідками, позивач не буде мати необхідних 15 років страхового стажу для призначення їй пенсії за віком, з огляду на те, що наведені обставини не звільняють відповідача як суб'єкта владних повноважень, від виконання покладених на нього повноважень згідно Конституції та Законів України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до загального трудового стажу позивача періодів її роботи згідно наданих довідок Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №1874/02-01-26, №1875/02-01-26 від 30.10.2017р., ТОВ «СВК Перчунівський» №42, №43 від 20.10.2017р., Об'єднаного трудового архіву селищної та сільських рад Кривоозерського району №05-02/Г-341 від 18.10.2017р. та Комунального підприємства «Трудовий архів в Савранському районі» №01-25/240 від 16.11.2017р., суд приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи у зарахуванні вказаних періодів роботи позивача на підставі наданих нею довідок на умовах, визначених Порядком №637 діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Також, слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Таким чином, з урахуванням наведеної судової практики, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до загального трудового стажу позивача періодів її роботи згідно наданих довідок Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №1874/02-01-26, №1875/02-01-26 від 30.10.2017р., ТОВ «СВК Перчунівський» №42, №43 від 20.10.2017р., Об'єднаного трудового архіву селищної та сільських рад Кривоозерського району №05-02/Г-341 від 18.10.2017р. та Комунального підприємства «Трудовий архів в Савранському районі» №01-25/240 від 16.11.2017р. підлягають задоволенню.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача зарахувати до загального трудового стажу позивача періоди роботи згідно наданих нею довідок та на підставі цього здійснити розрахунок належної їй пенсії, оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями спонукати суб'єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, у такому випадку суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективний із можливих способів захисту порушеного права за умови визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до загального трудового стажу позивача періодів роботи згідно наданих ним довідок, необґрунтованості мотивів суб'єктом владних повноважень такого не зарахування стажу та повноважень пенсійного органу, є саме зобов'язання відповідача повторно розглянути надані позивачем разом із заявою від 27.11.2017р. документи та здійснити розрахунок наявного у позивача трудового стажу відповідно до наданих довідок та норм Порядку №637 з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача 50 відсотків судових витрат позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №П451/6170425/1 від 02.02.2018р. у розмірі 352 грн. 40 коп. (704,80 грн./2) (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (правонаступник - Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (Томаківський відділ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) щодо відмови у зарахуванні до загального трудового стажу ОСОБА_2 періодів роботи згідно наданих довідок Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №1874/02-01-26, №1875/02-01-26 від 30.10.2017р., ТОВ «СВК Перчунівський» №42, №43 від 20.10.2017р., Об'єднаного трудового архіву селищної та сільських рад Кривоозерського району №05-02/Г-341 від 18.10.2017р. та Комунального підприємства «Трудовий архів в Савранському районі» №01-25/240 від 16.11.2017р., відображені у листі №102/05/08 від 07.12.2017р.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) повторно розглянути надані ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) разом із заявою від 27.11.2017р. документи та здійснити розрахунок наявного у позивача трудового стажу відповідно до наданих довідок Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №1874/02-01-26, №1875/02-01-26 від 30.10.2017р., ТОВ «СВК Перчунівський» №42, №43 від 20.10.2017р., Об'єднаного трудового архіву селищної та сільських рад Кривоозерського району №05-02/Г-341 від 18.10.2017р. та Комунального підприємства «Трудовий архів в Савранському районі» №01-25/240 від 16.11.2017р. та виходячи з норм Порядку №637 з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп. (триста п'ятдесят дві грн. 40 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва