Справа № 826/15433/17
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2018 року (справу розглянуто у письмовому провадженні) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року позивач звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 25 жовтня 2017 року № та № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2018 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, не з'ясування всіх обставин справи та неврахування наданих відповідачем суду доказів. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що заявлена позивачем до митного оформлення митна вартість товарів є нижчою, ніж вартість товарів заявлена в документах, що надійшли від митних органів Вірменії, а тому донарахування оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями податкових зобов'язань вважає правомірним.

19 червня 2018 року до Київського апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач підтримує правову позицію суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві здійснило перевірку позивача, за наслідками якої було складено Акт перевірки від 27 вересня 2017 року № 2/26-15-14-10/ "Про результати документальної невиїзної перевірки дотримання ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) вимог законодавства України з питань державної митної справи під час декларування товарів за митною декларацією від 11 травня 2016 року № 125120105/2016/310596".

В зазначеному Акті зафіксовано порушення позивачем вимог частини 1 статті 257, пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України в частині заниження митної вартості товарів, в результаті чого занижено податкове зобов'язання по сплаті ввізного мита на суму 4050,28 грн; пункту 190.1 статті 190 розділу V Податкового кодексу України, в частині заниження митної вартості товарів, в результаті чого занижено податкове зобов'язання по сплаті податку на додану вартість на суму 17 011,18 грн.

Відповідачем на підставі акта перевірки прийнято податкові повідомлення - рішення від 25 жовтня 2017 року:

- № , яким згідно з підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54, пунктом 57.3 статті 57, пунктом 58.1 статті 58, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення вимог частини 1 статті 257, пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем ввізне мито на товари, що ввозяться суб'єктами господарювання на суму 5 062,85 грн., в тому числі: за основним платежем - 4050,28 грн., за штрафними санкціями - 1012,57 грн.

- № , яким згідно з підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54, пунктом 57.3 статті 57, пунктом 58.1 статті 58, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення вимог пункту 190.1 статті 190 розділу V Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів у розмірі 21263,98 грн., в тому числі: за основним платежем- 17 011,18 грн, за штрафними санкціями - 4252,80 грн.

Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся в суд із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано достатніх доказів, які б беззаперечно вказували на те, що дії спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, та подання ним органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів документів, які містять неправдиві відомості щодо вартості товарів.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Статтею 49 Митного кодексу України ( далі - МК України) визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК України).

Пунктом 2 частини 2 статті 52 МК України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

В силу ч. 8 ст. 264 МК України, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до ч. 3 ст. 345 МК України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, зокрема, щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Згідно ч. 2 ст. 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відповідно до статті 352 МК України посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (частина 1 статті 55 МК України).

Згідно з положеннями ст. 289 МК України обов'язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки орган доходів і зборів самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов'язання та в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.

Відповідно ж до пункту 4 статті 54 Податкового кодексу України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов'язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Пунктом 187.8 ст. 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів (п. 190.1 ст. 190 ПК України).

Відповідно до положень п. 54.3, п. 54.4 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов'язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Колегія суддів звертає увагу, що висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства ґрунтуються на твердженні, що товари оформлені підприємцем за митною декларацією імпортовані шляхом подання органу доходів і зборів, на підставі підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості, необхідні для визначення їх митної вартості, а саме - інвойсі від 05.05.2016 № 01, у якому невірно зазначена ціна товарів.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на запит органу доходів і зборів від митної адміністрації Республіки Вірменія отримано копії документів, а саме експортної декларації № F 137 від 05 травня 2016 року та інвойсу № 01, наданих позивачем при експорті з Республіки Вірменія товару «люстри».

За результатом порівняння даних, надісланих митними органами Вірменії, з відповідними даними, що зазначені у МД, поданої позивачем під час митного оформлення встановлено, що відомості щодо найменування, ваги, та кількості товарів, кількості місць, країни відправлення та призначення співпадають, проте, виявлено розбіжності щодо вартості товарів, а саме: заявлена до митного оформлення митна вартість товарів є нижчою, ніж вартість товарів заявлена в документах, що надійшли від митних органів Вірменії.

В той же час, постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2017 року закрито провадження у справі у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення щодо позивача.

Зазначеною постановою встановлено, що у Республіці Вірменія відправка товару «люстри» до України була здійснена невстановленою особою, яка безпосередньо і надала під час експорту даного товару документи необхідні для його митного оформлення, а саме: експортну декларацію № F 137 від 05.05.2016 та інвойс № 01, згідно яких вартість товару «люстри» становить 4 035 доларів США (згідно курсу НБУ станом на 06.05.2016 - 101 371,40 грн.). Це свідчить про те, що не виключається можливість внесення неправдивих відомостей саме до цих документів.

Разом з тим, висновки митного органу про переміщення вказаних товарів через митний кордон України громадянином ОСОБА_2 з приховуванням від митного контролю базуються лише на співставленні органом доходів і зборів інформації, зазначеної в МД № 125120105/2016/310596 від 11.05.2016 та у відповіді митної адміністрації Республіки Вірменія № 10440/7/99-99-19-02-02-17 від 26.04.2017 та в додатках до неї, а саме в копії експортної декларації № F 137 від 05.05.2016 р. та в копії інвойсу № 01, без належного з'ясування дійсної вартості фактично ввезеного на митну територію України товару.

Наразі, лише розбіжність чи відповідність відомостей у вище перелічених документах жодним чином не може свідчити про недостовірність чи неправдивість відомостей, що внесені декларантом до митної декларації, пред'явленої до митного оформлення. Тому експортна декларація № F 137 від 05.05.2016 р. та інвойс № 01, які були надіслані митною адміністрацією Республіки Вірменія разом із відповіддю № 10440/7/99-99-19-02-02-17 від 26.04.2017 р., не є належним доказом вчинення дій з метою переміщення через митний кордон України товару з приховуванням від митного контролю.

В судовому засіданні представник апелянта, посилався на лист, який не надав суду апеляційної інстанції та звертав увагу на розбіжності вартості товару «люстри».Однак, в матеріалах справи наявний інвойс № 01 від 05.05.2016 в якому зазначено товар - «хрустальні люстри», 5 шт. вартістю 807 доларів США кожна (а.с.62).

Відповідно до частин четвертої, п'ятої, шостої статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, установлено відсутність складу адміністративного правопорушення у діях позивача при митному оформлення товару. Відтак, такі обставини не підлягають доказуванню та мають обов'язково бути ураховані судом при розгляді даної справи.

При цьому, відповідачем не було надано доказів ані суду першої інстанції , ані суду апеляційної інстанції, що за ввезений позивачем на митну територію України товар, останнім була фактично сплачена або підлягала до сплати ціна, що є вищою за задекларовану.

Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, не доведено факт декларування невірної митної вартості товару, імпортованого позивачем та заниження митних платежів, та, відповідно, правомірності донарахування оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями ввізного мита та податку на додану вартість.

За таких підстав, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки суду першої інстанції.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма