Справа № 805/4894/18-а
Суддя: Буряк І. В.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 р. Справа№805/4894/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про поновлення виплати державної допомоги при народженні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради, відповідно до тексту якої, просить суд:

- визнати причину пропуску 12-ти місячного строку для звернення із заявою про поновлення державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради - поважною;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради поновити виплату на мою користь державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.04.2016 року до досягнення донькою трирічного віку, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є батьком малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, виховує дитину сам, мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. З 01.04.2016 року у зв'язку зі смертю матері припинено виплати державної допомоги при народженні дитини. 06.07.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати зазначеної допомоги на свою користь. Листом відповідача від 10.04.2018 року вх.К-282 позивачу відмовлено у поновленні допомоги при народженні дитини з тих підстав, що звернення за її поновленням надійшло пізніше 12 календарних місяців після народження дитини.

З таким рішенням позивач не згоден, вважає його таким, що порушує право її дитини, оскільки строк звернення пропущений з поважних причин.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду у справі відкрито провадженняі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідач позов не визнав, надав відзив, в якому зазначив, що згідно п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ від 27 грудня 2001 р. № 1751 виплата при народженні дитини припиняється у разі смерті одержувача допомоги з місяця що настає за місяцем у якому виникли зазначені обставини, та поновлюється у разі, коли особа що фактично здійснює догляд за дитиною (опікун один з батьків) звернулася протягом 12 місяців після припинення виплати допомоги із відповідною заявою. Мати дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, виплата допомоги припинена з 01.04.2016 року, враховуючи що опікуну над дитиною зазначена допомога не виплачувалась, а позивач звернувся за її поновленням після спливу 12 місяців поновлювати виплати управління не має законних підстав. На підставі викладеного вважають рішення управління від 11.08.2018 року про відмову позивачу в призначенні допомоги при народженні дитини правомірним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що позивач, є батьком дитини ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 31.01.2017 року Серія НОМЕР_2

Мати дитини - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (свідоцтво про смерть видане 13червня 2017 року Серія НОМЕР_3

Рішенням Великобілозерського районного суду Запорізької області від 09 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та визнано останнього батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 липня 2017 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, підставою для залишення позову без розгляду стала заява позивача.

09.06.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, проте 06.07.2017 року позивач звернувся до управління із заявою в якій просив не розглядати заяву подану 09.06.2018 року.

03.04.2018 року позивач повторно звернувся із заявою про поновлення допомоги при народженні дитини. Рішенням управління від 10.04.2018 року відмовлено у поновленні останньої з підстав пропущення дванадцятимісячного строку з моменту її припинення.

Аналізуючи виникненні між сторонами правовідносини, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми: допомога у зв'язку з вагітністю та пологами; допомога при народженні дитини; допомога при усиновленні дитини; допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; допомога на дітей одиноким матерям.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", допомога при народженні дитини надається одному із батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Згідно із частинами 1-3 статті 11 Закону України "Про державну допомогу з дітьми", допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки. Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним.

Умови призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, передбачених Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" визначаються Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Відповідно до пункту 10 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Пунктом 11 Порядку № 1751 передбачено, що для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; копія свідоцтва про народження дитини (з пред'явленням оригіналу).

Відповідно до пункту 13 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини надається у розмірі, встановленому на дату народження дитини. Допомога при народженні дитини, яка народилася після 8 квітня 2011 р., надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму, - на другу дитину; кратній 120 розмірам прожиткового мінімуму, - на третю і кожну наступну дитину. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Сторонами не заперечується, а з наданого відповідачем атестату судом встановлено, що допомогу при народженні дитини на ОСОБА_3 виплачено по 31.03.2016 року.

Отже, зібраними доказами підтверджено факт своєчасного звернення одного з батьків із заявою про призначення допомоги при народженні дитини та факт призначення позивачу зазначеної допомоги при народженні дитини.

Згідно п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ від 27 грудня 2001 р. № 1751 виплата при народженні дитини припиняється у разі смерті одержувача допомоги з місяця що настає за місяцем у якому виникли зазначені обставини, та поновлюється у разі, коли особа що фактично здійснює догляд за дитиною (опікун один з батьків) звернулася протягом 12 місяців після припинення виплати допомоги із відповідною заявою

Втім, щодо пропущеного строку за поновленням виплата при народженні дитини, суд зазначає наступне.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Положеннями ч.1 ст.52 конституції України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання допомоги при народженні дитини засновані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Положеннями п.2 ч.1 ст. 3 цього Закону передбачено, що при народженні дитини призначається державна допомога.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Згідно зі ст.6 цього Закону документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно. За наявності письмової заяви особи, яка претендує на призначення допомоги, але за станом здоров'я або з інших поважних причин не може самостійно зібрати необхідні документи, збір зазначених документів покладається на органи, що призначають допомогу.

Пунктом 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 визначено, що допомога при народженні дитини надається у розмірі, встановленому на дату народження дитини. Допомога при народженні дитини, яка народилася після 30 червня 2014 р., надається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Аналогічні положення містяться в п.11 Порядку №1751, за яким, для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: 1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред'явленням оригіналу) та п.12 Порядку №1751, згідно якого, допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Отже, чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, визначено обов'язкову умову призначення допомоги при народженні дитини, а саме: звернення за її призначенням не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

В ході розгляду справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що донька позивача народилась у 2015 році, мати яка отримувала виплату допомоги померла у 2016 року, позивача у судовому порядку визнано батьком ОСОБА_3, у листопаді 2016 року, із заявою про поновлення допомоги при народженні дитини позивач звернувся до відповідача лише у 2018 році року, тобто, після закінчення законодавчо встановленого строку.

З огляду на викладене, у відповідача були підстави для відмови у призначенні позивачу допомоги при народженні дитини.

В той же час, щодо решти позову, суд звертає увагу на наступне.

Пропуск позивачем встановленого законом строку для звернення за поновленням допомоги при народженні дитини обумовлено тим, що мати доньки померла, вирішення питання щодо встановлення батьківства, а також розгляд судової справи щодо позбавлення позивача батьківства зумовили пропуск відповідного терміну звернення за поновленням держаної допомоги при народженні дитини.

Тобто, позивач не мав змоги вчасно отримати свідоцтво про народження із зазначеннм себе як батька, та, як наслідок, вчасно звернутись з питанням про поновлення допомоги при народженні дитини.

Відповідне свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 року його доньки, позивач отримав більш ніж через рік 31.01.2017 року у відповідному органі РАЦС.

За таких обставин, суд вважає заслуговуючими уваги доводи позивача про поважність причин пропуску звернення у встановлений законом строк для призначення допомоги при народженні дитини.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Крім того, варто зазначити, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

В даному випадку неможливість своєчасного звернення позивачем до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, враховуючи встановлені судом обставини, які дійсно заважали позивачу вчасно звернутись до відповідного органу з питання поновлення отримання допомоги при народженні дитини, виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Беручи до уваги сплачений позивачем судовий збір в розмірі 704, 80 грн., позивачу у відповідності до ч.1 ст.139 КАС України належить присудити за рахунок суб'єкта владних повноважень понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295, пунктом 15.5 Розділу VII Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ІНН НОМЕР_1) до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Горбатова, 57, ) про поновлення виплати державної допомоги при народженні дитини - задовольнити.

Визнати поважною причину пропуску 12-ти місячного строку для звернення із заявою про поновлення державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради поновити виплату на користь ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.04.2016 року до досягнення донькою трирічного віку, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Горбатова, 57, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ІНН НОМЕР_1), судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири ) гривні 80 копійок.

Рішення прийнято в порядку письмового провадження 26 липня 2018 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Буряк І. В.