Справа № 338/561/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/5035/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Кухтея Р.В., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції у Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Гарбара Владислава Валентиновича на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 червня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Битківським Л.М. о 13:12 у смт. Богородчани, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Гарбара Владислава Валентиновича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції у Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Гарбара В.В. про скасування постанови, винесеної інспектором ВДБР УПП в Івано-Франківській області Гарбарем В.В. серії БР №459835 від 08 травня 2018 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 гривень.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 червня 2018 року позов задоволений.

Інспектор відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції ГарбарВ.В. оскаржив рішення суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності був той факт, що упродовж 2018 року за наявності належного фінансування, начальник філії Богородчанського ДЕД ОСОБА_2, незважаючи на виявлені актом комісійного обстеження порушення, не вжив заходів щодо їх усунення та не усунув їх, чим порушив правила, норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільної дороги Р-38 Богородчани - Гут, порушив вимоги ДСТУ 4587-97 та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП. Зазначає апелянт, що розглянув справу про адміністративне правопорушення відповідно до закону, порушень процедури розгляду не було, а суд першої інстанції поверхнево розгялнув справу.

Просить скасувати постанову і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що в оскаржуваній постанові немає покликання на жоден доказ, який би підтвердив, що правопорушення вчинив саме він. Крім того, зазначає, що ч.1 ст. 140 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, є бланкетною і зобов'язує посадову особу, яка її застосовує, визначити і конкретизувати суть порушення, зокрема, зазначити, порушено які саме вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів із покликанням на конкретний пункт ДСТУ 3587-97. Відповідачем не зазначено, які саме порушення норм і стандартів допущені з вини ОСОБА_2

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з постановою інспектора ВДБР УПП в Івано-Франківській області Гарбара В.В. серії БР №459835 від 08.05.2018 року ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП за те, що будучи посадовою особою, начальником філії Богородчанської ДЕД, порушив правила, норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільної дороги Р-38 «Богородчани-Гута» і допустив порушення ДСТУ 3587-97.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, доказів, що є допустимими , тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. Покликання на жодний доказ у постанові немає. Відповідачем не доведено вчинення позивачем правопорушення. Крім того, ОСОБА_2 не є належним суб'єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП.

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд зазначає, що ч.1 ст. 140 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказана норма є бланкетною і зобов'язує посадову особу, яка її застосовує, визначити і конкретизувати суть порушення, зокрема вимог до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів із посилання на конкрений пункт ДСТУ 3587-97, який містить 4 розділи та додатки. Вказаної вимоги відповідачем не дотримано і не зазначено, яких саме порушень норм і стандартів допущено з вини ОСОБА_2

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ст.283 КУпАП). Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КупАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. Покликання на жодний доказ вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення у постанові немає.

Візуальне спостереження за станом дотримання, норм, стандартів, правил, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг, працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

В іншому випадку, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22.12.2010 року.

Крім того, на думку суду, ОСОБА_2, який є начальником філії «Богородчанська ДЕД» ДП «Івано-Франківський облавтодор» не є належним суб'єктом правопорушення, передбаченого ст 140 ч.1 КУпАП, оскільки відповідно до Положення про філію, відносини філії з іншими суб'єктами підприємницької діяльності будуються на підставі договорів, що укладаються підприємством, і доручень підприємства. Забезпечення діяльності філії здійснюється начальником за рахунок коштів, переданих філії підприємством як оборотні кошти, отримані філією за результатами господарської діяльності.

Покликання апелянта не те, що позивачем не усунуто порушення, зазначені в акті комісійного обстеження не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з акту комісійного обстеження умов дорожнього руху на автомобільній дорозі державного значення Р-38 Богородчани - Гута від 13.04.2018 року (а.с.36) виявлені недоліки, для усунення яких необхідно вжити відповідні заходи, зокрема підсипати занижене узбіччя км 0+200; км 2+000 спланувати узбіччя; км 2 + 700 встановити тимчасово відсутні дорожні знаки 1.41.1 (2) на повороті; км 10 + 100 ліквідувати ямковість; км 11 +050 встановити ліворуч тимчасово відсутній знак 5.35.1 «Пішохідний перехід»; км 0+000 - 36 + 341 поновити дорожню розмітку до 06.06.2018 року; км 0+640 перед пішохідним переходом до дитячого садка з двох сторін встановити дорожні знаки 3.29 «обмеження максимальної швидкості - 40 км» - до 10.06.2018 року; замінити дорожній знак с.Підгір'я та встановити на межі забудови у відповідності до ДСТУ 4100:2014 до 07.06.2018 року. Однак, постанова інспектора ВДБР УПП в Івано-Франківській області Гарбара В.В. серії БР №459835 винесена передчасно, 08 травня 2018 року, тобто до закінчення терміну, наданого для усунення зазначених в акті порушень.

З огляду на викладене, зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що винесена постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності є необґрунтованою, винесеною без достатніх доказів, які б підтверджували його вину за ч. 1 ст. 140 КУпАП, а тому підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, оскільки судове рішення першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Гарбара Владислава Валентиновича залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 червня 2018 року у справі № 338/561/18- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Р. В. Кухтей
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складене 01.08.2018 року