Справа № 826/7344/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 липня 2018 року № 826/7344/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київський суднобудівний-судноремонтний завод" (04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8)
доГоловного управління Держгеокадастру у м. Києві (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 69) Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру в м. Києві Самчук Катерини Сергіївни (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 69)
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» (надалі - позивач) з позовом до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві (далі - відплвідач-1), Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру в м. Києві Самчук Катерини Сергіївни (далі - відповіда-2), в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Самчук Катерини Сергіївни про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 11 січня 2018 року №РВ-018;

- визнати протиправним повідомлення державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Самчук Катерини Сергіївни про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 14 лютого 2018 року №ПВ-018;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві здійснити державну реєстрацію земельної ділянки за Публічним акціонерним товариством «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» площею 12,7330 га, кадастровий номер :90:178:0002, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення, що розташована в урочищі «Острів Жуків» на Столичному шосе (16-ий км., затока Старик) у Голосіївському районі м. Києва, план та опис меж земельної ділянки - згідно координат, меж, плану та опису меж, визначених у технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що виконана Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинг-Кадастр-Інвест».

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідач-2 в оскаржуваному рішенні протиправно посилається на підставу для відмови у здійсненні державної реєстрації, яка чинним законодавством не передбачена. Крім того, вказана в оскаржуваному повідомленні підстава для відмови у прийнятті заяви позивача від 12 лютого 2018 року не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи, оскільки позивач долучив до заяви 12 лютого 2018 року диск, який містив документацію із землеустрою у формі електронного документа щодо вказаної земельної ділянки у відповідності до вимог законодавства, які вимагаються для документації із землеустрою у формі електронного документа.

На думку позивача, оскаржуване рішення і повідомлення не відповідають одному із принципів Державного земельного кадастру, встановленому статтею 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Додатково позивач стверджує, що оскаржуване рішення та повідомлення прийняті не у відповідності до вимог статті 129-1 Конституції України, наслідком чого є порушення прав та інтересів позивача.

Ухвалою суду від 11 травня 2018 року судом відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

В наданих судом строк, відповідач-1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що оскаржуване рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру було надано у зв'язку з неможливістю встановлення відповідності координат, меж, плану та опису меж земельної ділянки, які є складовими технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод», розробленої сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_4 координатам, межам, плану та опису меж земельної ділянки, визначених у технічній документації №25/05 від 25 травня 2012 року із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що виконана ТОВ «Консалтінг-Кадастр-Інвест» та затверджена рішенням господарського суду м. Києва від 24 липня 2013 року по справі №5011-62/14934-2012.

За твердженням відповідача-1, подана позивачем технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблена сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_4 не відповідала абзацу 2 резолютивної частини рішення господарського суду м. Києва від 24 липня 2013 року по справі №5011-62/14934-2012.

Додатково представник відповідача-1 зазначив, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» у формі електронного документа (диск) не відповідала Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, а саме - вимогам до змісті, структури і технічних характеристик електронного документа, які викладені у додатку 1 до вказаного Порядку, а відтак повідомлення від 14 лютого 2018 року №ПВ-018 про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру сформоване автоматизованою системою Державного земельного кадастру у межах та у спосіб, визначені чинним законодавством України.

З аналогічних підстав проти позову заперечував і відповідач-2, що викладено у відзиві на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.

Позивач надіслав до суду відповідь на відзив відповідачів, в якому зазначив, що вимога в частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у м. Києві здійснити державну реєстрацію земельної ділянки є такою, що відповідає чинному законодавству, оскільки відповідач-1 наділений повноваженнями здійснювати державну реєстрацію земельної ділянки, а заявлена вимога є способом відновлення порушеного права, який має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Також, в матеріалах справи міститься заперечення на відповідь позивача на відзиви відповідачів, в яких відповідачі зазначили, що оскаржуване рішення та повідомлення прийняті обґрунтовано та з урахуванням всіх обставин справи, а втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок забороняється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» звернулось до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051.

В додаток до вказаної заяви позивачем подано також оригінал технічної документації із землеустрою, а також документацію із землеустрою у формі електронного документа, що підтверджується описом документів, що надано до Центру надання адміністративних послуг.

За результатами розгляду заяви позивача про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру 29 грудня 2017 року (реєстраційний номер ЗВ-017) Державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у м. Києві прийнято рішення №РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 11 січня 2018 року.

Вказане рішення прийняте з підстав того, що відповідно до рішення господарського суду м. Києва від 24 липня 2013 року по справі №2011-62/14934-2012 визнано право власності Закритого акціонерного товариства «Київський судноремонтний завод» на земельну ділянку площею 12,7330 га згідно координат, меж, плану, визначених у технічний документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) №25/05 від 25 липня 2012 року, що виконана ТОВ «Консалтінг-Кадастр-Інвест». На державну реєстрацію подана інша технічна документація, а саме технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблена ФОП ОСОБА_4, тому відсутня можливість встановити відповідність меж та координат земельної ділянки, згідно цієї документації, технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 25 липня 2012 року №25/05.

З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2018 року позивач повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві для державної реєстрації земельної ділянки, що підтверджується описом документів від 12 лютого 2018 року. Позивачем надано до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві заяву про державну реєстрацію земельної ділянки за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051; оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизи); електронний документ; документ, який підтверджує повноваження діяти від імені заявника та копія паспорта.

14 лютого 2018 року позивачу Державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Самчук К.С. надіслано повідомлення про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №ПВ-018, яким у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) відмовлено, у зв'язку з тим, що документи подані не в повному обсязі. Даним повідомленням рекомендовано згідно з статтею 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» долучити документацію із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа, у форматі ХМЛ з ЕЦП (диск, долучений до справи, пустий).

Позивач, вважаючи вказані вище рішення та повідомлення протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси, звернувся до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

З 01 січня 2013 року набрали чинності та діють Закон України «Про державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року №3613-VI (далі - Закон №3613-VI та постанова Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» (далі - Порядок №1051).

Відповідно до ст. 1 Закону №3613-VI державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно з цією ж статтею державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Статтею 3 Закону №3613-VI передбачено, що державний земельний кадастр базується на таких основних принципах, зокрема, обов'язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об'єкти.

Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону №3613-VI ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом: створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру.

Згідно з ч. 2 статті 5 Закону №3613-VI Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.

Частиною 5 статті 5 Закону №3613-VI передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Порядок державної реєстрації земельної ділянки визначено статтею 24 Закону №3613-VI.

Так, Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №3613-VI державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Згідно з ч. 4 статті 24 Закону №3613-VI Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Відповідно до частини 5 статті 24 Закону №3613-VI Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

При цьому, підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Зміна найменування акціонерного товариства у зв'язку із зміною типу акціонерного товариства або перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у державній реєстрації земельної ділянки.

Аналіз наведеної норми чинного законодавства свідчить, що перелік підстав для відмови у державній реєстрації земельної ділянки є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з обґрунтування оскаржуваного рішення, Державний кадастровий реєстратор відмовив позивачу в державній реєстрації земельної ділянки з підстав того, що відповідно до рішення господарського суду м. Києва від 24 липня 2013 року по справі №2011-62/14934-2012 визнано право власності Закритого акціонерного товариства «Київський судноремонтний завод» на земельну ділянку площею 12,7330 га згідно координат, меж, плану, визначених у технічний документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) №25/05 від 25 липня 2012 року, що виконана ТОВ «Консалтінг-Кадастр-Інвест». На державну реєстрацію подана інша технічна документація, а саме технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблена ФОП ОСОБА_4, тому відсутня можливість встановити відповідність меж та координат земельної ділянки, згідно цієї документації, технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 25 липня 2012 року №25/05.

Наведене свідчить, що відповідачем-2 зазначено підставу для відмови у державній реєстрації, яка чинним законодавством не передбачена.

Суд зазначає, що частиною 1 статті 11 Закону №3613-VI відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Матеріалами справи підтверджується, що 28 грудня 2017 року у відповідності до вимог абзацу 3 частини 4 статті 24 Закону №3613-VI позивач разом із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки подав відповідачу-1 оригінал технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Публічному акціонерному товариству «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення в урочищі «Острів Жуків» на Столичному шосе (16-ий км, затока Старик) у Голосіївському районі м. Київ, розроблену сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 згідно ліцензії на виконання робіт із землеустрою Серія АГ №505773 від 23 грудня 2010 року, сертифікат інженера-землевпорядника №000239 від 03 січня 2013 року.

Позивач з метою реалізації права на реєстрацію земельної ділянки 12 лютого 2018 року подав до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві оригінал технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Закрите акціонерне товариство «Київський суднобудівний-судноремонтний завод», що розташована в урощичі «Острів Жуків» на столичному шосе (16-й км, затока Старик) у Голосіївському районі м. Києва, що виконана ТОВ «Консалтінг-Кадастр-Інвест» від 25 травня 2012 року №25/05.

Відповідно до вимог пункту 15 Порядку №1051 документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, подається Державному кадастровому реєстраторові, що здійснює внесення таких відомостей у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про землеустрій» та у формі електронного документа відповідно до вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр». Вимоги до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа визначені у додатку 1.

Відповідно до вимог пункту 73 Порядку №1051 державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру: 1) розглядає її разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, та перевіряє: відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку; 2) за результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у пунктах 91 - 137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14.

Згідно з пунктом 74 Порядку №1051 Державний кадастровий реєстратор протягом строку, встановленого пунктом 73 цього Порядку, перевіряє електронний документ на відповідність: 1) даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним кадастрових карт (планів); 2) вимогам до змісту, структури і технічних характеристик такого документа згідно з додатком 1; 3) даним документації із землеустрою та оцінки земель.

Суд звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні відповідачем-2 не вказано на невідповідність документації із землеустрою, яка подана позивачем, вимогам, які ставляться до змісту, структури і технічних характеристик.

При цьому, суд звертає увагу, що рішенням господарського суду м. Києва від 24 липня 2013 року по справі №5011-62/14934-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04 грудня 2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 23 квітня 2014 року позовні вимоги задоволено визнано за набувальною давністю право власності Закритого акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» (04071, м. Київ, Подільський район, вул. Набережно-Лугова, 8, ) на земельну ділянку площею 12,7330 га, кадастровий номер :90:178:0002, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення, що розташована в урочищі «Острів Жуків» на Столичному шосе (16-й км, затока Старик) у Голосіївському районі м. Києва, план та опис меж земельної ділянки - згідно координат, меж, плану та опису меж, визначених у технічній документації №25/05 від 25.05.2012р. із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що виконана Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтінг-Кадастр-Інвест».

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що 25 травня 2012 року на замовлення позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинг-Кадастр-Інвест» розроблено технічну документацію №25/05 із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості), що розташована в урочищі «Острів Жуків» на Столичному шосе (16-ий км, затока Старик) у Голосіївському районі м. Києва, кадастровий номер :90:178:0002.

Крім того, вказаним вище рішенням встановлено, що вказану технічну документацію було розроблено спеціалізованою організацією, Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтінг-Кадастр-Інвест», що має відповідні повноваження у сфері проведення робіт із землеустрою та землеоціночних робіт, що підтверджується ліцензією серії АГ №579228, яка видана Державним агентством земельних ресурсів України 17 листопада 2011 року.

Водночас, суд звертає увагу, що станом на момент складання технічної документації із землеустрою №25/05 від 25 травня 2012 року чинне законодавство не передбачало складання документації із землеустрою у формі електронного документа, оскільки такі зміни набрали чинності лише з 01 січня 2013 року.

Частиною 5 статті 5 Закону №3613-VI забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

При цьому, відповідно до вимог статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Частинами 4, 5 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Крім того, статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов'язковим до виконання.

З урахуванням наведеного в сукупності суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення та повідомлення відповідача-2 є протиправними та такими, що прийняті без врахування всіх обставин справи, а відтак останні підлягають скасуванню в судовому порядку.

При цьому, судом не беруться до уваги посилання відповідача на судове рішення у справі №826/10215/16, оскільки правовідносини, які розглядались в межах вказаної справи, не є тотожними правовідносинам та обставинам, які є предметом розгляду в межах даної адміністративної справи.

Частиною 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-І, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Беручи до уваги, що відповідач-1 наділений повноваженнями щодо здійснення державної реєстрації земельної ділянки, такі повноваження можна вважати дискреційними, однак в такому випадку необхідно враховувати положення обов'язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24.03.1988, в якому зазначено, що Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

На підставі викладеного необхідно зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна дія чи бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи встановлену судом відсутність правових підстав для прийняття спірного рішення від 11 січня 2018 року № РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, тобто його протиправність, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Аналогічна правова позиція закріплена судовою практикою, зокрема, в адміністративних справах № 826/5596/16, № 826/17719/16, № 826/17718/16.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень покладений на нього обов'язок доказування не виконано.

Суд зазначає, що виходячи з наявних матеріалів справи наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним рішення державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Самчук Катерини Сергіївни про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 11 січня 2018 року №РВ-018.

3. Визнати протиправним повідомлення державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Самчук Катерини Сергіївни про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 14 лютого 2018 року №ПВ-018.

4. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві здійснити державну реєстрацію земельної ділянки за Публічним акціонерним товариством «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» площею 12,7330 га, кадастровий номер :90:178:0002, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення, що розташована в урочищі «Острів Жуків» на Столичному шосе (16-ий км., затока Старик) у Голосіївському районі м. Києва, план та опис меж земельної ділянки - згідно координат, меж, плану та опису меж, визначених у технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що виконана Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинг-Кадастр-Інвест».

5. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» (04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8, ) судові витрати у розмірі 5286,00 грн. (п'ять тисяч двісті вісімдесят шість гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у м. Києві (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 69, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук