Справа № 826/3454/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 серпня 2018 року № 826/3454/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві

до Товариства з обмеженою відповідальністю “РЕАЛ ФУД”

про застосування та стягнення штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві (далі – позивач, Головне управління) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “РЕАЛ ФУД” (далі – відповідач, ТОВ “РЕАЛ ФУД”), в якому просить суд застосувати до відповідача штраф у розмірі 59568,00 грн. та стягнути його на користь Державного бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про неусунення відповідачем виявлених під час проведення планової перевірки порушень вимог законодавства у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, вказаних у приписі від 18.08.2017, внаслідок чого відповідно до ч. 2 ст. 65 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» від 23.12.1997 №771/97-ВР (далі – Закон №771/97-ВР) позивачем було складено протокол про правопорушення від 08.02.2018, який відповідно до положень ч.ч. 8, 9 ст. 65 Закону №771/97-ВР є підставою для застосування в судовому порядку санкцій, передбачених п.п. 1, 12 ч.1 ст. 64 Закону №771/97-ВР.

Позивач вважає, що до ТОВ “РЕАЛ ФУД” мають бути застосовані найвищі розміри штрафних санкцій, оскільки відповідач відноситься до суб’єктів господарювання з високим ступенем ризику, а тому загальний розмір штрафу становитиме 59568,00 грн.

Невиконання відповідачем вимог про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів, що зазначені в приписі від 18.08.2017, та складений протокол про правопорушення від 08.02.2018 стали підставою для звернення до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою суд визнав поважними причини пропуску та поновив позивачу процесуальний строк звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2018 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву проти позову заперечив у повному обсязі та просив відмовити у його задоволенні. Заперечення обґрунтовано тим, що звернувшись до суду з вимогою про застосування і стягнення штрафу позивач обрав не правильний спосіб реалізації своїх повноважень, оскільки адміністративні суди не наділені повноваженнями накладати штрафи. Відповідач акцентував увагу на тому, що відповідно до положень Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» саме до компетенції Держпродспоживслужби віднесено право вживати у межах повноважень, передбачених законом, заходів для усунення порушень вимог закону і притягнення винних у таких порушеннях осіб до відповідальності відповідно до закону, тобто застосовувати санкції. Зокрема, відповідно до ст.12 цього Закону, у разі несплати суб’єктом господарювання застосованої до нього штрафної санкції за результатами здійснених заходів державного нагляду (контролю) позивач може звернутися до адміністративного суду із позовними вимогами щодо стягнення суми санкції в судовому порядку.

Водночас, відповідач зазначив, що жодним чином не заперечує правомірності дій позивача, здійснених на виконання вимог Закону України “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів” щодо складання протоколу про правопорушення щодо ТОВ “РЕАЛ ФУД” та його подальше направлення до судового органу, проте наголошує, що ні КАС України, ні жодним іншим законом порядок розгляду справ про порушення законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів не встановлено.

У відповіді на відзив (заперечення) позивач зазначив, що тверджень та аргументів позивача щодо суті позовних вимог відповідач не спростував. Твердження відповідача про прогалини в законодавстві та про відсутність повноважень у адміністративного суду на накладення штрафів позивач вважає помилковими, оскільки вони ґрунтуются на застарілих положеннях КАС України. Позивач звертає увагу, що звернувся до суду з даним адміністративним позовом відповідно до п.5 ч.1 ст.19 КАС України в чинній редакції, положеннями якого передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, коли право на звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб’єкту законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві відповідно до повідомлення про проведення планової перевірки суб’єкта господарювання від 17.07.2017 №812, наказу від 11.08.2017 №2004 та направлення на проведення заходу від 11.08.2017 №2060 проведено планову перевірку ТОВ “РЕАЛ ФУД”, за адресою: вул. О.Бальзака, 94, м. Київ, на предмет дотримання вимог законодавства у сфері безпечності та якості харчових продуктів.

За результатом перевірки стосовно додержання операторами ринку гігієнічних вимог щодо поводження з харчовими продуктами Головним управлінням складено акт від 17.08.2017 №631 (далі – акт перевірки), яким зафіксовано ряд порушень (14 пунктів) законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів та дано рекомендації для їх усунення.

Відповідач, як зазначено в акті перевірки, зауважень до перевірки немає, копію акта отримав у день його складення.

18.08.2017 Головним управлінням складено припис про усунення порушень вимог законодавства та встановлено термін для його виконання відповідачем до 18.09.2017.

З метою перевірки виконання відповідачем припису від 18.08.2017 Головним управлінням відповідно до наказу від 09.01.2018 №40 та направлення на проведення заходу від 09.01.2018 №39 проведено позапланову перевірку ТОВ “РЕАЛ ФУД”, за результатом якої складено акт від 24.01.2018 №000035.

Як вбачається з акту перевірки від 24.01.2018 №000035, з 14 порушень, зазначених у приписі від 18.08.2017, неусуненими відповідачем залишились 5 порушень, зокрема: п.3 ч.1 ст.41; п.6 ч.1 ст.42; п.1 ч.1 ст.45; п.2 ч.1 ст.45; п.2 ч.1 ст.46 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів». Заперечень до проведеної перевірки відповідач немає, примірник акта відповідачем отримано у день його складення.

08.02.2018 Головним управлінням щодо ТОВ “РЕАЛ ФУД”, як оператора ринку, складено протокол про правопорушення у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, які полягають у порушенні: п.3 ч.1 ст.41; п.6 ч.1 ст.42; п.1 ч.1. ст. 45; п.2 ч.1 ст.45; п.2 ч.1 ст. 46 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів». Згідно з протоколом за вчинені правопорушення пунктом 1 та пунктом 12 частини 1 статті 64 Закону України “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів” передбачена відповідальність у розмірі від п’яти до восьми мінімальних заробітних плат за кожним пунктом.

Примірник протоколу уповноваженою особою відповідача отримано у день його складення, зауваження до протоколу з боку відповідача відсутні.

На підставі складеного протоколу про правопорушення від 08.02.2018 та відповідно до положень ст.65 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», п.5 ч.1 ст.19 КАС України, Головне управління, як суб’єкт владних повноважень, звернулося до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, коли право на звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб’єкту законом.

Відповідно до ч. 4 ст.5 КАС України суб’єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення до адміністративного суду з даним позовом стало неусунення відповідачем виявлених Головним управлінням під час проведення заходів державного нагляду (контролю) порушень вимог законодавства у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, вказаних у приписі від 18.08.2017. Позивач посилається на положення пунктів 8, 9 ст. 65 Закону №771/97-ВР, які передбачають, що застосування та стягнення штрафу в даному випадку здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 8 статті 65 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» розгляд справ про порушення законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів здійснюється у судовому порядку відповідно до закону.

Положенням про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 667 (далі - Положення № 667) регламентовано, що Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику, зокрема, у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів. Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Отже, у межах спірних правовідносин право Головного управління як суб’єкта владних повноважень на звернення до адміністративного суду передбачене ч.8 статті 65 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів».

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі – Закон №877-V).

Відповідно до ст. 1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом. Спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.

Відповідно до положень ст.7 Закону №877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт (ч.6 ст.7).

На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п’яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу (ч.7 ст. 7).

Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку (ч.8 ст.7 Закону ).

З наведених норм вбачається, що Закон №877-V обмежує право органу державного нагляду (контролю) на звернення до адміністративного суду наявністю підстав для застосування заходів реагування, які полягають у зупиненні виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування для усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду, закон передбачає право органу державного нагляду на складання припису чи іншого розпорядчого документа.

Як встановлено судом, Головним управлінням щодо ТОВ “РЕАЛ ФУД”, як оператора ринку, складено припис від 18.08.2017 про усунення порушень вимог законодавства у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів та встановлено термін для його виконання відповідачем до 18.09.2017.

Законом, який регулює відносини між органами виконавчої влади, операторами ринку харчових продуктів та споживачами харчових продуктів і визначає порядок забезпечення безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, що виробляються, перебувають в обігу, ввозяться (пересилаються) на митну територію України та/або вивозяться (пересилаються) з неї є Закон України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" від 23.12.1997 № 771/97-ВР (Закон №771/97-ВР).

Відповідно до п.55 ч.1 ст.1 Закону №771/97-ВР оператор ринку харчових продуктів (далі - оператор ринку) - суб’єкт господарювання, який провадить діяльність з метою або без мети отримання прибутку та в управлінні якого перебувають потужності, на яких здійснюється первинне виробництво, виробництво, реалізація та/або обіг харчових продуктів та/або інших об’єктів санітарних заходів (крім матеріалів, що контактують з харчовими продуктами), і який відповідає за виконання вимог цього Закону та законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів.

