Справа № 813/1841/18
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/1841/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Шавель М.М.

за участі:

представника позивача Несторович Б.В.

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу, -

в с т а н о в и в :

На розгляді Львівського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовною заявою Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до ФО-П ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу.

Ухвалою суду від 05.05.2018 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 22.05.2018 року відмовлено в клопотанні відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

В обґрунтування позову зазначено, що за час здійснення діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 в позивача виник податковий борг, який становить 66050,76 грн. Вказує, що суми податків є узгодженими та у встановлені законом строки не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві. У відзиві відповідач вказує, що об'єктом плати за землю являється земельна ділянка площею 5,123 га. з об'єктами нерухомого майна ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на підставі договору оренди земельної ділянки від 27.12.2011 р. передана у користування відповідача. Однак 10.08.2016 такий об'єкт нерухомого майна відчужений відповідно до договору купівлі - продажу західній конференції Церкви Адвентистів сьомого дня в Україні. Так як обєкт нерухомості відчужений, обов'язок сплати податку за землю переходить до нового власника.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав наведених в відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа - підприємець та перебуває на обліку в Стрийській ОДПІ як платник єдиного податку.

Згідно довідки ГУ ДФС в Львівській області року за ФО-П ОСОБА_2 рахується станом на 14.03.2018 року податковий борг на загальну суму 66 050,76 грн., а саме з орендної плати з фізичних осіб.

Податковий борг у розмірі 66 050,76 грн., заявлений до стягнення у цій справі, складається з:

- 27 154,77 грн.( штрафні санкції, залишок несплаченого грошового зобов'язання, яке виникло відповідно до податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № 37677-13 від 31.10.2016 року);

- 1 048,49 грн. (пеня за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов'язання яке виникло відповідно до податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № 89729-17 від 30.06.2015 року);

- 40.07 (пеня за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов'язання яке виникло відповідно до податкового повідомлення-рішення форми «Ш» № від 05.09.2016 року ;

- 403,14 (пеня за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов'язання яке виникло відповідно до податкового повідомлення-рішення форми «Ш» № від 05.09.2016 року ;

- 307,11 (пеня за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов'язання яке виникло відповідно до податкового повідомлення-рішення форми «Ш» № 37677 від 31.10.2016 року ;

- 37 096,18 грн.( штрафні санкції, залишок несплаченого грошового зобов'язання, яке виникло відповідно до податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № від 02.01.2018 року).

Як встановлено по справі, 27.11.2011 року між ОСОБА_2 та Миколаївською районною державною адміністрацією було укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення строком на 9 років.

10.08.2016 між ОСОБА_2 та західною конференцією Церкви Адвентистів сьомого дня в Україні укладено договір купівлі-продажу комплексу, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п.п.14.1.137 п.14.1 ст.14 ПК України, орган стягнення, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п.41.2 ст.41 ПК України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.

Відповідно до п. 57.2 ст. 57, у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не повязаних з порушенням податкового законодавства, такий платник податків зобовязаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання у строки, визначені в цьому Кодексі, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Згідно п. 57.3 ст. 57 Кодексу, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п. 54.3.1-54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобовязаний сплатити нараховану суму грошового зобовязання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобовязання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем узгодження.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби у відповідності до вимог пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно зі ст.95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Законом України «Про внесення змін до ПК України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 року №1797-VІІІ внесено зміни до Податкового кодексу України та ст.19-1 Кодексу викладено в новій редакції, відповідно до якої функції з погашення податкового боргу закріплено за ГУ ДФС у Львівській області.

Відповідно до частини 3 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 1 статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. За положенням частини 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. Отже з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв'язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною 2 статті 120 ЗК України. Тобто особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому Договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно, отже Договір не підлягає розірванню.

Наведене також узгоджується з правовою позицією постанови Верховного Суду України від 08.06.2013 у справі № 21-804а16, згідно з якою у частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, судом встановлено, що 10.08.2016 позивач відчужив нерухоме майно, що знаходилось на земельній ділянці, а відтак, обов'язок сплати земельного податку переходить до нового власника західної конференції Церкви адвентистів сьомого дня в Україні.

Відповідач 10.03.2017 року повідомив Миколаївське відділення Стрийської ОДПІ щодо продажу комплексу, однак позивач продовжував нараховувати орендну плату.

За правилами, встановленими статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач жодними належними та допустимими доказами не підтвердив обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати з сторін на стягуються.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246 КАС України , суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Львівського апеляційної адміністративного суду. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Львівський окружний адміністративний суд.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2018 року.

Суддя Кухар Н.А.