Справа № 524/6965/17
Суддя: Кривич Ж. О.
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/6965/17
Провадження № 6-а/524/19/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:

Головуючого судді - Кривич Ж.О.,

при секретарі судового засідання Коваль Т.М.,

розглянувши заяву про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень-відповідача на виконання рішення суду в адміністративній справі № 524/6965/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.11.2017 року по справі № 524/6965/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 на підставі Довідки № 4/1301 від 15.05.2017 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, наданої ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області, перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23.12.2015 року № 900, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 року № 988 та здійснити виплату не отриманої суми пенсійних виплат без обмеження будь-яким строком, починаючи з 01 січня 2016 року, без обмеження граничного розміру.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 січнч 2018 року по справі № 524/6965/17 постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука скасовано в частині зобовязання Головного УПФУ в Полтавській області провести ОСОБА_1 перерахунок та вплату пенсії без обмеження граничного розміру, прийнято нову постанову в цій частині позову, якою відмовлено. В іншій частні постанова Автозаводського районного суду м.Кеменчука від 02.11.2017 року залишена без змін.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень та на офіційному сайті Верховного Суду відсутня інформація про касаційне оскарження по даній справі.

01.03.2018 року ОСОБА_1 отримав від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листа за № 1492/03-24/1 від 21.02.2018 року про добровільне виконання постанови Харківського апеляційного суду від 17.01.2018 року та здійснення перерахунку його пенсії за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Позивач вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, на його думку, без жодних правових підстав:

-не враховано при здійсненні 01.02.2018 року перерахунку пенсії додаткові види грошового забезпечення, з яких ОСОБА_1 обчислено та призначено пенсію з 21.12.2010 року, а саме надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% та надбавку за оперативно-розшукову діяльність в розмірі 50%;

-01.02.2018 року здійснено перерахунок та призначено ОСОБА_1 пенсію, проте протиправно обмежено її розмір в 70% грошового забезпечення замість належних йому 90%;

-здійснено розрахунок та призначено до виплат заборговану доплату до пенсії за період з січня 2016 по лютий 2018 року в заниженому розмірі у звязку із неправильним перерахуноком та неправомірним обмеженням розміру пенсії;

-порушено терміни виплати нархованих пенсійних доплат за період з 2016 року по 2017 рік;

-протиправно зменшено розмір належної ОСОБА_1 до виплати суми перерахунку пенсії на суму податку на доходи фізичних осіб (4 669,68 грн.) та війського збору (466,98 грн.).

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуютьсязаява позивача про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень-відповідача на виконання рішення суду в адміністративній справі № 524/6965/17, оцінивши докази, які мають значення для вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що заява позивача про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень-відповідача на виконання рішення суду в адміністративній справі № 524/6965/17 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо підсудності даної справи Автозаводському районному суду м. Кременчука Полтавської області необхідно зазначити наступне:

За правилами ст. 30 КАС України справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Враховуючи, що адміністративна справа № 524/6965/17 була прийнята Автозаводським районним судом м. Кременчука до свого провадження з додержанням правил підсудності, а в процесі судового провадження на стадії виконання судового рішення вона стала підсудною іншому адміністративному суду, тому подана позивачем заява про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень-відповідача на виконання рішення суду повинна бути розглянута Автозаводським районним судом м. Кременчука.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Крім того, згідно положень ч. 2 та 3 ст. 14 КАС України рішення суду, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Як роз'яснив Верховний Суд України, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції. Невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Отже, з дня набрання законної сили рішенням суду у відповідача виникає обов'язок щодо його виконання. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31.01.2018 року № К/9901/1192/18 (К/9901/1194/18, 813/7998/13-а).

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини право на виконання рішення суду є складовою права на доступ до суду передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

В абз. 1 пп. 3.2 п. 3 рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Статтею 5 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до частини 4 ст. 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Відповідно до частини 5 ст. 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»

Європейского суду з прав людини в своєму рішенні справі «ОСОБА_2 проти України» (Заява N 40450/04) від 15 жовтня 2009 року зазначив: «Щодо питання прийнятності скарг про невиконання рішення від 29 липня 2003 року, Суд повторює, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п. 19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (974_216) (Liza№ets v. Ukrai№e), № 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання (див. згадане вище рішення у справі Бурдова (№ 2), п. 648. Отже, Суд вважає, що заявникові не можна було дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження».

Таким чином, позивач, отримавши на свою користь судове рішення, яке набрало законної сили не зобовязаний ініціювати жодних інших проваджень, зокрема, і щодо примусового виконання судового рішення органами державної виконавчої служби, тому відсутність відкритого виконавчого провадження по даній справі не може бути перепоною для прийняття до розгляду заяви про визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень-відповідача на виконання рішення суду в порядку ст. 383 КАС України.

Відповідно до частини 4 ст. 383 КАС України заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів,

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, при розгляді справ підлягає застосуванню Конвенцію та практику Суду як джерело права. При цьому, треба звернути увагу на слова «Конвенцію і практику Суду», що означає, що судова практика Європейского суду з прав людини, є похідною, наслідком і складовою частиною Конвенції і не може існувати окремо від Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Тому Європейский суд з прав людини і всі його рішення (практика Суда), як невідємна і складова частина Конвенції, мають той же статус і силу, що і всі інші положення Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 року.

Таким чином у відповідності з вищевикладеним, безпосередньо приймаючи до уваги ст. 17 Закону України № 3477-IV, Конвенція та практика Суду мають силу міжнародного договору, згоду на обовязковість якого дала Верховна Рада України.

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», якою врегульовано питання виплати перерахованих пенсій. Дана постанова набрала законної сили 24.02.2018 року. Згідно із приписами Постанови № 103 змінено порядок перерахунку пенсії в частині визначення складових грошового забезпечення з прив'язкою «за січень 2016 року», а також обмежено обсяг виплат, шляхом встановлення значного відтермінування строку таких виплат (з 2019 року - 50% різниці, з 2020 року - 100% різниці).

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 9 лютого 1999 року N 21-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Спірні правовідносини, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 10.12.2013 року (Справа № 21-348а13), від 17.12.2013 року (Справа № 21-445а13), від 01.07.2014 року (Справа № 21-244а14), регулюються нормативно-правовими актами, чинними станом на момент виникнення права позивача на перерахунок пенсії - 01.01.2016 року. Крім того, правова позиція, яка викладена Верховним судом України у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16 підтверджує, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України у рішеннях: від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, від 29.06.2010 року № 17-рп/2010, від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 та від 11.10.2011 року № 10-рп/2011).

З огляду на вищенаведене, приписи Постанови № 103 можуть поширюватися на спірні правовідносини позивача та відповідача з приводу перерахунку та виплати пенсії виключно з 24.02.2018 року, оскільки такі правовідносини виникли до моменту набрання Постановою № 103 законної сили, а відтак підлягають врегулюванню тими нормативно-правовими актами, які були чинні на момент виникнення права позивача на такий перерахунок та виплату.

Суд звертає особливу увагу на те, що постанова КМУ № 103 від 21.02.2018 року прийнята та вступила в дію пізніше ніж прийнято постанову суду від 02.11.2017 року по справі № 524/6965/17, а як наслідок не досліджувалась та не бралась до уваги судом під час прийняття рішення.

Так само суд не приймає до уваги твердження відповідача про відсутність підстав для виплати пенсії позивача, тому що постановою КМУ № 103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» передбачено здійснення виплати пенсії з 01.01.2019 року, оскільки виплата пенсій проводиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія (ч. 3 ст. 52 Закону № 2262-ХІІ). Цією нормою не передбачено можливість сплати пенсії частинами в майбутньому та із застереженнями про наявність фінансування. Згідно з ч. 3 ст. 7 КАС України суд застосовує норму вищезазначеного Закону, який має вищу юридичну силу, ніж постанова КМУ № 103 від 21.02.2018 року.

Відповідно до частини другої статті 55 Закону № 2262-ХII нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України, від 21.02.2018 року № 103 встановила обмеження на виплату пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), перерахованих відповідно до статті 63 Закону № 2262, які не відповідають умовам виплати нарахованих пенсій, не отриманих пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, що передбачені статтею 55 Закону № 2262.

Необхідно зазначити, що стаття 55 Закону № 2262 не передбачає повноважень Кабінету Міністрів України визначати строки виплати пенсії, яка не виплачена з вини органу Пенсійного фонду України.

Згідно з частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Відтак, при вирішенні питання про визначення строку виплати перерахованої пенсії застосуванню підлягають норми статті 55 Закону № 2262 як закону, який має вищу юридичну силу.

15 лютого 2018 року Верховним Судом ухвалено рішення у зразковій справі № 820/6514/17 (провадження Пз/9901/8/18), яке за даними Єдиного державного реєстру судових рішень набрало чинності 17 березня 2018 року. Відповідно до пункту 47 рішення Верховного Суду в зразковій справі № Пз/9901/8/18 від 15.02.2018 року: «47. Ураховуючи те, що право позивача на перерахунок пенсії встановлено чинним законодавством України, дотримано всі вимоги, передбачені Порядком № 45, для проведення перерахунку пенсії, ОСОБА_1 має законні підстави щодо перерахунку його пенсії на підставі довідки про грошове забезпечення з урахуванням грошового забезпечення поліцейських. При цьому, посилання відповідача на відсутність коштів на проведення виплати пенсії в перерахованому розмірі порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном. Оскільки чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (рішення Європейського суду у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року).»

Правові наслідки судового рішення, ухваленого у зразковій справі, передбачені частиною третьою статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області повинно проводити виконання судового рішення в межах та в спосіб встановлений безпосередньо у самому рішенні, так як судове рішення, яке набрало законної сили, має силу закону та носить індивідуальний характер.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII який набув чинності з 01.01.2016 року встановлено, частину п'яту статтi 43 було доповнено реченням такого змiсту: «Тимчасово, у перiод з 1 сiчня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмiр пенсiї (з урахуванням надбавок, пiдвищень, додаткової пенсiї, цiльової грошової допомоги, пенсiї за особливi заслуги перед Україною, iндексацiї та iнших доплат до пенсiї, встановлених законодавством, крiм доплати до надбавок окремим категорiям осiб, якi мають особливi заслуги перед Батькiвщиною) не може перевищувати 10 740 гривень».

Тобто, дійсно положеннями цього акту були встановлені відповідні обмеження щодо максимального розміру пенсії.

Відповідно до Прикінцевих положень цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року. Дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року».

Але при цьому Головним Управлінням Пенсійного Фонду України в Полтавській області не було враховано те, що пенсія позивачу була призначена з 21 грудня 2010 року.

В той же час, п. 2 розділу II. Прикінцеві положення цього ж Закону визначено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

В подальшому знов були внесені зміни згідно із Законом, № 1774-VIII від 06.12.2016 року, в частині строку застосування такого обмеження, - з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року.

Зміни до п.2 розділу ІІ Прикінцевих положень цього Закону не вносились. Таким чином, виходячи з правового аналізу вимог наведених нормативно - правових актів обмеження стосовно обмеження максимального розміру пенсії розповсюджується лише на осіб, які стали отримувачем пенсій за Законом лише з 01 січня 2016 року.

В даному випадку, з огляду на те, що позивач є отримувачем пенсії з 21 грудня 2010 року тому до нього не можуть застосовуватися такі обмеження максимального розміру пенсії.

В межах спірних правовідносин, питання полягає не в призначенні позивачу пенсії яка йому з 01.01.2016 року не призначалась, а про перерахунок пенсії, яка була йому призначена до введення в дію цієї норми. Правовідносини призначення та перерахунку пенсії мають різне правове навантаження та регулювання відносин в сфері пенсійного забезпечення.

Щодо тверджень про відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії без обмежень з підстав, передбачених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року № 911, від 06.12.2016 року № 1774, вони є необґрунтованими, оскільки застосування цих положень до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України.

З 21 грудня 2010 року позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Полтавській області та отримує пенсію відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсію позивачу призначено за вислугу років згідно Закону України від 9 квітня 1992 року 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на рівні 90% грошового забезпечення для нарахування пенсії (протокол Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській обл. від 05.05.2011 року).

Набуте позивачем право на отримання пенсії на рівні 90% грошового забезпечення, не може бути скасоване чи звужене. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011, громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними право на підставі законодавства чинного на момент виникнення цього права, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене.

Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Правовідносини призначення та перерахунку пенсії мають різне правове навантаження та регулювання відносин в сфері пенсійного забезпечення. Тому норми щодо визначення максимального розміру пенсії за вислугу років не можуть застосовуватись при здійсненні перерахунку пенсії колишнім міліціонерам, яким пенсія за вислугу років призначена на підставі законодавства чинного на момент призначення пенсії. Відповідна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 10.12.2013 року (справа № 21-348а13), щодо неможливості звуження набутого права при призначенні пенсії.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постановах від 01.07.2014 року (справа №21-244а14) та від 06.02.2012 року (справа №21-322а11), а саме вирішуючи питання про застосування Закону № 2262-ХІІ у часі, Верховний Суд України виходив із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Щодо посилань Головногоуправління Пенсійного фонду України у Полтавській області на недостатність коштів для повного та належного виконання судового рішення, слід зазначити, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 113 Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в разi недостатностi видiлених з Державного бюджету України коштiв по бюджетних програмах, повязаних з розмежуванням джерел виплати пенсiй мiж Державним бюджетом та Пенсiйним фондом, пенсiї, визначенi законодавством для вiдповiдних категорiй громадян, виплачуються у повному обсязi за рахунок власних надходжень Пенсiйного фонду.

Відсутність бюджетного фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на перерахунок пенсії, та не звільняє відповідача від проведення виплат, визначених законодавством.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» Пенсійному фонду України виділено 141 млрд. 315 млн. 405,1 тис. грн. за бюджетною програмою за КПКВК 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду» на фінансове забезпечення виплат пенсій. Крім того, як розпорядник бюджетних коштів Пенсійний фонд України має можливість ініціювати питання перед Урядом щодо внесення змін до законодавства, спрямованих на покриття свого дефіциту. Зазначена правова позиція викладена в постанові Житомирського апеляційного адміністративного суду по справі № 295/7748/17 від 18.09.2017 року. А тому твердження Головного управління Пенсійного фонду про те, що воно позбавлено можливості здійснити перерахунок пенсії з огляду на відсутність відповідного бюджетного фінансування є хибними з чим погодилась колегія суддів Вищого адміністративного суду України у своєму рішенні по справі № 344/81/17 від 14.09.2017 року.

Отже не здійснивши перерахунок та виплату пенсії позивачу на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області вих. № 4/1301 від 15.05.2017 року, в порядку визначеному судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, як субєкт владних повноважень, допустив протиправні дії та порушив права позивача на належне пенсійне забезпечення, які вже підтверджені рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.11.2017 року по справі № 524/6965/17.

Таким чином є підстави для визнання в порядку ч. 6 ст. 383 КАС України протиправними дій відповідача- Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, оскільки має місце порушення прав позивача, підтверджених судовим рішенням.

Керуючись статтями 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень-відповідача на виконання рішення суду в адміністративній справі № 524/6965/17 задовольнити.

Визнати протиправними порушення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ч. 2 ст. 19, ст. 22, 58, 129-1 Конституції України, ст. 6§1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1-1, ч. 3, 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року, ч. 1 ст. 47 Закоун України «Про загальнообовязкове держвне пенсійне страхування», яке вчинено на виконання постанови Автозаводського районного суду м. Кеменчука від 02.11.2017 року з приводу:

-не враховання при здійсненні 01.02.2018 року перерахунку пенсії додаткових видів грошового забезпечення, з яких ОСОБА_1 обчислено та призначено пенсію з 21.12.2010 року, а саме надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% та надбавку за оперативно-розшукову діяльність в розмірі 50%;

-здійснення 01.02.2018 року перерахунку, утримання податку на доходи фізичних осіб, та призначення ОСОБА_1 пенсії, з обмеженням її розміру в 70% грошового забезпечення замість належних йому 90%;

-протиправним застосуванням постанови КМУ від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» з приводу невиплати ОСОБА_1 нарахованих 01.02.2018 року пенсійних доплат за 2016-2017 роки.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ) на виконання постанови Автозводського районного суду м. Кременчука від 02.11.2018 року провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраціни номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1), починаючи з 01.01.2016 року, з врахуванням її розміру 90% основних і додаткових видів грошового забезпечення:

-Посадовий оклад 2 900 грн. 00 коп.

-Оклад за спеціальним званням підполковник міліції 2 200 грн. 00 коп.

-Надбавки за вислугу років 50 % - 2 550 грн. 00 коп.

-Надбавки за виконання особливо важливих завдань 50 % - 3 825 грн. 00 коп.

-Надбавк за оперативно-розшукову діяльність 50 % - 1 450 грн. 00 коп.

-Премія 74,09 % - 9 576 грн. 13 коп.

, а всього 22 501 грн. 13 коп. та здійснити виплату недоотриманих пенсійних виплат за період з 01.01.2016 року без утримання податку на доходи фізичних осіб.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.О. Кривич