Справа № 0840/2729/18
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2018-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 липня 2018 року о/об 09 год. 43 хв.Справа № 0840/2729/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., розглянувши у місті Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (Ізраїль, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_1)

до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (72319, Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Івана Алексєєва, буд.2; )

про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1Л.) до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі відповідач, Мелітопольське ОУПФУ), в якому позивач просить суд: визнати рішення Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №216/08 від 02.04.2018 про відмову неправомірним та скасувати та зобов'язати Мелітопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачці з 07.10.2009 шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Представник позивача у позові зазначив, що ОСОБА_1 громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України для виїзду за кордон АН 254687, виданий органом 0800, 13.09.2000. 14.10.2002, по досягненні пенсійного віку та наявності 34 років страхового стажу, позивачу призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон. Перед виїздом за кордон ОСОБА_1 мешкала за адресою: вулиця Леніна (Центральна)АДРЕСА_2, місто Якимівка, Запорізька область, Україна. 24.10.2002 ОСОБА_1 виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Починаючи з 2003 року і станом на сьогоднішній день, ОСОБА_1 призначеної по закону пенсії не отримує. 22.03.2018 представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подала безпосередньо до Мелітопольського ОУПФУ особисту заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану. Заява позивача була прийнята відповідачем разом із усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом відповідача від 22.03.2018 на супровідному листі. 25.04.2018 отримано відмову відповідача №216/08 від 02.04.2018 у поновленні пенсії позивачу. У відповідності із діючим на момент виїзду позивача з України на постійне проживання до Ізраїлю, законодавством пенсія була виплачена за шість місяців наперед та її виплата була припинена з 24.04.2003. В ситуації з позивачем, коли з моменту припинення виплати пенсії і до моменту її поновлення пройшло більше 15 років поновлення пенсії повинне, на думку її представника, бути здійснене шляхом передбаченим порядком ч.3 ст.35 Закону про пенсії тобто її призначення знову на загальних підставах, на підставі наявних документів. Враховуючи те, що сумарний страховий стаж позивача є більшим за 34 років, він, на думку представника, має право на пенсію за віком більшу за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Представник позивача посилаючись на приписи ст.ст.1, 2, 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст.ст.2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» наполягає на нарахуванні ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів.

Позивач просив позов задовольнити.

Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку у відповідача по квітень 2003 року і отримувала пенсію за віком, яка була призначена відповідно до вимог законодавства, що діяло на той час. Виплату пенсії позивачу припинено з 24.04.2003, у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю. Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій громадянам України регулюється «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»», затвердженого 25.11.2005 постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846) відповідно до п.1.5 якого заява, про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Згідно з п.2.23 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. Враховуючи зазначене, підстав для поновлення пенсії за віком позивачу на даний час немає, так як надані документи не відповідають вимогам ст.ст.45, 47 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та вимогам пунктів 1.1, 1,5, 1.7, 2.9, 2.22 Порядку: не надано документи, які б підтверджували особу, яка звертається за поновленням пенсії, та місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 в Україні. Крім того, заява на поновлення виплати пенсії за віком складена з порушенням вищезазначених вимог законодавства. У зв'язку з відсутністю Угоди між Урядами України та Ізраїлю щодо пенсійного забезпечення громадян, підстав для розгляду питання поновлення пенсії за віком позивачу за іншими нормативними (законодавчими) актами немає. Оскільки, позивачу суми пенсії не нараховані та не виплачені за минулий час, то відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» вони не є тим доходом, що не був отриманий позивачем з вини відповідача. Відповідач вважає, що відсутні підстави для компенсації втрати частини доходу.

Відповідач проти позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд зясував наступне.

До 24.04.2003 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримувала призначену з 14.10.2002 пенсію за віком, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю (протилежного відповідачем не доведено).

Призначення пенсії підтверджується пенсійним Посвідченням Серії АБ №261043 виданим 14.10.2002 Якимівським УПФУ Запорізької області (а.с.50-53).

Згідно копій аркушів Трудової книжки позивача його звільнено 13.09.2002 з дитячого Ясла/садочок «Сонечко» Якимівської селищної ради за виходом на пенсію (а.с.54-62).

Позивач через уповноваженого представника 22.03.2018 звернувся до відповідача із Заявою про призначення/перерахунок пенсії (а.с.65-69).

За вказаною Заявою представника позивача 02.04.2018 (за вих.№216/08) Якимівським відділом Мелітопольського ОУПФУ направлено Повідомлення про відмову в поновленні виплати пенсії №215 від 30.03.2018, в якому зазначено: «… Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку, поновлення виплати) пенсій громадянам України регулюється ПОРЯДКОМ подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846) (далі - Порядок). Відповідно до пункту 1.1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим особам подається заявником особисто або через Представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). Відповідно до п.2.1 Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про місце проживання (реєстрації) особи; Відповідно до п.2.9 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Згідно з п.1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Відповідно до п.2 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.02.2007 №719-V паспорт громадянина України для виїзду за кордон - це документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетину ним Державного кордону України та перебування за кордоном. На підставі вищезазначеного, вбачається, що ОСОБА_1 виїхала на постійне проживання до Ізраїлю та на день подання заяви (через Представника) про поновлення виплати пенсії за віком знаходиться на території іншої держави, тобто не виконуються умови пункту 1.1, 2.1 та 2.9 Порядку, а саме Представник звернувся із заявою про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 до органу не за. місцем проживання (реєстрації) та не надано документа, що підтверджує особу - громадянина України. Стаття 51 Закону-1058 передбачає умови виплати пенсії у разі виїзду за кордон для осіб, які вже мали статус "пенсіонера" до виїзда за кордон. Визначення терміну "пенсіонер" зазначено в ст.1 Закону-1058. На теперішній час відсутня Угода щодо пенсійного забезпечення громадян між Урядами України та Ізраїлю, тому розглядати питання щодо поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 за іншими нормативними актами немає підстав. На підставі вищезазначеного відмовлено в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 24.04.2003 відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки надані Представником документи не відповідають вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846), а саме: не надано документа, який би підтверджував особу, яка звертається за поновленням виплати пенсі, та місце проживання (реєстрації) в Україні. …» (а.с.70-72).

Позивач не погодившись з відмовою органу Пенсійного фонду України у поновленні пенсії за віком, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи по суті переданий на розгляд публічно-правовий спір суд з урахуванням зазначеного вище виходить з наступного.

Суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду припиняється: на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.51 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду №25-рп/2009 від 07.10.2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного Рішення №25-рп/2009 від 07.10.2009.

Також, у Рішенні Конституційного Суду №25-рп/2009 від 07.10.2009 зазначено, що оспорюваними нормами Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Відповідно до ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що з 07.10.2009 дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду №25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу (07.10.2009) територіальні органи Пенсійного фонду України мають відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте, наявність обовязку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача можливості захисту свого права.

Звідси, згідно з приписами ст.122 КАС України права позивача підлягають захисту у межах шестимісячного строку звернення до суду.

При цьому, подання позивачем до відповідача заяви про поновлення виплати пенсії 22.03.2018 не змінює моменту, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав та інтересів. Дата 22.03.2018 свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і дана дата не повязується з початком перебігу строку звернення до суду.

Позов був поданий на пошту 04.07.2018.

Таким чином, виходячи з приписів ст.ст.122, 123 КАС України права позивача підлягають захисту у межах шестимісячного строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 10.07.2018 позовну заяву ОСОБА_1 до Мелітопольського ОУПФУ про зобовязання вчинити певні дії за період з 07.10.2009 по 03.10.2018 залишено без розгляду (а.с.3-4).

Згідно матеріалів справи, суд вважає, що позивачу має бути поновлена виплата пенсії за віком з 04.01.2018.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 30.01.2018 у справі №408/2861/17-а (провадження К/9901/642/17); від 27.02.2018 у справі №523/5348/17 (провадження К/9901/247/17), які відповідно до положень ст.242 КАС України враховуються судом при прийнятті рішення у справі.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.46 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Позивачем не доведено нарахування їй після 24.04.2003 пенсії за віком Якимівським відділом Мелітопольського ОУПФУ, відтак і підстави для компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.51 Рішення Європейського суд з прав людини від 07.11.2013 по справі «Пічкур проти України» (Заява №10441/06) зазначено: «51.Суд вважає, що цю справу слід відрізняти від вищезазначеного рішення у справі "Карсон та інші проти Сполученого Королівства" (Carson and Offers v. United Kingdom), у якому відмінність у поводженні, що оскаржувалася, стосувалася відсутності індексації існуючих пенсій для тих, хто проживає в інших державах, при тому, що ніхто не ставив під сумнів право заявника на отримання пенсії як таке. Проте у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому Суд доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії».

Також, у п.54 Рішення Європейського суд з прав людини від 07.11.2013 по справі «Пічкур проти України» (Заява №10441/06) зазначено: «54.Вищезазначених міркувань Суду достатньо для висновку про те, що різниця у поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу».

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України №1382-IV від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відсутність на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії у старості.

Отже, право позивача на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

За наведених обставин, оскільки позивач з 24.10.2002 виїхав на постійне місце проживання в Ізраїль, а йому пенсія була припинена в період проживання за кордоном, то, враховуючи той факт, що на даний час ОСОБА_1 не втратила громадянство України, вона має право на поновлення її виплати.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача про поновлення пенсії з огляду на те, що така заява подана не нею особисто та не долучено документів про зареєстроване місце проживання, виходячи з наступного.

У п.1.5 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»», затвердженого 25.11.2005 Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 (у редакції Постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 за №13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.02.2005 за №1566/11846 (надалі «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»), зазначено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у звязку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сімї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сімї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії. Заява про виплату недоотриманої пенсії у звязку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії. Заяву до органу, що призначає пенсію, про запит пенсійної справи особи, яка потребує опіки (піклування), якій опікуна (піклувальника) не призначено і яка перебуває на довготривалому лікуванні у закладі охорони здоровя, подає адміністрація цього закладу. Заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації). Адміністрація виправного закладу, де пенсіонер відбуває покарання, надсилає органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням цього закладу повідомлення про прибуття засудженого до закладу та довідку цього закладу із зазначенням реквізитів для перерахування пенсії.

Поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року. При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати: 1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 1 до Положення , а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення; 2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу; 3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сімї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сімї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо). При переведенні на пенсію по інвалідності з іншого виду пенсії орган, що призначає пенсію, додає до пенсійної справи виписку з акта огляду МСЕК про встановлення або зміну групи інвалідності. Особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання (п.2.8 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»»).

Як зазначено у п.2.9 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»», особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна предявити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Для дітей, які не мають паспорта, документом, який засвідчує вік, є свідоцтво про народження. До заяви: опікуна (піклувальника) додається копія рішення органу опіки та піклування про встановлення опіки чи піклування або відповідне рішення суду; батьків-вихователів додається угода про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу; патронатного вихователя додається копія договору про патронат.

Відповідно до п.2.22 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»» за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

При цьому, як зазначено у п.2.23 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»» документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Враховуючи наведене, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі. Подання позивачем додаткових документів при поновленні виплати пенсії є виключно його правом та не створює відповідного обов'язку щодо їх подачі.

Волевиявлення позивача щодо поновлення виплати пенсії оформлено ним письмово з наданням відповідних документів.

Враховуючи наведене, суд вважає відмову у задоволенні заяви позивача про поновлення виплати пенсії з підстав того, що «позивачем не дотримано порядку звернення за поновленням пенсії (не звернувся особисто)» необґрунтованою.

Згідно з ч.2 ст.42 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст.47 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Як передбачено п.1.3 «Інструкції про порядок переказування пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні», затвердженої 23.04.1999 постановою правління Пенсійного фонду України №4-5 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20.05.2015 №10-1), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.06.1999 за №413/3706, переказування пенсій за кордон здійснюється Пенсійним фондом України (далі Фонд) через публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі уповноважений банк), якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у відповідача обовязку провести дії по здійсненню перерахунку та поновленню виплати пенсії ОСОБА_1 починаючи з 04.01.2018 із застосуванням всіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246, 263 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області викладене у Повідомленні №215 від 30.03.2018 про відмову в поновленні ОСОБА_1 виплати пенсії за віком.

Зобов'язати Мелітопольське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (72319, Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Івана Алексєєва, буд.2; ) здійснити перерахунок розміру та поновити ОСОБА_1 (Ізраїль, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_1) виплату пенсії за віком з 04.01.2018, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії та всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, з індексацією пенсії відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (Ізраїль, АДРЕСА_3; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_1) за рахунок бюджетних асигнувань Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (72319, Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Івана Алексєєва, буд.2; ) судові витрати в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 20.07.2018.

Суддя О.О. Прасов