Справа № 818/515/14
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

31 липня 2018 року

справа №818/515/14

адміністративне провадження №К/9901/4570/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І. А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року у складі судді Воловик С.В. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року у складі колегії суддів Мінаєвої 0. М., Макаренко Я. М., Шевцової Н.В. у справі № 818/515/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юпітер 9 Агросервіс» до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області, Головного управління казначейської служби України у Сумській області про визнання бездіяльності протиправною, скасування податкових повідомлень-рішень та стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юпітер 9 Агросервіс» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі - податковий орган, перший відповідач у справі), Головного управління казначейської служби України у Сумській області (казначейство, другий відповідач у справі) про:

- визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 листопада 2013 року №/16716, яким збільшено суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, у розмірі 891 827 грн. 50 коп., та податкового повідомлення-рішення від 08 квітня 2014 року №/19995, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, у розмірі 2 056 849 грн., з мотивів безпідставності їх прийняття;

- визнання протиправною бездіяльності податкового органу щодо повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2013 року в розмірі 6 111 934 грн.;

- стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2013 року в розмірі 6 111 934 грн.

14 травня 2014 року постановою Сумського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року, адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08 квітня 2014 року № /19995 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, у розмірі 2 056 849 грн. та стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2013 року в розмірі 6 111 934 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суди попередніх інстанцій виходили із протиправності податкового повідомлення-рішення від 08 квітня 2014 року № /19995 внаслідок недоведення податковим органом складу податкового правопорушення, покладеного в основу його прийняття, а також безпідставного неповернення платнику податків суми бюджетного відшкодування за червень 2013 року у розмірі 6 111 934 грн. Судами попередніх інстанцій констатовано належне здійснення позивачем податкового та бухгалтерського обліку спірних господарських операцій, недоведеність податковим органом факту їх нереальності та застосовано положення податкового принципу презумпції добросовісності платників податків.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи податкове повідомлення-рішення від 12 листопада 2013 року № /16716 скасоване податковим органом вищого рівня і не може бути предметом судового розгляду. Рішення суду першої інстанції у цій частині сторонами не оскаржувалося та не було предметом апеляційного перегляду.

20 жовтня 2014 року податковим органом подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України.

У касаційній скарзі податковий орган, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме положень статті 83, підпункту 75.1.2, пункту 75.1, пунктів 198.3,198.5,198.6 статті 198, пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України, статей 11, 71, 79, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, просить оспорювані судові рішення скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

21 жовтня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження та витребувано з Сумського окружного адміністративного суду справу № 818/515/14 (суддя Цвіркун Ю. І).

12 листопада 2014 року позивачем до Вищого адміністративного суду України надано заперечення на касаційну скаргу, в яких він спростовує доводи касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

16 січня 2018 року справу № 818/515/14 передано до Верховного Суду.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення вимог касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що у жовтні 2013 року податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку нарахування Товариством від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за квітень та червень 2013 року, за результатами якої складено акт від 25 жовтня 2013 року № 1458/18-19-15-02/38137023 (далі - акт перевірки).

Висновками акта перевірки встановлено:

- відсутність порушень при відображенні у декларації за червень 2013 року від'ємного значення податку на додану вартість у сумі 2 842 071 грн. та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку в сумі 6 111 934 грн.;

- порушення пунктів 200.4, 200.5, 200.14 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми бюджетного відшкодування за березень 2013 року в розмірі 10 208 499 грн.;

- порушення пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, 200.2 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за квітень 2013 року в розмірі 9 000 000 грн. та заниження суми податку на додану вартість у розмірі 713 462 грн.

12 листопада 2013 року податковим органом на підставі акту перевірки та згідно підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України прийнято податкові повідомлення-рішення № /16716 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, у розмірі 891 827 грн. 50 коп., з яких: 713 462 грн. - основний платіж, 178 365 грн. 50 коп. - штрафні (фінансові) санкції, № 0004/771502/16719 про збільшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2013 року в розмірі 10 208 499 грн. та № /16720 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2013 року в розмірі 11 140 516 грн.

27 березня 2013 року рішенням Міністерства доходів і зборів України про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення від 12 листопада 2013 року № /16716, № 0004/771502/16719 та № /16720 скасовано в частині висновку перевірки про заниження позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість по деклараціям за березень та квітень 2013 року на суму 10 208 499 грн., а в іншій частині - залишені без змін.

08 квітня 2014 року на підставі акта перевірки та за результатами апеляційного адміністративного оскарження податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /19995.

