Справа № 361/1182/18
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 361/1182/18 Суддя (судді) першої інстанції: Сердинський Володимир Степанович
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції 2 роти 3 батальйону рядового поліції Хохи Р.О. про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 (далі - позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції 2 роти 3 батальйону рядового поліції Хохи Р.О. (далі - відповідач), в якому просив скасувати постанову серії ВР № 224578 від 23 лютого 2018 року про адміністративне правопорушення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Управління патрульної поліції у м. Києві Департаментом патрульної поліції серії ВР № 224578 від 23 лютого 2018 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 5 ст. 122 КУпАП за порушення ним п.8.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - ПДР).

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність прийняття оскаржуваної постанови з підстав встановленого факту порушення позивачем ПДР щодо стоянки належного йому транспортного засобу на місці, що позначене відповідним дорожнім знаком, на якому дозволено стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з таким висновком, на підставі наступного.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-XII, зокрема учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до частини 5 ст. 122 Кодекс України про адміністративні правопорушення, зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з оскарженої постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ним частини 5 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до листа заступника начальника Департаменту патрульної поліції №1504зі/41/2/02-2018 від 31 травня 2018 року, основні параметри, розміри, загальні технічні вимоги та правила застосування дорожньої розмітки на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах встановлені національним стандартом України ДСТУ 2587:2010 «Безпека дорожнього руху. Розмітка дорожня. Загальні технічні вимоги. Методи контролювання. Правила застосування».

Згідно з п. 1.2 основні параметри розмітки (номер, форма, колір, розміри) та призначення кожного її виду наведено в таблицях 1, 2 та в додатку А 7 наведені геометричні розміри елементів зазначеної розмітки.

ДСТУ 2587:2010 розроблено Департаментом Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України та Державним дорожнім науково-дослідним інститутом імені М.П. Шульгіна.

Стандарт прийнято та надано чинності наказом Держспоживстандарту України від 27 грудня 2010 року № 590.

Цей стандарт поширюється на розмітку автомобільних доріг і встановлює основні параметри, розміри, загальні технічні вимоги та правила застосування її на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах.

Стандарт відповідає вимогам європейських норм, а також Конвенції про дорожні знаки і сигнали та протоколу про розмітку до Європейської угоди, що доповнює цю Конвенцію.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення серії № 224578 від 23 лютого 2018 року, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення є письмовим доказом за ч. 2 ст. 72 КАС України який не спростований позивачем та не викликає у суду сумніву щодо його належності та достовірності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача адміністративної відповідальності за здійснення ним стоянки на розмітці паркувального місця для інвалідів біля магазина NOVUS за адресою: м. Київ, проспект Броварський, 18-Д, , яка не відповідає національному стандарту та ПДР є помилковими, оскільки така дорожня розмітка є чіткою та помітною для водіїв і відповідає Національним стандартам України ДСТУ 2587:2010 «Безпека дорожнього руху. Розмітка дорожня. Загальні технічні вимоги. Методи контролювання. Правила застосування».

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Статтею 79 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що оскаржувана постанова відповідача, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу згідно ч. 5 ст. 122 КУпАП, є правомірною та не підлягає скасуванню.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, повно дослідив докази по справі та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 03.08.2018 року.