Справа № 166/799/17
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/10635/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Шавеля Р.М.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ратнівського районного суду Волинської області від 12 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови про порушення митних правил,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Лозинський С.О.,

час ухвалення рішення не вказаний,

місце ухвалення рішення - смт. Ратне,

дата складання повного тексту рішення не вказана,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Волинської митниці ДФС, в якому просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 2077/20500/17 від 05.07.2017 року.

Постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 12 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що відповідно до ст. 498 МК України особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Відтак, зі змісту даної статті вбачається, що сторона повинна уникати зловживання своїми правами та використовувати їх у такий спосіб, щоб перешкоджати чи не допускати розгляд адміністративної справи у строки визначені законом. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що втрата можливості реалізації позивачем своїх прав зумовлена не протиправністю дій та вчиненням перешкод з боку органу державної влади, а пасивністю та неналежним користуванням наданими процесуальними правами.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ним було подано заяву начальнику Волинської митниці ДФС України та начальнику митного поста «Доманове» Волинської митниці ДФС з проханням відкласти розгляд питання про запровадження щодо нього протоколу про порушення митних правил, до прийняття остаточного рішення в межах кримінального провадження, яке розслідується СВ Ратнівського ВП ГУНП України у Волинській обл. На дану заяву позивач отримав відповідь від заступника начальника Волинської митниці ДФС, в якій йшлось про те, що після отримання інформації про прийняте рішення по кримінальному провадженню по факту заволодіння майном, митницею буде прийняте відповідне рішення. Проте слідом за даним листом позивачу надійшов протокол про порушення ним митних правил. Також вказує на факт складення протоколу про адміністративне правопорушення без його участі.

Відповідач подав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03.03.2017 року приблизно о 17 год. 42 хв. ОСОБА_1 слідував з боку державного кордону Республіки Білорусь в Україну через митний пост «Доманове» Волинської митниці ДФС в якості водія автомобіля марки «Nissan Kubistar», р.н.з. НОМЕР_1 (країна реєстрації - Республіка Німеччина).

Під час здійснення митних формальностей відповідно до баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС було встановлено, що 03.03.2017 року на митну територію України через митний пост «Доманове» Волинської митниці ДФС, Позивачем в митному режимі «транзит» ввезено автомобіль марки «Nissan Kubistar», р.н.з. НОМЕР_1, та станом на 15.06.2017 року його не вивезено та в інший митний режим не заявлено.

05.07.2017 року заступником начальника Волинської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 винесено постанову, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у перевищенні встановленого ст. 95 Митного кодексу України (надалі - МК України) строку транзитного перевезення автомобіля марки «Nissan Kubistar», р.н.з. НОМЕР_1, більше ніж на 10 діб, тобто у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Пунктом 1 частини першої статті 95 МК України визначено, що для автомобільного транспорту строк транзитних перевезень становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

При цьому, згідно з частиною другою цієї статті, до цього строку не включаються: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Відповідно до частини першої статті 192 МК України, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції не було встановлено наявність обставин, передбачених частиною другою статті 95 МК України, в той час як факт перевищення визначеного пунктом 1 частини першої статті 95 МК України 10-денного строку доставки автомобіля більш, ніж на 10 днів, знайшов своє підтвердження, що не заперечується самим позивачем.

Відповідно до ч.3 ст.470 МК України, перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Позивач у своєму позові стверджує, що в'їжджаючи на територію митного поста на вказаному автомобілі в якості пасажира та надаючи водію свої документи, ОСОБА_1 не знав, що метою таких дій є ввезення на митну територію України автомобіля марки «Nissan Kubistar», р.н.з. НОМЕР_1, оскільки ініціатор поїздки, знайома ОСОБА_1 - ОСОБА_4, вказала, що метою поїздки є переїзд через митний пост «Доманове» з метою перевезення більшої кількості підакцизного товару, за що пообіцяла винагороду в розмірі 300 грн. Разом з цим, зазначає, що на митну території Білорусії автомобіль, в якому він пересувався, не в'їжджав, а отже й підакцизний товар на територію України не ввозив, що свідчить про те, що причина поїздки за межі території Держави у вказаному автомобілі є надуманою, а сам ОСОБА_1 мав усі підстави вважати, що мета поїздки є зовсім іншою.

Разом з цим, судом першої інстанції встановлено, що обставина ввезення позивачем автомобіля марки «Nissan Kubistar», р.н.з. НОМЕР_1 підтверджується, зокрема, наявним в матеріалах справи витягом з бази даних Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску (а.с. 34 (зворот), з якого вбачається, що 03.03.2016 року вказаний транспортний засіб двічі ввозився та один раз вивозився на територію України та з України (останній раз особою, яка здійснила ввіз вказаного транспортного засобу, згідно даних, є саме ОСОБА_1А.).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно ч.2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З огляду на те, що доводи позивача про те, що він не кермував вказаним транспортним засобом, спростовуються наведеним вище витягом, суд, керуючись вищенаведеними нормами, приймає до уваги лише інформацію згідно витягу з бази даних Диспетчера ЗМК, що є належним та допустимим доказом і не бере до уваги покази позивача, так як вони нічим не обґрунтовані.

Окрім того, як вбачається з графи «Примітки», витягу з даних Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску, службова особа, яка здійснювала оформлення транспортного засобу, вказала ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податку - позивача у даній справі та орган і дату, які видали йому паспорт громадянина України. При цьому, даних інших осіб у вказаній графі не зазначено.

З огляду на це колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані обставини підтверджують факт ввезення на митну територію України автомобіля марки «Nissan Kubistar», р.н.з. НОМЕР_1 саме ОСОБА_1, а не іншою особою, про яку зазначає позивач у позові. При цьому, самим позивачем вони не спростовані належною і допустимою доказовою базою.

Окрім того, в графі «ПІБ» наведеного витягу, окрім прізвища, ім'я та по-батькові позивача, не зазначена інша особа, яка, за твердженнями ОСОБА_1, перебувала у згаданому автомобілі.

Пунктом 9 Розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17 листопада 2005 року № 1118, встановлено, що не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, зокрема, на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). Особливості митного контролю та митного оформлення ТЗ, зареєстрованих у відповідних реєстраційних органах іноземних держав, що ввозяться на митну територію України з метою транзиту регламентовано Розділом ІV цих же Правил, якими передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого ТЗ здійснюється в усній формі.

Вказані приписи дають підстави зробити висновок про те, що за відсутності необхідних документів, зокрема, виданих на ім'я позивача як власника (користувача) та водія щодо ввезеного транспортного засобу, цей автомобіль на митну територію України в режимі «транзит» пропущено не було б, що, у свою чергу, є додатковою підставою вважати наведені вище твердження ОСОБА_1 необґрунтованими.

Таким чином, обставина ввезення ОСОБА_1 автомобіля марки «Nissan Kubistar», р.н.з. НОМЕР_1 на митну територію України підтверджена наявними в матеріалах справи доказами та не спростована позивачем.

Щодо посилання позивача на факт його звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення невстановленою особою злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, про що свідчить витяг з кримінального провадження №0000211 від 22.05.2017 року, колегія суддів зазначає, що такий не може слугувати доказом відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним порушення митних правил з огляду на те, що сама по собі вказана заява не спростовує такої вини позивача, а вина особи у вчиненні вказаного кримінально караного діяння може бути встановлена лише вироком суду, ухваленим за результатами розгляду відповідного кримінального провадження, який набрав законної сили.

Статтею 526 Митного кодексу України визначено, що справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, визначені у ч. 4 ст. 494 та ст. 498 Митного кодексу України.

Роз'яснення позивачу його прав підтверджується надісланим на його адресу повідомленням про виклик, що підтверджує сам позивач та доданим ним до матеріалів позовної заяви, та складеним відносно нього протоколом про порушення митних правил. Тому колегія суддів не бере до уваги тверджень позивача про порушення відповідачем його права бути присутнім під час розгляду адміністративних матеріалів у справі про порушення митних правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно ч. 1 ст. 531 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що враховуючи системний аналіз наведених вище норм законодавства, що регулюють процесуальний інститут доказування, беручи до уваги наявні у справі докази в їх сукупності, повно та всебічно дослідивши усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, позовні вимоги ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил №2077/20500/17 від 05.07.2017 року є необґрунтованими та спростовуються належними та допустимими доказами у справі, а сама постанова у справі про порушення митних правил прийнята відповідно до вимог чинного законодавства .

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ратнівського районного суду Волинської області від 12 вересня 2017 року у справі № 166/799/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови про порушення митних правил - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Н. В. Ільчишин
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 06.08.2018 року