Справа № 820/4557/18
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

31 липня 2018 р. справа № 820/4557/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біленського О.О.,

при секретарі судового засідання - Поволяєвій К.В.,

за участі:

представника позивача - Рись В.Г.,

представника відповідача - Гуда К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СБ Рембудсервіс" (61091, м. Харків, вул. Харківських дивізій, 19, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СБ Рембудсервіс" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд:

- скасувати повністю податкове повідомлення-рішення №1 від 15.05.2018, яке винесене ГУ ДФС у Харківській області, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств;

- скасувати повністю податкове повідомлення-рішення №1 від 15.05.2018, яке винесене ГУ ДФС у Харківській області, яким збільшено суму грошового зобов'язання податку на додану вартість;

- скасувати повністю податкове повідомлення-рішення №1 від 15.05.2018, яке винесене ГУ ДФС у Харківській області, яким зменшено суму від'ємного значення податком на прибуток;

- скасувати повністю податкове повідомлення-рішення №1 від 15.05.2018, яке винесене ГУ ДФС у Харківській області, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «СБ Рембудсервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства України в законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017. За результатами проведення перевірки був складений Акт від 29.03.2018 №1136/20-40-14-01-08/14061407. До перевірки позивачем були надані всі необхідні первинні документи, які підтверджують факт реального здійснення господарських операцій з постачання будматеріалів та виконання підрядних робіт з поточного та капітального ремонтів. Посилання відповідача в акті перевірки, як на підставу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, на податкову інформацію є недопустимим, оскільки висновки, викладені в зазначених документах не стосуються прав чи обов'язків позивача, як платника податків. Зазначені акти свідчать лише про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача. Позивач вважає зазначені податкові повідомлення-рішення неправомірними, необґрунтованими, безпідставними через відсутність доказів порушення товариством податкового законодавства, а тому просить скасувати їх в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та їх винесення на підставі та на виконання норм податкового законодавства за результатами перевірки позивача, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. У відзиві на адміністративний позов зазначив, що для здійснення господарських взаємовідносин із контрагентами платником укладено низку договорів на постачання будівельних матеріалів та виконання ремонтно-будівельних робіт. З урахуванням наявної податкової інформації щодо відсутності умов для виконання договорів контрагентами позивача, наявності відкритих кримінальних проваджень, а також порушенням контрагентами своїх податкових обов'язків щодо подачі податкових декларацій вважає що, це в свою чергу унеможливлює виконання таких послуг контрагентами.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СБ Рембудсервіс» зареєстроване в якості юридичної особи 30.10.1995 року за кодом ЄДПРОУ 14061407, перебуває на податковому обліку у Східній ОДПІ м. Харкова за №АО-098 з 26.10.1994 року. ТОВ «СБ Рембудсервіс» є платником податку на додану вартість з 28.11.2013 року.

З наявних матеріалів справи вбачається, що у період з 28.02.2018 року по 22.03.2018 року на підставі направлень від 27.02.2018 року №1765, №1766, №1767, №1768, №1769 та наказу від 09.02.2018 року №816, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 41.1 статті 4, пунктів 61.1, 61.2 статті 61, підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 75.1 статті 75, статті 77, статті 82 Податкового кодексу України, згідно із затвердженим планом - графіком проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, фахівцями контролюючого органу проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «СБ Рембудсервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 з питань єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами перевірки було складено акт №1136/20-40-14-01-08/14061407 від 29.03.2018 року "Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «СБ Рембудсервіс» податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, яким встановлені наступні порушення:

- п.44.1 ст.44, пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п. 135.1 ст.135 Податкового кодексу України, ст.1, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.1999р. зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету,

- п.44.1 ст. 44, п.186.4 ст.186, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету та встановлено завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

На підставі висновків акта перевірки №1136/20-40-14-01-08/14061407 від 29.03.2018 року, Головним управлінням ДФС у Харківській області винесені податкові повідомлення - рішення:

- №1 від 15.05.2018, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств;

- №1 від 15.05.2018, яким збільшено суму грошового зобов'язання податку на додану вартість;

- №1 від 15.05.2018, яким зменшено суму від'ємного значення податком на прибуток;

- №1 від 15.05.2018, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість.

В порядку досудового оскарження вказані рішення позивачем не оскаржувалися.

При цьому, встановлені перевіркою порушення виникли внаслідок господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Лагуна 057», ТОВ «Віндерра», ТОВ «Холдер Лімітед», ТОВ «Нікотранс», ТОВ «Природа-Торг», ТОВ «Елентра Компані», ТОВ «Івамар Трейд», ТОВ «Самміт-Агро-Трейд», ТОВ «БК Дуоліт», ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», ТОВ «Морська продукція Азову», що підтверджується змістом акту перевірки, адміністративного позову та відзиву.

Перевіряючи обґрунтованість висновків фахівців ГУ ДФС у Харківській області, викладених в акті перевірки, судом встановлено наступне.

Між позивачем та ТОВ «Лагуна 057» були укладені договори підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт № 15 СП від 10.08.2015 р. на виконання поточного ремонту покрівлі гуртожитку №14 НТУ «ХПІ» по вул. Балканська, 19, м. Харків; №1 СП від 14.09.2015 р. на виконання поточного ремонту підлоги Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №85 ХМР , м. Харків, вул. Зубарєва, 29; №143 СП від 10.09.2015 р. на виконання поточного ремонту системи опалення Малоданилівського ліцею Дергачівської районної ради Харківської області за адресою: вул.Ювілейна, смт Мала Данилівка, Дергачівський район, Харківськка обл.; №19СП від 21.09.2015 р. на виконання поточного ремонту зовнішньої системи електропостачання учбових корпусів НФаУ за адресою: м.Харків, вул.Блюхера, 4; №1СП від 22.10.2015 р. на виконання послуг з поточного ремонту входу в групу №1 в Дитячому навчальному закладі №30 Дзержинського району за адресою: вул. Ахсарова,13 Б, м.Харків; №177СП від 29.10.2015 р. на виконання поточний ремонт теплової рамки Прудянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Дергачівської районної ради Харківської обл. за адресою: площа Леніна, 3, смт Прудянка, Дергачівський район, Харківська обл.; №1СП від 09.11.2015 р. на виконання поточний ремонт Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) №3 ХМР за адресою: м.Харків, вул.Рум'янцівська,4; №237СП від 12.11.2015 р. на виконання поточний ремонт м'якої покрівлі житлового будинку за адресою: м.Харків, просп. Перемоги, 48; №29СП від 22.10.2015 р. на виконання капітального ремонту кафедри «зварювання» в колишньому приміщенні енергомеханічної ділянки УПЦ НТУ «ХПІ» за адресою: м.Харків, вул.Фрунзе, 21; №15СП від 23.07.2015 р. на виконання поточний ремонт санвузла 2-3 поверху корпуса ВЦ (колишнього вечірнього) НТУ «ХПІ» за адресою: м.Харків, вул.Фрунзе, 21; № 2СП від 20.10.2015 р. на виконання поточного ремонту неслужбових приміщень КЗ ХМ СДЮСШОР «Комунар» за адресою: м.Харків, пров. Лісопарківський,1-й, №1 м.Харків; №3СП від 07.12.2015 р. на виконання поточного ремонту системи опалення та гарячого водопостачання Харківської загальноосвітньо школи І-ІІІ ступенів № 71 ХМР за а адресою: м.Харків, вул.12 квітня; №122СП від 30.11.2015 р. на виконання послуг з поточного ремонту по благоустрою прибудинкової території КЗ «СНВК № 2» ХОР за адресою: м.Харків, вул.Володарського, 32; №16СП від 16.12.2015 р. на виконання поточного ремонту гуртожитку № 1 «Гігант» секція №8 НТУ «ХПІ» за адресою: вул.Пушкинська,79; №1СП від 10.12.2015 р. на виконання послуг з поточного ремонту аварійних ділянок трубопроводів холодного водопостачання (стояки № 15,16) та гарячого водопостачання (стояки№ 3,15,16) в гуртожитку № 2 ХДАФК за адресою; м.Харків, вул.Переможна,21; №216СП від 18.12.2015 р. на виконання поточного ремонту системи опалення Козачолопанського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний заклад» Дергачівської райради Харківської обл.; №220СП від 18.12.2015 р. на виконання послуг з поточного ремонту системи опалення Дергачівської вечірньої школи ІІ-ІІІ ступенів Дергачівської районної ради Харківської області; Умови договорів є типовими та не суперечать діючому законодавству України. На підтвердження виконання вказаних договорів позивачем оформлені первинні документи: кошторисна документація - локальні кошториси, договірні ціни, відомості ресурсів, розрахунки; довідки про вартість виконаних робіт (кб-3); акт прийомки виконаних робіт (кб-2в), акти передачі в роботу будматеріалів підрядникам; податкові накладні, банківські виписки; акти взаємозаліку та акти надання генпідрядних послуг.

Між позивачем та ТОВ «Віндерра» були укладені договори підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт №137 СП від 02.09.2015 р. на виконання поточного ремонту каналізаційної системи Пересічанської ЗОШ Дергачівського р-ну Харківської обл.; №1СП від 09.06.2015 р. на виконання поточного ремонту КЗ «Спеціальна школа - інтернат ЗОШ №55 ХОР за адресою: м.Харків, вул.12-го Квітня, 12; №1СП від 01.09.2015 р. на виконання поточного ремонту козирків входів житлового будинку за адресою: просп. Гер. Сталінграду, 140А, м.Харків; № 2СП від 01.09.2015 р. на виконання поточного ремонту козирків входів житлового будинку за адресою: просп. Героїв Сталінграду, 140Б , м.Харків; №22СП від 22.09.2015 р. на виконання поточного ремонту аварійних ділянок трубопроводів холодного та гарячого водопостачання в гуртожитку №1 Харківської державної академії фізичної культури по вул.Переможній, 23, м.Харків; №1СП від 01.10.2015 р. на виконання капітальний ремонт внутрішніх приміщень аудиторія №1101, кафедри ТММ та САПР корпусу У-1 НТУ «ХПІ» за адресою: м.Харків, вул.Фрунзе,21; №2СП від 02.11.2015 р. на виконання капітального ремонту інших об'єктів мережі теплопостачання в орендованому приміщенні Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м.Харкова за адресою: м.Харків, просп.Московський, будинок, 198/3; №1СП від 08.10.2015 р. на виконання капітального ремонту стрілецького тиру КУ «ХМР ДЮСШ Олімпійського резерву зі стрільби з лука «Комунар» за адресою: пров.Лесопарківський,2-й, 13-А, м.Харків; №1СП від 20.10.2015 на виконання поточного ремонту житлового будинку ЖК «Олексіївський-5», за адресою: м.Харків,просп.Перемоги,48 (під'їзди № 11,12 та частково № 10). Умови договорів є типовими та не суперечать діючому законодавству України. На підтвердження виконання вказаних договорів позивачем оформлені первинні документи: кошторисна документація - локальні кошториси, договірні ціни, відомості ресурсів, розрахунки; довідки про вартість виконаних робіт (кб-3); акт прийомки виконаних робіт (кб-2в), акти передачі в роботу будматеріалів підрядникам; податкові накладні, банківські виписки; акти взаємозаліку та акти надання генпідрядних послуг. Між позивачем та ТОВ «Нікотранс» були укладені договори підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт №2-РСП від 09.02.2016 р. на виконання поточного ремонту внутрішніх приміщень аудиторії №35, головний (ректорський корпус ) НТУ «ХПІ» за адресою:вул.Фрунзе, 21, в м.Харків; №1-РСП від 09.02.2016 р. на виконання поточного ремонту частини покрівлі кафедри теплотехніки в лабораторному корпусі НТУ «ХПІ» вул.Фрунзе, 21, в м.Харків; Умови договорів є типовими та не суперечать діючому законодавству України. На підтвердження виконання вказаних договорів позивачем оформлені первинні документи: кошторисна документація - локальні кошториси, договірні ціни, відомості ресурсів, розрахунки; довідки про вартість виконаних робіт (кб-3); акт прийомки виконаних робіт (кб-2в), акти передачі в роботу будматеріалів підрядникам; податкові накладні, банківські виписки; акти взаємозаліку та акти надання генпідрядних послуг. Також між позивачем та ТОВ «НІКОТРАНС» був укладений договір надання юридичних послуг № 1 від 02.11.2015 р. В ході виконання якого складені додаткові угоди № 1 від 05.11.2015 р. та № 2 від 27.11.2015 р., у яких конкретизовані юридичні послуги, акти приймання-передачі, податкові накладні, платіжні документи.

Між позивачем та ТОВ «Холдер Лімітед» були укладені договори підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт №19СП від 16.12.2015 р. на виконання послуг з поточного ремонту вентиляції в будівлі кафедр пластмас і кераміки НТУ «ХПІ»; №18СП від 16.12.2015 р. на виконання послуг з поточного ремонту частини фасаду і вимощення кафедри теплотехніки в лабораторному корпусі НТУ «ХПІ»; № 17СП від 16.12.2015 р. на виконання послуг з поточного ремонту вентиляції в будівлі лабораторії лаків, фарб, процесів та апаратів НТУ «ХПІ»; №ХА2СП від 23.12.2015 р. на виконання послуг з поточного ремонту аварійних ділянок трубопроводів опалення навчального корпусу Харківської державної академії фізичної культури по вул. Клочківській, 99; №3-РСП від 01.03.2016 р. на виконання послуг з очищення покрівлі від снігу та криги і бурульок НТУ «ХПІ»; № 43СП від 02.03.2016 р. на виконання послуг з поточного ремонту аварійних ділянок трубопроводів опалення навчального корпусу Харківської державної академії фізичної культури по вул. Клочківській, 99; №101СП від 25.04.2016 р. на виконання капітального ремонту м'якої покрівлі над неслужбовими приміщеннями Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №165 ХМР за адресою: м.Харків, вул.Метробудівників,7; № 5СП від 29.04.2016 р. на виконання послуг з поточного ремонту у приміщенні бібліотеки у навчальному корпусі Нац. Фар.Унів. за адресою:м.Харків вул.Валентинівська,4(літ.В-4); № 6СП від 29.04.2016 р. на виконання поточного ремонту (благоустрій території) учбових корпусів; №5СП від 16.05.2016 р. на виконання послуг з поточного ремонту приміщеннь харчоблоку КЗ»Харківська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів №6» ХОР за адресою: м.Харків, вул.Ф.Крала, 49; №54СП від 25.04.2016 р. на виконання поточного ремонту об'єктів зеленого господарства (Сквер по вул. Харківськиї Дивізій); №56СП від 25.04.2016 р. на виконання послуг з поточного ремонту об'єктів зеленого господарства (Сквер біля Стели по вул.Харківських Диваізій); №55СП від 25.04.2016 р. на виконання поточного ремонту об'єктів зеленого господарства (м-н Конституції); №31/05СП від 31.05.2016 р. на виконання поточного ремонту покрівлі гуртожитку Краснокутського професійного аграрного ліцею за адресою: Харківська обл.с.Чернещина, вул.Петровського ,40; Умови договорів є типовими та не суперечать діючому законодавству України. На підтвердження виконання вказаних договорів позивачем оформлені первинні документи: кошторисна документація - локальні кошториси, договірні ціни, відомості ресурсів, розрахунки; довідки про вартість виконаних робіт (кб-3); акт прийомки виконаних робіт (кб-2в), акти передачі в роботу будматеріалів підрядникам; податкові накладні, банківські виписки; акти взаємозаліку та акти надання генпідрядних послуг.

Суд звертає увагу, що під час виконання вказаних підрядних договорів позивач виконував функції генерального підрядника перед субпідрядниками-контрагентами, за що договорами підряду була передбачена винагорода у розмірі 5% та 2,5% від суми робіт (послуг). За фактом виконання генпідрядником послуг позивачем були складені та підписані з виконавцями двосторонні акти прийому-передачі генпідрядних послуг, складені та зареєстровані податкові накладні. Тобто позивачем були задекларовані податкові зобов'язані з ПДВ, які не були зменшені відповідачем.

Між позивачем з однієї сторони та ТОВ «Лагуна 057», ТОВ «Холдер Лімітед», ТОВ «Нікотранс», ТОВ «Природа-Торг», ТОВ «Елентра Компані», ТОВ «Івамар Трейд», ТОВ «Самміт-Агро-Трейд», ТОВ «БК Дуоліт», ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», ТОВ «Морська продукція Азову», з іншої, мали місце відносини з поставки товарів. Дані відносини оформлені укладенням як окремих договорів: № 25-03 від 23.03.2016; № 01/10 від 01.10.2015; б/№ від 02.11.2015; № 01/09 від 01.09.2015; № 1 від 04.05.2016; № 25-03 від 23.03.2016, так і шляхом обміну документами в яких були погоджені суттєві умови: номенклатура товарів, кількість, ціна тощо. На виконання договорів поставки позивачем були складені та надані договори, рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні документи.

Зобов'язання позивача з оплати придбаних робіт, послуг та товарів було виконано шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових грошових коштів.

В подальшому вказані роботи були використані позивачем при організації власної господарської діяльності та реалізовані на адресу своїх замовників (Департамент Житлового господарства Харківської міської ради, КП «Жилкомсервис», заклади освіти) в рамках договорів підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт, які були попередньо укладені між позивачем та наведеними замовниками.

З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час замовникам передані всі результати ремотно-будівельних робіт за спірними договорами.

Відповідно до наданих документів зазначені договори було виконано у повному обсязі.

Виходячи з вказаних в акті перевірки обставин, відповідач зробив висновки, що позивач та вищевказані контрагенти не здійснювали реально фінансово-господарські операції, а оформлювали відносини лише для отримання необґрунтованої податкової вигоди.

З такими висновками акту перевірки суд не може погодитися, оскільки вони зроблені передчасно та на підставі припущень відповідача, а не на підставі доказів, які можуть бути використані у відповідності до законодавства.

В матеріалах справи відсутні вироки судів за ст.205 та 205-1 Кримінального кодексу України, такі що набрали законної сили та якими встановлено факти фіктивності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Щодо висновків відповідача стосовно контрагентів, які є учасниками кримінальних проваджень, то вони є передчасними та такими, що не мають відношення до позивача.

Згідно ч. 8 ст. 95 КПК України сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право отримувати від учасників кримінального провадження та інших осіб за їх згодою пояснення, які не є джерелом доказів.

Таким чином пояснення, на які посилається Відповідач не є належними та допустимими доказами порушень з боку позивача.

Сама по собі наявність кримінальних проваджень відносно конкретних підприємств не свідчить про те, що такі підприємства судом будуть визнані фіктивними, а стосовно посадових осіб таких підприємств будуть наявні вироки суду за ст.ст.191, 205, 212, 364 КК України.

Разом з тим, надані позивачем первинні документи в сукупності із іншими дослідженими судом доказами є достатніми доказами реального виконання господарських операцій.

При цьому суд зазначає, що матеріали справи не містять вироку суду за статтею 205 Кримінального кодексу України - фіктивне підприємництво.

Також, в акті перевірки немає жодного посилання на вироки судів у відповідних кримінальних провадженнях, наявність судових експертиз, які би встановлювали, зокрема, несправжність підписів посадових осіб на первинних документах, складених для позивача тощо. В акті перевірки також не вказано жодного факту чи обставини, яка б підтверджувала фіктивність вказаних контрагентів (окрім порушених кримінальних проваджень), а також факт наявності умислу на укладання фіктивних правочинів з позивачем.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, покупець не може нести відповідальність за несплату податку продавцями. Сама по собі несплата податку продавцем і його постачальниками (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування (не є підставою для зменшення податкового кредиту або відмови у відшкодуванні зазначеного податку покупцю, який відніс до податкового кредиту суму ПДВ, сплачену продавцю разом із ціною товару або послуги) (постанова ВСУ № 08/28 від 12.02.2008 р., постанова ВСУ № 09/05 від 13.01.2009 р., постанова ВСУ № 10/21 від 02.03.2010 р.).

Виключенням з цього правила є, якщо буде підтверджено належними доказами, що платник податків знав про те, що його контрагент є фіктивною фірмою (створений без наміру здійснення господарської діяльності) і метою укладених правочинів та здійснених господарських операцій було саме ухилення від сплати податків або отримання так званої податкової вигоди через формування податкового кредиту та валових витрат платника податку).

Таким чином, відповідач жодних доказів щодо наявності у позивача обізнаності щодо «фіктивності» його контрагентів не навів, отже не може стверджувати про наявність у позивача умислу на укладення фіктивних угод.

Верховний Суд України у постанові від 27.10.2015 р. у справі № 826/661/14 (№ 21-1539а15) зазначив, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

З огляду на викладене аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків. При цьому загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 цього Кодексу).

Отже, одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

«…Необхідно зазначити, що наявність або відсутність окремих документів, як і певні недоліки в їх заповненні (описка, помарка, не заповнення певного реквізиту) носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтак не є і підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних, зокрема інших первинних документів, випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а отже безпідставним є і посилання контролюючого органу на складення товарно-транспортних накладних з порушенням Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363» (ВАСУ від 18.05.2017 р. у справі № К/800/36463/16).

Відносно відсутності контрагентів позивача за місцезнаходженням, відсутності у них матеріальних та трудових ресурсів, суд зазначає наступне.

Посилання контролюючого органу на відсутність контрагентів позивача за місцезнаходженням не береться судом до уваги, оскільки цей факт не може свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань перед позивачем, як не може свідчити про вказане і відсутність достатніх (на думку контролюючого органу) матеріальних та трудових ресурсів, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин контрагенти позивача не були позбавлені права укладати з іншими суб`єктами господарювання договорів з метою виконання своїх зобов'язань перед позивачем.

Також, позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, зокрема і щодо подання звітності та декларування податкових зобов'язань, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Вказане цілком узгоджується з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10, від 31.10.2014 року у справі № 21-318а14, а саме, законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару (робіт, послуг) та дотримання ними вимог податкового законодавства. Навіть у разі, якщо контрагент не виконав своїх зобов'язань зі сплати податків, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Також, законодавство України не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Таким чином, отримана контролюючим органом податкова інформація щодо контрагентів позивача не може свідчити про нереальність господарських операцій.

Щодо припущень відповідача відносно контрагентів позивача, які не подавали звітність, у яких кількість працюючих не дозволяє їм здійснювати фінансово - господарську діяльність, суд зазначає наступне.

Не можуть враховуватись твердження відповідача про те, що згідно з даними аналізу Єдиного реєстру податкових накладних (далі - «ЄРПН») встановлена невідповідність номенклатури товару який було придбано, а в подальшому реалізовано по ланцюгу постачання на користь Позивача. Така невідповідність даних в ЄРПН може бути зумовлена тим, що дані постачальники купували товари, поставлені Позивачу, у контрагентів, що не є платниками ПДВ, у зв'язку з чим й інформація про поставку товарів може бути відсутня в ЄРПН. При цьому, мав місце аналіз виключно за даними реєстру податкових накладних, без взяття до уваги можливість придбання товару у осіб, що не є платниками ПДВ. Також аналіз базувався на ідентичних періодах, що не дає можливість визначити придбання товарів по минулим періодам.

Таким чином, висновки податкового органу, що ґрунтуються на тому, що за даними лише ЄРПН без взяття до уваги можливість придбання товару/робіт у неплатників ПДВ, є лише однобічними припущеннями, що основані на аналізі лише деяких обставин, які в повній мірі не можуть відображати яким саме чином постачальники придбавали надані роботи.

Як зазначив ВАСУ у своїй ухвалі у справі № К/800/27236/13 від 8 лютого 2017 року, «факт ненадання контрагентом підтверджуючих здійснення господарських операцій документів свідчить про порушення податкової дисципліни саме цим суб'єктом господарювання, за що позивач, в силу положень статті 61 Конституції України, не може нести відповідальності».

Окремо суд акцентує увагу й на принципі індивідуалізації юридичної відповідальності, що закріплений статтею 61 Конституції України.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У той самий час згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами. Отже, позивач не може нести наслідків невиконання контрагентами їх зобов'язань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії". У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені ДПІ аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Судом встановлено, що податкові накладні, виписані за спірними господарськими операціями, відповідають вимогам ст. 201 Податкового кодексу України. Доказів протилежного до суду не надано.

Предметом правочинів між позивачем та його контрагентами є товари, роботи та послуги, котрі не обмежені в цивільному обороті, зміст прав та обов'язків сторін спірних правочинів не суперечать закону.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує наступні приписи норм чинного законодавства.

Суд зазначає, що згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу, а відповідно до п.п.14.1.179 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Відповідно до п. 201.10 ст. 210 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 201.4 ст.201 ПК України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань (п.201.7 ст.201 ПК України).

Відповідно до п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 200.1 ст.200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Відповідно до п. 200.3 при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.198.4 ст.198 ПК України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктами 1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Установленим обставинам належить давати оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності. Зокрема, відсутність ліцензії чи іншого дозвільного документа не є безумовним доказом неправомірності вчиненої господарської операції. Однак ця обставина може вказувати на те, що відповідна особа не мала можливості та належної кваліфікації на здійснення певних дій, а отже, і на їх можливу відсутність (Лист Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11).

Відповідно до п.201.15 ст.201 ПК України зведені результати обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. Платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Форма і порядок заповнення реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог розділу II цього Кодексу.

Отже, отримання податкової накладної є необхідною умовою правомірного формування податкового кредиту покупця товарів, робіт, послуг.

Судом встановлено, що первинні документи по взаємовідносинах позивача з вищезазначеними контрагентами оформлені належним чином та у відповідності до приписів чинного законодавства України, документи не мають дефекту форми, змісту або походження, які в силу положень ст.44 Податкового кодексу України, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1994 року № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичною сили.

На час укладання договорів контрагенти позивача зареєстровані як юридичні особи та були платниками податку на додану вартість.

Матеріалами справи підтверджено, що товари, роботи та послуги, придбані та отримані позивачем у вищезазначених контрагентів, використані позивачем для забезпечення господарської діяльності та відображені у податковому обліку позивача.

Щодо посилань податкового органу на відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами на підставі податкової інформації про відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів (робіт, послуг), суд зазначає, що чинним законодавством України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару (робіт, послуг) та дотримання ними вимог податкового законодавства. Навіть у разі, якщо контрагент не виконав своїх зобов'язань зі сплати податків, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Також, законодавство України не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Таким чином, отримана контролюючим органом податкова інформація щодо контрагентів позивача не може свідчити про нереальність господарських операцій.

Наявні у справі докази не містять жодних доказів наявності між позивачем та контрагентами позивача взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 9 КАС України не виявлено.

Щодо порушення позивачем вимог п.44.1 ст.44, пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п. 135.1 ст.135 ПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об'єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об'єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно п. 135.1. ст. 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

На підтвердження правильності нарахування податку на прибуток підприємств позивачем були надані достатні первинні документи по взаємовідносинам позивача із ТОВ «Лагуна 057», ТОВ «Віндерра», ТОВ «Холдер Лімітед», ТОВ «Нікотранс», ТОВ «Природа-Торг», ТОВ «Елентра Компані», ТОВ «Івамар Трейд», ТОВ «Самміт-Агро-Трейд», ТОВ «БК Дуоліт», ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», ТОВ «Морська продукція Азову».

Суд зазначає, що оскільки господарські операції підтверджені документами, то платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат та зменшення об'єкта оподаткування з податку на прибуток.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не було допущено порушень з податку на прибуток приватних підприємств , що встановлені актом перевірки.

Що стосується порушень позивачем під час вчинення господарських операцій з постачальниками ТОВ «Новаторбуд» та ТОВ «ТСЦ Будпартнер» суд зазначає, що відповідач в акті обґрунтовував свої висновки виходячі з того, що був факт повернення товару позивачу, однак останній не зменшив свої показники податкового кредиту, чим порушив п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України. В ході судового розгляду позивачем були надані докази, які спростовують такий висновок (платіжні документи, податкові накладні, коригування до податкових накладних, податкові декларації тощо). Зокрема встановлено, що в ході господарських операцій не мало місце повернення товару та зміна суми компенсації вартості товару, а відбулася зміна номенклатури товару.

Відповідно до п.192.1. ст.192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов'язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.

Відповідно до п. 21 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженому Наказом Міністерства фінансів від 31.12.2015 № 1307 у разі здійснення коригування сум податкових зобов'язань, а також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, не пов'язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг, відповідно до ст. 192 розд. V ПК України постачальник (продавець) товарів/послуг складає розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної.

Таким чином висновки відповідача в цій частині є такими, що прийняті на підставі невірно встановлених фактичних обставин взаємовідносин позивача з його постачальниками ТОВ «Новаторбуд» та ТОВ «ТСЦ Будпартнер».

Згідно з вимогами ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не доведено факт порушення позивачем вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з вищезазначеними контрагентами.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

За викладених обставин, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів належним чином правомірності податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 15.05.2018 року №1, №1, №1, №1.

Враховуючи вищевикладене, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СБ Рембудсервіс" документально і нормативно обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СБ Рембудсервіс" (61091, м. Харків, вул. Харківських дивізій, 19, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 15.05.2018 року №1, №1, №1, №1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (код 39599198, вул. Пушкінська, 46, м.Харків, 61057) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СБ Рембудсервіс" (61091, м. Харків, вул. Харківських дивізій, 19, ) судовий збір у сумі 44929,74 (сорок чотири тисячі дев'ятсот двадцять дев'ять) грн. 74 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 07.08.2018 року.

Суддя Біленський О.О.