Справа № 826/10186/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Андрієнко Н.А.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Шаповал О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 березня 2018 року, -

У с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася у суд із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 28.04.2017 року №1

В обгрунутвання вимог посилається на те, що підстави для визначення їй зобовязання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2017 рік відсутні, оскільки земельна ділянка не використовується нею у господарській діяльності.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року позов задоволено.

Судове рішення умотивовано тим, що контролюючим органом не надано доказів використання позивачем земельної ділянки під належним на праві приватної власності нежилими приміщеннями для проведення господарської діяльності.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обгрунутвання вимог апеляційної скарги посилається на те, позивач перебуває на обліку як платник земельного податку за земельною ділянкою під нежитловими приміщеннями, а тому відповідно до вимог Земельного та Податкового кодексу повинна сплачувати земельний податок.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з таких підстав.

З матеріалів справи убачається, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві 28.04.2017 року на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу винесено податкове повідомлення - рішення №1, яким позивачу нараховано податкове зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 24 785,78 грн.

Уважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернулася у суд із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частин 1, 2 статті 120 Земельного кодекс, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Підпунктами 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу визначено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

З матеріалів справи убачається, що позивач є користувачем земельної ділянки площею 0,099122 га, що знаходиться за адресою: м. Київ, 2 провулок Бортницький, 20-22, на якій розташований господарський блок (нежитлові приміщення), що належить позивачу на праві власності, що не спростовується сторонами.

Тобто, позивач є платником земельного податку у розумінні пп. 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції погодився із доводами позивача про те, що остання не повинна сплачувати земельний податок з огляду на те, що не використовує згадану земельну ділянку для господарської діяльності.

Однак, такі посилання не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, підпункт 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу передбачає, що платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Відтак, наявність двох умов надання пільги, а саме використання позивачем власного нежилого приміщення у своїй господарській діяльності та наявність у нього статусу платника єдиного податку першої - третьої групи, обумовлює звільнення його від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).

Втім, докази того, що вказана земельна ділянка використовується позивачем для ведення господарської діяльності, а також того, що позивач є платником єдиного податку, в матеріалах справи відсутні. Більше того, позивач стверджує, що земельна ділянка не використовується нею для ведення господарської діяльності.

Також, позивачем не надано доказів наявності у неї інших пільг щодо сплати земельного податку для фізичних осіб, передбачених ст. 281 Податкового кодексу.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що у позивача відсутній обов'язок щодо сплати земельного податку та наявність підстав для задоволення позову є помилковим та суперечить обставинам справи.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 року у справі №826/14703/13-а та постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 826/10930/13-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Ураховуючи, що позивачем не оскаржується правильність розрахунку суми земельного податку та не спростовується правильність такого, колегія суддів не надає йому правової оцінки.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 122, 243, 310, 317, 319, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 березня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя - доповідачЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови виготовлено 30 липня 2018 року).