Справа № 826/3926/18
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2018 року № 826/3926/18

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в нарахуванні і виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання, виходячи зі стажу, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, - 24 роки 06 місяців 27 днів, з врахуванням половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі;

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання, виходячи зі стажу, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці, - 24 роки 06 місяців 27 днів, до якого враховується половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з дати, яка відповідає строку звернення до суду, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 122 КАС України (шість місяців до дня звернення до суду).

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправно не врахувало до трудового стажу позивача період навчання у вищому навчальному закладі, що є порушенням чинного законодавства. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.04.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2018 року замінено відповідача у справі правонаступником відповідно до ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач проти адміністративного позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08.09.2016р. № 1515-VII ОСОБА_1 звільнена з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2016р. № 795-к ОСОБА_1 відраховано зі штату суду у зв'язку зі звільненням у відставку відповідно до вказаної вище постанови Верховної Ради України.

Після звільнення ОСОБА_1 подано до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві пакет документів для виплати довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно із розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічною грошового утримання судді у відставці, складеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ на день видання наказу про відрахування ОСОБА_1 зі штату суду у зв'язку з виходом у відставку, зазначений стаж складає 24 роки 06 місяців 27 днів.

ОСОБА_1 звернулася 10.01.2018р. до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Листом від 12.02.2018 року №8169/06 року Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що стаж роботи ОСОБА_1, що дає право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, складає 22 роки 07 місяців і 25 днів. Розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді проведено з 84% суми суддівської винагороди. При цьому Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві не зарахувало до стажу позивача, що дає право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф. Е. Дзержинського, що складає 01 рік 11 місяців 00 днів.

Позивач вважає, що відповідач діє протиправно і вимушений був звернутись до суд уз вказаним позовом для захисту своїх порушених прав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією із гарантій незалежності і недоторканості суддів, що закріплені Конституцією України є право судді на відставку.

З системного аналізу законодавства зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, передбачене у ст. 126 Конституції України, передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення. При цьому, пенсія за віком, призначена на загальних підставах, не є таким матеріальним забезпеченням.

Крім того, за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, а також рішень Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п. 14) ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Частиною 5 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням, а також правом судді на відставку.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 7 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016р. № 4-рп/2016 визнано такими, що не відвідають Конституції України (є неконституційними) положення:

частини 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010р. № 2453-VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015р. № 213-VІІІ;

абзаців 1-4 та першого, другого речень абз. 6 ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010р. № 2453- VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015р. № 213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24 грудня 2015р. № 911- УІІІ;

пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015р. № 213- VІІІ в частині скасування з 01 червня 2015р. норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення встановлено, що положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010р. № 2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015р. № 213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015р. № 213-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом цього Рішення.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті зазначеного рішення роз'яснив наступний порядок виконання:

частина 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010р. № 2453-VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010р. № 2453-VІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015р. № 213-VІІІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015р. № 192-VІІІ, а саме: щомісячне довічне грошове утримання вплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни розміру грошового утримання судці, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Абзаци 1-4 та перше, друге речення абз. 6 ч.5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010р. № 2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015р. № 213-VІІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів від 24 грудня 2015р. № 911-VІІІ, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010р. № 2453-VІ у редакції Закону України від 12 лютого 2015р. «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VІІІ, а саме: пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержаного суддею після виходу у відставку; не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015р. № 213-VІІІ в частині скасування з 01 червня 2015р. норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У пункті 5 Рішення зазначено, що Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень Законів України, визнаних неконституційними.

Пунктами 1.1, 1.4 Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998р., передбачено, що метою закону є забезпечення компетентності, незалежності та неупередженості, на які законно розраховує кожна людина при зверненні до суду і до кожного судді за захистом своїх прав. Закон надає кожному судді, який вважає, що його права за законом або в більш широкому порозумінні його незалежності чи незалежності юридичного процесу так чи інше знаходиться під загрозою або не приймаються до уваги, можливість звернутися до такого незалежного органу, який володіє ефективними можливостями правового впливу або який може зарадити таку можливість.

Відповідно до пункту 1.6 вказаної хартії закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом зазначеного терміну, повинні отримати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як найближче до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Згідно із п. 54 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів від 17 листопада 2010р. №(2010) оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Таким чином, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено Конституційним Судом України.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З урахуванням вищенаведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Враховуючи, що на законодавчому рівні України гарантувалось право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди; судді мали законні правомірні очікування отримувати задекларований державою розмір щомісячного довічного грошового утримання, як один з елементів гарантій їх незалежності.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014р., за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем при визначенні розміру щомісячного грошового утримання позивача, протиправно не прийнято до уваги половину строку навчання обраховану, виходячи зі всього періоду навчання на денній формі, тобто з 01.09.1981р. по 01.07.1985р., що підтверджується копією диплому та розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а тому наявні підстави для зобов'язання відповідача врахувати вищевказані періоди до стажу роботи позивача ОСОБА_1, на посаді судді.

При цьому, враховуючи вищевикладене, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов'язання Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання, виходячи зі стажу, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці, - 24 роки 06 місяців 27 днів, до якого враховується половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з дати, яка відповідає строку звернення до суду, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 122 КАС України (шість місяців до дня звернення до суду) , як похідних.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, а також доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (04210, АДРЕСА_1 код ІНН НОМЕР_1) задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в нарахуванні і виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання, виходячи зі стажу, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, - 24 роки 06 місяців 27 днів, з врахуванням половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі;

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання, виходячи зі стажу, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці, - 24 роки 06 місяців 27 днів, до якого враховується половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з дати, яка відповідає строку звернення до суду, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 122 КАС України (шість місяців до дня звернення до суду).

Присудити з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (м. Київ, 04053, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 (04210, АДРЕСА_1 код ІНН НОМЕР_1) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80грн. (сімсот чотири гривні, 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя І.А. Качур