Податковим повідомленням-рішенням № /19995 за порушення пунктів 198.2,198.3,198.6 статті 198, пункту 200.1, 200.2, 200.3, 200.4, 200.5, 200.14 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 645 479 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 411 370 грн. на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Касаційна скарга податкового органу підлягає перегляду в межах доводів та вимог відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи касаційної скарги стосуються виключно правомірності податкового повідомлення-рішення від 08 квітня 2014 року № /19995. Жодних доводів щодо рішень судів попередніх інстанцій про стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2013 року в розмірі 6 111 934 грн. касаційна скарга не містить.

Склад податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття податкового повідомлення-рішення № /19995, доводиться податковим органом на підставі двох груп доводів: щодо нереальності господарської операції позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю "Гофра України" та щодо недоліків податкової накладної, виданої за наслідком здійснення такої операції.

Щодо нереальності господарської операції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 10 квітня 2013 року № 2013-04-10-01 Товариство з обмеженою відповідальністю "Гофра України" зобов'язувалось продати позивачу сільськогосподарську техніку на загальну суму 9 872 874 грн. 01 коп., в тому числі податок на додану вартість 1 645 479 грн. Факт передачі вказаного товару та його оплати досліджено та встановлено судами попередніх інстанцій. Переміщення сільськогосподарської техніки, яка на момент продажу знаходилась в Середино-Будському районі Сумської області, про що свідчать вантажно-митні декларації, від продавця до покупця не здійснювалось, оскільки в подальшому ця сільськогосподарська техніка згідно договору купівлі-продажу від 11 квітня 2013 року № 2013-04-11 реалізована позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю "Обрій", яке знаходиться в Середино-Будському районі Сумської області.

Позиція податкового органу щодо нереальності спірної господарської операції доводиться також на підставі акта від 16 серпня 2013 року №806/26-55-22-07 «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Гофра України», та посиланням на наявність кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 12 грудня 2013 року за №00000112 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 212 Кримінального кодексу України (щодо службових осіб Товариства).

Положеннями пунктів 200.1-200.4 статті 200 Податкового кодексу України регламентовано порядок визначення сум податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню.

Підпунктом «б» пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що у разі встановлення податковим органом за результатами документальної позапланової виїзної перевірки перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування, такому платнику податку надсилається податкове повідомлення, в якому зазначаються сума перевищення та підстави для її вирахування.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту, серед іншого, відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За змістом пунктів 198.2 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту, серед іншого, відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/ послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів/послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається, серед іншого, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною, оформленою з дотриманням вимог, передбачених статтею 201 Податкового кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги у цій частині, суди попередніх інстанцій обґрунтовано висновувалися з того, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість, має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Наявність кримінального провадження, в якому не винесено обвинувального вироку або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, в силу приписів частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом касаційної інстанції) не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.

Щодо недоліків податкової накладної

Судами попередніх інстанцій встановлено, що безпідставність віднесення сум витрат за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю "Гофра України" до податкового кредиту за квітень 2013 року доводиться податковим органом на підставі того, що податкова накладна від 16 квітня 2013 року № 2, виписана від імені контрагента з порушеннями вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, а саме не заповнена колонка 4 «Код товару згідно з УКТ ЗЕД».

Як з'ясовано судами першої та апеляційної інстанцій, податковий кредит за вказаний період сформовано у відповідності до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, на підставі заяви про відмову постачальника видати податкову накладну. У подальшому постачальником надано позивачу податкову накладну від 16 квітня 2013 року №2, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, про що свідчить квитанція № 1.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що абзацом 10 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) платнику податків надано додаткову гарантію у випадку, якщо продавець товарів/послуг відмовляється надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі.

У разі необхідності віднесення до складу податкового кредиту звітного періоду суми за податковими накладними, виписаними з порушенням продавцем порядку їх заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі, законодавець надає право платнику податків звернутися до податкового органу із заявою за встановленою формою. Така заява є додатком до податкової декларації звітного періоду і подається одночасно з нею. Відтак, з моменту подання заяви про відмову постачальника видати податкову накладну, у суб'єкта господарювання виникає право на формування податкового кредиту незалежно від того, чи будуть такі накладні надані контрагенту у майбутньому, їх форми та змісту.

Виникнення у платника податку права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання. Зокрема, платник податку не може нести відповідальність за недекларування контрагентом податкових зобов'язань і неподання обов'язкових звітів про свою господарську діяльність, а також за інші порушення законодавства.

Згідно з частиною другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року у справі № 818/515/14 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер