Справа № 161/19606/17
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/5186/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів Кухтея Р.В., Онишкевича Т.В.

з участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2018 року, ухвалене суддею Крупінською С.С. в місті Луцьку о 13 год. 33 хв. у справі № 161/19606/17 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася з позовом до суду, у якому просить суд визнати протиправними дії адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення № 1249 від 05.12.2017 року; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення № 1249 від 05.12.2017 року; закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підтвердження позовних вимог позивачка покликається на те, що не встановлювала металеву конструкцію (гараж) по пр. Грушевського у м. Луцьку, в тому числі і біля будинку № 34. Додатково зазначає, що їй на праві власності належить гараж (металева конструкція), який знаходиться між пр. Волі та вул. Глушець в м. Луцьку, однак гараж був встановлений у грудні 1987 року на підставі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки та відповідного дозволу. Позивачка вважає, що відповідачем пропущено встановлений статтею 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення, так як гараж встановлений у грудні 1987 року, а постанова про накладення адміністративного стягнення прийнята в грудні 2017 року. Також позивачка вважає, що протокол про адміністративне правопорушення від 14.11.2017 року складений не уповноваженою на те посадовою особою, адреси місця знаходження гаража, зазначені в протоколі і постанові різні, позивачку не повідомлено про розгляд відповідачем справи про адміністративне правопорушення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 1249 від 05.12.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 340 грн.

Надіслано матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП до адміністративної комісії при виконавчого комітету Луцької міської ради на новий розгляд до компетентного органу.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій позивачка просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2018 року та прийняти постанову, якою визнати протиправними дії адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення № 1249 від 05.12.2017 року, постанову про накладення адміністративного стягнення скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивачка, ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та додатково зазначає, що повноваження суду направити справу на новий розгляд до компетентного органу стосується випадків, коли справу розглянув орган, який не мав права розглядати. Крім того зазначає, що суд приймаючи рішення, керувався нормою п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України, яка передбачає скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, натомість суд скасував оскаржувану постанову та направив справу на новий розгляд до компетентного органу.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено те, що 14 листопада 2017 року щодо ОСОБА_1 інспектором відділу департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Салівончик Олександром Миколайовичем складено протокол про адміністративне правопорушення № 2438-17 (далі - протокол).

В протоколі зазначено, що 14.11.2017 року о 08 год. 30 хв. виявлено порушення громадянкою ОСОБА_1 правил благоустрою м. Луцька, а саме самовільне, без відповідних дозвільних документів встановлення металевої конструкції (гаражу) біля будинку АДРЕСА_1, що є наслідком недотримання п.п. 2.5.5.1.13 «Правил благоустрою м. Луцька», затверджених рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 року № 44/2, за що передбачена відповідальність згідно зі ст. 152 КУпАП.

Постановою № 1249 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради від 05.12.2017 року (далі - постанова № 1249), ОСОБА_1 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки в протоколі та постанові № 1249 вказано різні адреси місця вчинення правопорушення, відповідачем не надано доказів належного повідомлення позивачки про до дату розгляду справи про адміністративне правопорушення, то постанову № 1249 слід скасувати та матеріали справи про адміністративне правопорушення слід направити на новий розгляд до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Одним з аргументів позивачки стосовно протиправності оскаржуваної постанови № 1249 є порушення строків накладення адміністративного стягнення встановлених ч. 1 ст. 38 КУпАП.

Оцінюючи цей аргумент позивачки, суд апеляційної інстанції виходить з наступних міркувань.

Відповідно до частини 1 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Як стверджує позивачка, металевий гараж був нею встановлений на підставі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки ще у грудні 1987 року, а тому вважає, що двохмісячний строк накладення адміністративного стягнення, який обчислюється з моменту вчинення адміністративного правопорушення давно минув.

Натомість відповідач стверджує, що цей строк обчислюється не тільки з часу встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, але й з моменту встановлення особи, яка його вчинила, а тому вважає, що строк накладення адміністративного стягнення визначений ч. 1 ст. 38 КУпАП відповідачем не пропущено.

Відповідно до частини 2 статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 277 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить, зокрема постанову про накладення адміністративного стягнення.

Отже справа про адміністративне правопорушення складається з етапів:

складення протоколу про адміністративне правопорушення;

направлення протоколу про адміністративне правопорушення на розгляд компетентного органу;

розгляд і прийняття одного з рішень передбачених статтею 284 КУпАП, зокрема у разі доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення - накладення адміністративного стягнення.

З наведених та інших норм КУпАП слідує, що перебіг строку накладення адміністративного стягнення у не триваючих правопорушеннях не пов'язаний з моментом встановлення особи чи з будь-яким іншим, а обчислюється лише з моменту вчинення правопорушення. Така обставина як встановлення особи правопорушника повинна бути встановлена в межах строку накладення адміністративного стягнення.

За наведених висновків, аргумент відповідача стосовно того, що строк накладення адміністративного стягнення обчислюється з моменту виявлення особи правопорушника є неналежним.

В той же час, позивачка не надала жодних доказів в підтвердження тієї обставини, що металевий гараж нею встановлений у грудні 1987 року.

Однак, встановлення часу вчинення адміністративного правопорушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, є згідно з частиною 1 статті 256 КУпАП обов'язком особи, яка склала протокол.

Виходячи з положень статті 75 КАС України про достовірність доказів, протокол про адміністративне правопорушення не дає можливості встановити дійсні обставини справи, а саме час вчинення адміністративного правопорушення.

Одним з аргументів позивачки на підтвердження заявлених вимог є аргумент про відсутність у особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення відповідних повноважень.

Даючи оцінку цьому аргументу, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

А частиною 2 статті 255 КУпАП передбачено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в ст.ст. 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають права складати, зокрема посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад.

Як стверджує відповідач, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 47-1 від 24.01.2018 року «Про уповноваження посадових осіб щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення» зі змінами №146-1 від 07.03.2018 року уповноважено департамент муніципальної варти Луцької міської ради складати протоколи за статтею 152 КУпАП.

Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що протокол складений інспектором відділу департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Салівончик О.М. 14.11.2017 року, в той час як рішення про надання повноважень департаменту муніципальної варти на складання протоколів про адміністративні правопорушення за статтею 152 КУпАП, прийняте 24.01.2018 року, тобто після того як складено протокол.

Звідси, суд апеляційної інстанції робить висновок, що протокол в справі про адміністративне правопорушення № 2438-17 від 14.11.2017 року складений не уповноваженою на це особою.

Також позивачка висловлює твердження про неналежне повідомлення її про розгляд відповідачем справи про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції оцінюючи ці твердження виходить з наступних міркувань.

Згідно з частиною 1 статті 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Частиною 1 статті 278 КУпАП встановлено, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

В матеріалах справи міститься розписка про одержання 14.11.2017 року повістки про явку на адміністративну комісію 05.12.2017 року на 12 год. 00 хв. з підписом позивачки.

Позивачкою не доведено, що підпис, який міститься на розписці їй не належить, а тому суд апеляційної інстанції не вважає доводи позивачки про неналежне повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення обґрунтованими.

Одним з аргументів позивачки на підтвердження протиправності оскаржуваної постанови є те, що місцезнаходження металевої конструкції (гаража) зазначене в протоколі та постанові не збігаються.

Встановлення місця вчинення адміністративного правопорушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, є згідно з частиною 1 статті 256 КУпАП обов'язком особи, яка склала протокол та має бути вказано у протоколі.

Так само, обов'язковим реквізитом постанови в справі про адміністративне правопорушення є опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Враховуючи те, що встановленим місцем вчинення описаного вище правопорушення, згідно з протоколом, є вулиця Грушецького у місті Луцьку, а згідно з постановою - вулиця Грушевського у місті Луцьку, відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови № 1249 не виконано обов'язку щодо встановлення дійсних обставин справи.

Також позивачка вказує на те, що відповідачем, крім протоколу в справі про адміністративне правопорушення, не надано жодних доказів фіксації адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Враховуючи описані вище недоліки протоколу про адміністративне правопорушення, такий не може бути визнаний достовірним доказом, тобто таким на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи. Інших доказів вчинення позивачкою адміністративного правопорушення передбаченого статтею 152 КУпАП, відповідачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд апеляційної інстанції вважає, що допущені відповідачем при прийнятті постанови № 1249 від 05.12.2017 року порушення не можуть бути усунені за наслідками нового розгляду справи про адміністративне правопорушення компетентним органом, а тому судом першої інстанції зроблений невірний висновок про скасування постанови і направлення справи на новий розгляд до компетентного органу.

Встановлені вище обставини, а саме: не зазначення в протоколі часу вчинення правопорушення, суперечності в частині місця вчинення правопорушення, складення протоколу не уповноваженою особою, відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення, дають суду апеляційної інстанції підстави для висновку про необхідність скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення № 1249 від 05.12.2017 року та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Натомість визнання неправомірними дій відповідача за наслідками перегляду рішення в справі про адміністративне правопорушення не належить до повноважень суду визначених частиною 3 статті 286 КАС України, а тому така позовна вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, вимоги апеляційної скарги відповідача підлягають частковому задоволенню, а доводи апеляційної скарги складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позову з вищевикладених мотивів.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2018 року в справі № 161/19606/17 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 1249 від 05.12.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП і накладення штрафу у розмірі 340 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Р.В. Кухтей

Т.В. Онишкевич

Повний текст виготовлено 31.07.2018 року