Справа № 754/14174/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2018 року

Київ

справа №754/14174/16-а

адміністративне провадження №К/9901/21169/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2017 року (судді Кучма А.Ю., Аліменко В.О., Карпушова О.В.) у справі № 754/14174/16-а за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - управління ПФУ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління ПФУ, в якому просив визнати неправомірними дії та рішення управління ПФУ щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років; зобов'язати управління ПФУ призначити пенсію відповідно до статті 501 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ) та виплачувати її, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи, без обмеження максимальним розміром на підставі наданих документів та довідки Генеральної прокуратури України від 01 листопада 2016 року № 1540; зобов'язати зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, половину строку навчання на юридичному факультеті Київського університету ім. Т. Шевченка (2 роки 4 місяці і 25 днів).

Деснянський районний суд м. Києва постановою від 30 березня 2017 року позов задовольнив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 12 червня 2017 року постанову суду першої інстанції скасував та ухвалив нову - про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на час звернення позивача до управління ПФУ із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 501 Закону № 1789-ХІІ ця норма втратила свою дію на підставі Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), який набрав чинності з 15 липня 2015 року.

Крім того, цей суд зазначив, що позивач не звертався до пенсійного органу із заявою про зарахування до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, половину строку навчання на юридичному факультеті Київського університету ім. Т. Шевченка, не отримував відмову за результатами розгляду такої заяви, тому позовні вимоги в цій частині є передчасними.

ОСОБА_1 не погодився із рішенням суду апеляційної інстанції і звернувся із касаційною скаргою про його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Указує на те, що з прийняттям Закону № 1697-VII звузилися його соціальні гарантії щодо гарантованого Конституцією України права на пенсійне забезпечення за наявності 20 років вислуги. Оскільки на момент призначення позивача на роботу в органи прокуратури діяв Закон № 1789-ХІІ, то з огляду на недопущення звуження обсягу досягнутих прав пенсія має бути призначена відповідно до цього Закону. Зазначив і те, що положення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ) суперечать Конституції України.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Суди встановили, що позивач 02 листопада 2016 року звернувся до управління ПФУ про призначення йому пенсії за вислугу років за нормами Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12 липня 2001 року.

Управління ПФУ листом від 07 листопада 2016 року № 16947/06 повідомило про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років за нормами Закону України «Про прокуратуру», оскільки з 01 квітня 2015 року вступив в силу Закон № 213-VІІІ, згідно з яким з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених законами, зазначених в пункті 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

09 березня 2017 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років за нормами Закону України «Про прокуратуру».

Управління ПФУ листом від 16 березня 2017 року № 4543/06 повідомило про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років за нормами Закону України «Про прокуратуру».

Щодо застосування до спірних відносин Закону № 213-VIII у системному зв'язку із нормами права, що регулюють ці відносини, слід зазначити таке.

За змістом пояснювальної записки до проекту Закону № 213-VIII його прийняття обумовлено потребою реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих Законів України.

Законом № 213-VIII внесені аналогічні за змістом зміни, зокрема, до статті 501 Закону № 1789-ХІІ і до статті 86 прийнятого, але нечинного на той час, Закону № 1697-VIІ щодо припинення виплати пенсії та обмеження її розміру працюючим працівникам прокуратури, визначення її розміру з 01 січня 2016 року відповідно до Закону № 1058-IV та встановлення максимального розміру пенсії.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII «у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Буквальний аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що нею за умови неприйняття спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до наведеного переліку законів. Тобто, ця норма за своїм змістом містить окремі умови призначення пенсій для визначеної категорії осіб. Оскільки до 01 червня 2015 року спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, застосуванню підлягає друга її частина щодо скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до наведеного переліку. Такі обставини свідчать про намір законодавця відходу від особливих умов призначення пенсій для певної категорії осіб і переведення їх на загальні умови.

Верховний Суд України в постанові від 24 травня 2016 року у справі № 333/6710/15-а щодо аналогічних відносин висловив таку правову позицію: оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з указаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 2453-VI (який значиться в наведеному переліку законів). З 01 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону № 1058-IV.

Аналіз положень пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII дає підстави для висновку, що ним скасовано діючі станом на 1 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

Закон № 1789-ХІІ частково втратив чинність з 15 липня 2015 року у зв'язку з набранням чинності Законом № 1697-VIІ, який є чинним і на сьогодні.

Статтею 86 Закону № 1697-VIІ визначено і на теперішній час регулюється питання забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України.

Суд апеляційної інстанції правильно указав, що на час звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу за призначенням пенсії за вислугу років це питання регулювалося статтею 86 Закону № 1697-VIІ.

Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко