Справа № 159/2947/18
Суддя: Лесик В. О.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/2947/18
Провадження № 2-а/159/123/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під

головуванням судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Шокот С.Т..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Хмеляра Романа Григоровича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Хмеляра Романа Григоровича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтовується наступними обставинами: постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 03 червня 2018 року серії ВР №015085 винесеною інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Хмеляром Романом Григоровичем позивача піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення, передбаченої за ч.2 ст.122 КУпАП. Згідно оскаржуваної постанови позивач 03 червня 2018 року о 09 год. 35 хв. керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» А160 н.з. НОМЕР_1 у місті Львів на перехресті вулиць Театральна та Незалежності під час руху користувався засобами звязку тримаючи їх у руках,а саме розмовляв по мобільному телефоні, чим порушив п.2.9 (д) ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.Вказану постанову позивач вважає незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема, не заперечуючи факту проїзду вказаним в оскаржуваній постанові транспортним засобом у час та місці зазначених у оскаржуваній постанові, відповідач заперечує факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП. Вказує на порушення відповідачем прав позивача скористатися гарантованою Конституцією України правовою допомогою. Посилаючись на допущені відповідачем порушення вимог ст.ст.33, 251,268, 287-289, 307-308 КУпАП, позивач прохає визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав суду клопотання, в якому прохав розгляд справи проводити у відсутності позивача та його представника, адміністративний позов підтримує та просить його задоволити повністю.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву суду не подав.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

За змістом оскаржуваної постанови 03 червня 2018 року о 09 год. 35 хв. керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» А160 н.з. НОМЕР_1 у місті Львів на перехресті вулиць Театральна та Незалежності під час руху користувався засобами звязку тримаючи їх у руках, а саме розмовляв по мобільному телефоні, чим порушив п.2.9 (д) ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 9 КупАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв»язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Як слідує із змісту ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об»єктивне з»ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобіганню правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді даної справи суд перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови на момент її винесення.

У відповідності до п. 2.9 д ПДР України, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватись засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Згідно з ч. 2ст. 122 КУпАП користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання) тягне за собою накладення штрафу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Таким чином, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, інкримінованого йому відповідачем.

Окрім того, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Однак, як вбачається з дослідженої в судовому засіданні постанови від 03 червня 2018 року серії ВР №015085: місцем скоєння адміністративного правопорушення відповідачем зазначено "м. Львів", тоді як місцем розгляду справи - "м. Ковель".

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює,а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 30.05.2018 у справі №337/338916-а (2-а/337/154/2016).

Всупереч вказаним вимогам, в оскаржуваній постанові невірно зазначено місце вчинення правопорушення.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого в обов'язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою, ніж це прямо передбачено нормами права: презумпція невинуватості є обов'язковою не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення.

Тобто інкриміноване особі адміністративне правопорушення має характер кримінального, що, в свою чергу, говорить про необхідність забезпечення і дотримання процедурних гарантій, визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема: забезпечення права людини на захист, в тому числі: знати про можливості застосування адміністративної санкції і про факти, які ставляться йому в провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти нього тощо.

Крім цього, ЄСПЛ підкреслив, що обов'язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов'язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Також, в рішенні від 21.07.2011 у справі "Коробов проти України" ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обгрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з сукупності достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи аналогічних неспростовних презумпцій факту.

Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

Таким чином, з огляду на позицію ЄСПЛ, а також Конституційного Суду України, є справедливим і необхідним дотримання і застосування судами у справах про адміністративні правопорушення однієї з європейських і конституційних гарантій - презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 2. ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем без дотримання вимог чинного законодавства, не містить доказів, які б підтверджували наявність адміністративного правопорушення, винність позивача в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи; факт вчинення позивачем правопорушення не знайшов свого підтвердження в суді, а тому так постанова підлягає до скасування.

Керуючись ст.ст.77,241-246 КАС України, ч.2 ст.122, 245, 258, 279, 286, 280 КУпАП суд,

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії інспектора інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Хмеляра Романа Григоровича, що полягають у винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення від 03 червня 2018 року серії ВР №015085 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправними.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 03 червня 2018 року серії ВР №015085 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено 06 серпня 2018 року

Головуючий: В.О.Лесик