Справа № 823/2285/18
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року справа № 823/2285/18

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Баклаженко Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши по суті в порядку загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Старт» до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Старт» (вул. Жовтнева, 52, с. Леськи, Черкаський р-н, 19640, далі позивач) з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (просп. Хіміків, 50, м. Черкаси, 18018, далі відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови від 04.06.2018 про стягнення виконавчого збору та від 04.06.2018 про стягнення витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженню №45266977.

В обґрунтування вимог зазначено, що оскаржувані постанови від 04.06.2018 про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженню №45266977 на думку позивача є протиправними, оскільки вказане виконавче провадження було закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що виключає можливість стягнення з позивача виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Крім цього, відповідачем у вищевказаному виконавчому провадженні було частково вжито заходів з їх примусового виконання, а основна сума боргу сплачена позивачем на рахунок стягувача у добровільному порядку. Протиправність оскаржуваних постанов також підтверджується постановою Верховного Суду від 15.02.2018 по справі №910/1587/13.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених вище.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, надав письмовий відзив на позив та зазначив, що у відповідності до ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується лише у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, в іншому випадку виконавчий збір підлягає до стягнення. Крім того, представник відповідача наголосив, що після відкриття виконавчого провадження починаючи з 27.10.2014 державним виконавцем здійснювались дії із примусового виконання наказу господарського суду Черкаської області, що підтверджується наданою до суду копією матеріалів виконавчого провадження №45266977.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на виконання наказу господарського суду Черкаської області від 31.03.2014 №925/125/14 державним виконавцем 27.10.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача на користь ТОВ «ОСОБА_3 Мілінг Україна» заборгованості в сумі 2899996 грн., пені в сумі 78299 грн. 89 коп., судового збору в сумі 59568 грн. 82 коп.

В подальшому, постановою державного виконавця від 04.06.2018 виконавче провадження №45266977 було закрито на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

04.06.2018 відповідачем на підставі ст. ст. 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження» винесені постанови про стягнення виконавчого збору про стягнення витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженню №45266977.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд враховує, що спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів, інших органів та посадових осіб, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 2 ст.18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Відповідно до положень ст. 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з:

- виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

- стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Виконавчий збір згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №1404-VIII - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Суд наголошує, що в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом, що прямо передбачено ч. 3 ст. 40 вказаного Закону.

Частиною 5 ст.27 Закону №1404-VIII визначений виключний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується, зокрема:

- за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

- у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

- якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

- за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

- у разі виконання рішення приватним виконавцем;

- за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Крім цього, у відповідності до ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець в межах відкритого виконавчого провадження, незалежно від проведених заходів з примусового виконання рішення і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв'язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Матеріалами справи підтверджено, що з моменту відкриття виконавчого провадження (27.10.2014) та до моменту винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (04.06.2018) державним виконавцем здійснювались дії з примусового виконання наказу господарського суду Черкаської області від 31.03.2014 №925/125/14, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, копія якого міститься у матеріалах адміністративної справи.

Суд звертає увагу, що рішення господарського суду Черкаської області по справі №925/125/14 було виконано позивачем у червні 2018 року, тобто вже після винесення відповідачем постанови від 27.10.2014 про відкриття виконавчого провадження №45266977, а Закон України «Про виконавче провадження» передбачає вичерпний перелік підстав, коли боржник звільняється від сплати виконавчого збору, проте позивач в даному випадку не підпадає під перелік визначений ст. 27 вказаного Закону.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 15.02.2018 по справі №910/1587/13, як на обовязкову умову для суду першої інстанції щодо врахування ним висновків касаційного суду при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин не приймається судом до уваги, оскільки із вищевказаного рішення Верховного Суду від 15.02.2018 судом встановлено, що предметом справи №910/1587/13 була постанова органу ДВС про стягнення виконавчого збору, яка була винесення державним виконавцем передчасно, тобто до моменту винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, однак предмет розгляду даної адміністративної справи що розглядається №823/2285/18 є постанови про стягнення виконавчого збору про стягнення витрат виконавчого провадження винесені після закриття виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» через фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, тому підстави та обставини вказаних справ є різними.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 271, 287, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя В.А. Гайдаш