Засади та порядок здійснення державного контролю за харчовими продуктами та/або іншими об’єктами санітарних заходів визначені розділом ІІІ Закону №771/97-ВР в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин.

Відповідно до положень цього розділу державний контроль здійснюється із застосуванням актів державного контролю (ч.3 ст.12 Закону).

Якщо під час здійснення державного контролю буде виявлено порушення вимог законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів, які не створюють безпосередню загрозу здоров’ю споживача, державний інспектор обмежується винесенням попередження оператору ринку про необхідність усунення виявлених порушень у технічно можливий термін, про що робить відповідний запис в акті державного контролю без оформлення протоколу про порушення. У разі неусунення оператором ринку виявлених порушень як це зазначено в акті державного контролю, державний інспектор складає протокол про правопорушення відповідно до статті 65 цього Закону (ч.14 ст.12 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, неусунені порушення, які були зафіксовані в акті перевірки від 24.01.2018 та щодо яких було складено протокол, становлять за своїм змістом порушення загальних гігієнічних вимог щодо поводження з харчовими продуктами, передбачені розділом VII Закону №771/97-ВР (ст.ст. 41, 42, 45, 46).

Відповідальність за вказані правопорушення передбачена пунктом 1 частини 1 ст. 64 Закону №771/97-ВР згідно з яким недотримання вимог законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів щодо гігієнічних вимог до харчових продуктів на всіх стадіях їх виробництва та обігу, тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб у розмірі від п’яти до восьми мінімальних заробітних плат.

Також позивач в протоколі зазначив про застосування пункту 12 частини 1 ст. 64 Закону №771/97-ВР, згідно з яким невиконання законних вимог (рішень) посадових осіб компетентного органу щодо усунення порушень законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів у строк, погоджений із компетентним органом, тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб – у розмірі від п’яти до восьми мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст. 65 Закону №771/97-ВР провадження у справах про порушення законодавства у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів стосовно юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців здійснюється відповідно до вимог цього Закону (ч.1). Протокол про правопорушення, передбачені статтею 64 цього Закону, за результатами здійснення заходу державного контролю мають право складати головні державні інспектори або їх заступники (ч.2). Розгляд справ про порушення законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів здійснюється у судовому порядку відповідно до закону (ч.8). Заява про правопорушення, передбачені статтею 64 цього Закону, разом з іншими матеріалами надсилається до суду у 15-денний строк з моменту складення протоколу про правопорушення (ч.9).

Отже, положеннями статті 65 Закону № 771/97-ВР визначено, що розгляд справ про порушення законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів здійснюється судом в порядку, визначеному цим же Законом. Однак, інших положень, які б визначали сам порядок розгляду судом цих справ, закон не містить.

З наведеного вбачається, що в даному випадку на час виникнення спірних відносин мала місце прогалина в законодавстві, так як в законі був відсутній механізм/порядок розгляду справ про порушення законодавства у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

Відповідо до ч.6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Наведена норма дає право суду у разі наявності прогалин у законодавстві задля забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень вирішити спір у сфері публічно-правових відносин шляхом розширеного тлумачення або застосування аналогії права/закону.

Однак, суд обмежений у цьому праві при розширенні повноважень суб’єкта владних повноважень та безпосередньо самого суду як органу державної влади.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юрисдикція та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначаються Кодексом адміністративного судочинства України. Справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначені положеннями ст.19 КАС України.

За змістом позовної заяви фактично Головне управління звернулось до суду з метою притягнення відповідача до відповідальності за порушення законодавства у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів на підставі складеного протоколу про правопорушення від 08.02.2018. Позивач просить суд застосувати та стягнути з відповідача штраф за виявлені правопорушення.

Відповідно до ст. 238 Господарського кодексу України (далі – ГК України) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Одним із видів адміністративно-господарських санкцій є адміністративно-господарський штраф.

Відповідно до ст. 241 ГК України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Отже, по суті позивач звернувся до суду із вимогою накласти на відповідача адміністративно-господарську санкцію у вигляді штрафу у розмірі 59568,00 грн. і одночасно стягнути його з відповідача.

Проте, повноваження адміністративних судів на розгляд справ про порушення законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів положеннями КАС України не передбачено. Кодексом не визначено ні порядку розгляду такої категорії справ, ні повноважень на застосування адміністративно-господарських санкцій у вигляді штрафу. Отже, законодавець не наділив адміністративні суди повноваженнями на розгляд цієї категорії справ і відповідно на застосування адміністративно-господарських санкцій у вигляді штрафу.

Крім того, як вбачається з положень ст.241 ГК України, порядок стягнення адміністративно-господарського штрафу за порушення у сфері безпечності та окремі показники якості харчових продуктів повинен визначатись саме законом, який регулює відносини, в яких допущено правопорушення.

Таким чином, самостійне наділення себе повноваженнями на розгляд справ про порушення законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів призведе до того, що фактично суд перебере на себе повноваження органу законодавчої влади, що в свою чергу свідчитиме про порушення конституційного принципу розподілу влади.

За приписами статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Виключно визначеним законом органом (посадовою особою) і ніяким іншим органом або посадовою особою не можуть здійснюватися повноваження і прийматись рішення, які згідно з Конституцією України належать до компетенції вказаного органу, в тому числі і судами.

Виходячи з положень Конституції України, КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.02.2017 у справі № 826/7631/15.

На необхідність дотримання принципу "якості закону" неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішення по справі Круслена проти Франції від 24.04.1990 де зазначено, що закон, який надає дискреційне право, має визначати межі здійснення такого права, хоча докладні правила та умови мають міститися в нормах субстантивного права. Проте надання законом виконавчій владі, чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права. Отже, закон має досить чітко визначати межі будь-яких таких повноважень, наданих компетентним органам, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання.

Положення закону повинні бути передбачуваними та надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування (Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Свято-Михайлівська Парафія проти України" від 14.06.2007).

Якість закону пов'язана з достатньою чіткістю встановлення ним тих чи інших обставин, на підставі яких діють державні органи (Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Волохи проти України" від 02.11.2006).

Водночас, слід зазначити, що застосування при розгляді даної справи розширеного тлумачення чи аналогії права/закону суперечитиме основним завданням та засадам здійснення адміністративного судочинства, зокрема положенням ч.1 ст.2, ч.4 ст.5 та ч.1 ст.6 КАС України.

З аналізу спірних правовідносин та чинного на час їх виникнення законодавства, суд приходить до висновку, що адміністративний суд не є компенетним органом, уповноваженим законом, на застосування до ТОВ “РЕАЛ ФУД” штрафу за виявлені в ході здійснення заходу державного нагляду (контролю) порушення законодавства у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів. Таким органом у даному випадку є саме Головне управління Держпродспоживслужби у м. Києві.

Відповідно до ч.4 ст.19 Господарського кодексу України органи державної влади і посадові особи, уповноважені здійснювати державний контроль і державний нагляд за господарською діяльністю, їх статус та загальні умови і порядок здійснення контролю і нагляду визначаються законами.

Відповідно до ст.4 Закону №771/97-ВР держава здійснює регулювання безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, зокрема, шляхом здійснення державного контролю та притягнення операторів ринку, їх посадових осіб до відповідальності у разі порушення законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів.

Згідно зі ст. 8 Закону №771/97-ВР центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів (компетентний орган) вживає у межах своїх повноважень заходів для усунення порушень цього Закону та притягнення винних у таких порушеннях осіб до відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до пунктів 1, 3 та 4 Положення № 667 Держпродспоживслужба, як компетентний у цій сфері орган, який здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи, відповідно до покладених на неї завдань у межах повноважень, передбачених законом, складає протоколи та розглядає справи про правопорушення (пп.19 п.4); здійснює інші повноваження, визначені законом (пп.28 п.4).

Відповідно до п.6 Положення №667 Держпродспоживслужба для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема здійснювати заходи державного нагляду (контролю) відповідно до закону (пп.8 п.6); вимагати відповідно до закону від суб’єктів господарювання усунення виявлених порушень (пп.9 п.6); вживати у межах повноважень, передбачених законом, заходів до усунення порушень вимог закону і притягнення винних у таких порушеннях осіб до відповідальності відповідно до закону (пп.10 п.6).

Крім того, повноваження даного органу щодо застосування адміністративних та адміністративно-господарських санкцій регламентовані ГК України.

Відповідно до ст. 239 ГК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції, зокрема, як адміністративно-господарський штраф.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав у визначений позивачем строк, до 18.09.2017, вимоги припису від 18.08.2017 та не усунув порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю) та зафіксованих в акті перевірки від 24.01.2018. Порушення, за вчинення яких складено протокол, становлять за своїм змістом порушення загальних гігієнічних вимог щодо поводження з харчовими продуктами, передбаченими розділом VII Закону №771/97-ВР (ст.ст. 41, 42, 45, 46).

Відповідальність за вказані правопорушення передбачена частиною 1 ст. 64 Закону №771/97-ВР. Однак, порядок притягнення до відповідальності та застосування штрафних санкцій, як уже зазначалось вище, цим законом не визначено.

Суд вважає, що за таких обставин у спірних правовідносинах слід керуватися положеннями Закону №877-V, який є загальним по відношенню до Закону №771/97-ВР.

Відповідно до положень ст.8 Закону №877-V орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право застосовувати санкції до суб’єктів господарювання, їх посадових осіб та вживати інших заходів у межах та порядку, визначених законом (абз. 6 ч. 1 ст.8).

Відповідно до ч.9 ст.4 Закону №877-V невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб'єкта господарювання згідно із законом.

Відповідно до положень ст. 12 Закону №877-V невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб'єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

У разі застосування санкцій за порушення вимог законодавства, зокрема, якщо законом передбачаються мінімальні та максимальні розміри санкцій, враховується принцип пропорційності порушення і покарання. Санкція, що застосовується до суб’єкта господарювання при першому порушенні, не може бути вищою за мінімальну санкцію, передбачену відповідним законом (ч.2 ст.12).

У разі несплати суб’єктом господарювання застосованої до нього штрафної санкції за результатами здійснених заходів державного нагляду (контролю) протягом 15 календарних днів з дня вручення або направлення розпорядчого документа в порядку, передбаченому абзацами дванадцятим і тринадцятим частини дев’ятої статті 7 цього Закону, якщо розпорядчі документи не були оскаржені до органу державного нагляду (контролю) та/або в судовому порядку та залишені в силі, сума санкції стягується в судовому порядку (ч.3 ст.12).

З аналізу наведених норм вбачається, що застосування до суб'єкта господарювання штрафних санкцій здійснюється суб'єктом владних повноважень, який здійснює державний нагляд (контроль), а тому саме до компетенції Держпродспоживслужби віднесено право вживати у межах повноважень, передбачених законом, заходів до усунення порушень вимог закону і притягнення винних у таких порушеннях осіб до відповідальності відповідно до закону, тобто застосовувати санкції.

Такий висновок та підхід узгоджується з положеннями новоприйнятого Закону України “Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров’я та благополуччя тварин” від 18.05.2017 №2042-VIII (на момент виникнення спірних відносин не набрав чинності), яким законодавець усунув наявну прогалину у законодавстві і статтею 66 Закону визначив чіткий порядок розгляду справ про порушення законодавства про харчові продукти та корми, уповноваживши на їх розгляд компетентні органи виконавчої влади.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

При зверненні до суду суб'єктів владних повноважень з метою реалізації владних управлінських функцій, передбачених законами України, предметом судового розгляду є вимоги публічних органів. За умови неоскарження в судовому порядку таких вимог, презюмується, що вони є правомірними, а відтак спір у таких справах відсутній. У зв'язку з цим, відсутні підстави для розгляду такої справи в адміністративному суді, оскільки публічний орган наділений владними повноваження, реалізація яких у порядку та межах, визначених Конституцією та законами України, дає можливість самостійно застосовувати до фізичних та юридичних осіб заходи для усунення порушень законодавства у відповідній сфері та притягнення винних у таких порушеннях осіб до відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечує правомірності дій Головного управління щодо здійснення заходів контролю та не оскаржував у судовому порядку ні припис, ні протокол, що підтверджує відсутність спору у даній справі.

З огляду на викладене, за результатом розгляду справи суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві до ТОВ “РЕАЛ ФУД” про застосування та стягнення штрафних санкцій за порушення вимог законодавства у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів відсутні, а отже позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур