Справа № 826/5834/16
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5834/16 Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Літвіної Н.М., Сорочка Є.О., секретаря Антоненко К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2018 року за адміністративним позовом Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про скасування Рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини першої ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Позивачем до Київського апеляційного адміністративного суду подано Заяву, в якій він просить перенести судове засідання на іншу дату, тому як на даний час у нього відсутній адвокат для захисту його інтересів в суді.

Проте, як зазначено в Дорученні Першого Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 15 грудня 2017 року №1443, Позивачу, як особі, що належить до однієї з категорій, визначених пунктами 1,2, 8-12 частини першої ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» (1. Право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають такі категорії осіб: 8) особи, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону, з моменту подання особою заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до прийняття остаточного рішення за заявою, а також іноземці та особи без громадянства, затримані з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, з моменту затримання.), призначено адвоката ОСОБА_5 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 29 червня 2010 року №4054, видане Київською міською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури на підставі Рішення №2-23-3 від 29.06.2010 року) до використання всіх національних засобів правового захисту, а у випадку складення процесуальних документів - до моменту завершення складення таких документів.

Як вбачається з Довіреності від 15 грудня 2017 року №1443 (надалі - Довіреність), Позивачем уповноважено ОСОБА_5: підписувати, подавати від його імені та в його інтересах, а також замовляти і отримувати всі необхідні документи (серед іншого, але не виключно, заяви, заперечення, витяги, виписки, замовлення, клопотання, скарги (у тому числі апеляційну чи касаційну) доповнення до них, додаткові документи тощо); представляти його інтереси усіма законними способами у судових органах та перед іншими органами, діяльність яких пов'язана із вирішенням питань, передбачених у довіреності; подавати виконавчі документи на стягнення, ознайомлюватись із матеріалами виконавчого провадження при реалізації виконавчого документа, одержувати документи, що є в матеріалах справи, робити їх копії, виписки тощо, якщо це передбачено законом, та порушувати питання про їх засвідчення у встановленому порядку; ознайомлюватись з матеріалами нотаріальної, спадкової справи, з матеріалами інвентарної справи БТІ; заявляти відводи у випадках, передбачених чинним законодавством України, брати участь у судових засіданнях та у дослідженні доказів; за узгодженням з ним замовляти проведення експертизи, дослідження; наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, якщо це дозволяється процесуальним законодавством, та при здійсненні виконавчого провадження, заперечувати проти клопотань, дозволів та міркувань інших учасників процесу та/чи виконавчого провадження; апелювати до вищої інстанції; оскаржувати рішення суду до касаційної інстанції; оскаржувати діяльність чи бездіяльність посадових осіб (у тому числі виконавчих органів) у встановленому законодавством позасудовому порядку та користуватися при цьому усіма правами, передбаченими чинним законодавством; відкривати виконавче провадження, пред'являти виконавчий лист до виконання; вчиняти інші дії, передбачені законодавством України для такого роду повноважень та які, на думку представника, будуть доцільними для правильного та ефективного виконання цієї довіреності.

Як зазначено в Довіреності, її видано без права передоручення повноважень іншим особам, на строк до моменту припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі зазначеного вище Доручення, якщо її не буде скасовано раніше цього терміну у встановленому порядку, або представництво за цією довіреністю не буде припинено з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України.

Згідно з частиною третьою ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства України, про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суду шляхом подання письмової заяви.

Проте, Заява про припинення представництва або обмеження повноважень представника за Довіреністю в матеріалах справи відсутня, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності підстав для відкладення розгляду даної справи.

Крім того, відповідно до частини першої ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення Позивача та представника Відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 частини першої ст. 1. Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08 липня 2011 року №3671-VI (надалі - Закон №3671-VI), біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п. 13 частини першої цієї ж статті, особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Народної Республіки Бангладеш.

19 травня 2015 року Позивачем до Відповідача подано Заяву-анкету про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту №115, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.30).

Як вбачається з Анкети особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 19 травня 2015 року №2015KYIV0115 (Реєстраційний № заяви 115) (а.с. 31-35), Позивач Народну Республіку Бангладеш покинув легально та через Пакістан (м. Карачі), Узбекистан (м. Ташкент), Російську Федерацію (м. Москва) 23 серпня 1988 року також легально прибув до України, кордон якої перетнув потягом за маршрутом м. Москва - м. Харків.

Як зазначено у Протоколі співбесіди від 05 червня 2015 року (Справа № 2015 KYIV 0115), Позивач з 1989 по 1998 роки навчався в Донецькому політехнічному інституті, а в 1999 році одружився та з 2000 року жив у Горлівці. 06.08.2014 року переїхав до Києва у зв'язку з воєнними діями.

Рішенням Відповідача про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 17 лютого 2016 року №55-16, копія якого також наявна в матеріалах справи (а.с.29), Позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у зв'язку з відсутністю умов, визначених п.п. 1 та 13 частини першої ст. 1 Закону №3671-VI, відмовлено.

Згідно з п. 6 частини першої ст. 6. Закону №3671-VI, не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, яка до прибуття в Україну з наміром бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, перебувала в третій безпечній країні.

Крім того, відповідно до частини першої ст. 5. Закону №3671-VI, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач перетнув державний кордон України 23 серпня 1988 року, проте звернувся до Відповідача із Заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту лише 19 травня 2015 року.

Згідно з п. 8 частини першої ст. 1. Закону №3671-VI, заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті.

Відповідно до частини сьомої ст. 7. Закону №3671-VI, до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Згідно з частиною шостою ст. 9. Закону №3671-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону.

Відповідно до п. 4 частини першої ст. 6. Закону №3671-VI, не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

У зв'язку з зазначеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості оскарженого Позивачем Рішення Відповідача, у зв'язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення, а Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення її в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Постанову складено в повному обсязі 30.07.2018 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Літвіна Н.М.

Сорочко Є.О.