Справа № 804/2671/18
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2018 року Справа № 804/2671/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Букіна Л.Є.,
за участю: секретаря судового засідання Бутенко П.В.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - Тютюнник В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Державного агентства рибного господарства України (далі - відповідач-1), Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області (далі - відповідач-2), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:
визнати протиправним та скасувати наказ Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області № 14 о/с від 13 квітня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 з займаної посади головного державного інспектора Дніпропетровського територіального відділу Управління схорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексів Законів про Працю України (далі - КЗпП України) у зв'язку з ліквідацією Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області;
поновити його на посаді головного державною інспектора Дніпропетровського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області з 14 квітня 2017 року з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно наказу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Черкаській області від № 14 о/с від 13 квітня 2017 року його незаконно звільнено з посади у зв'язку з ліквідацією органу відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки згідно до вимог ч. 5 ст. 22, п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу» у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, утворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов'язкового проведення конкурсу з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності. Позивач зазначає, що йому взагалі не було запропоновано ні рівнозначної, ні нижчої посади, а за його заявою було відмовлено у переведенні до новоствореного органу, якому були передані повноваження та функції, згідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 та наказу Держрибагенства України № 369 від 30.11.2015. Також, позивач посилається як на протиправність свого звільнення за оскарженим наказом у зв'язку з ліквідацією органу за п. 1 ст. 40 КЗпП України на п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст. 104 ЦК України та правову позицію Верховного Суду України, викладену у його рішеннях стосовно можливості ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. У зв'язку з наведеним, позивач просить зобов'язати відповідача поновити його на посаді, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче судове засідання.
Від відповідача-2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2015 № 894 зі змінами і доповненнями ліквідується не сам орган державної влади, а його територіальний орган, який виконував частину делегованих Держрибагенством функцій і у зв'язку з ліквідацією управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області, його права та обов'язки не передаються жодному органу. За таких обставин зазначає, що згідно вказаної постанови утворено Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області як структурний підрозділ (без права юридичної особи) апарату Агенства рибного господарства України, тобто змінено внутрішню структуру Агенства, а не створено нову юридичну особу публічного права, як помилково вважає позивач. Окрім того, вказує і на те, що ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» визначені підстави для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення, зокрема, у разі ліквідації державного органу за умови коли відсутня можливість пропозиції іншої рівнозначної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі. У зв'язку з тим, що звільнення державних службовців спеціальним Законом України «Про державну службу» не передбачено, тому порядок прийняття на роботу, переведення, звільнення державного службовця здійснюється на підставі положень Кодексу законів про працю України (КЗпП), а тому повна ліквідація підприємства, установи, організації є безумовною підставою для розірвання трудового договору за п. 1 ст. 40 КЗпП України та жоден нормативний акт не містить зобов'язань пропонувати рівнозначну посаду працівнику, а також приймати його шляхом переведення на рівнозначну посаду у разі ліквідації юридичної особи публічного права. Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору не є обов'язком роботодавця згідно ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, про що свідчить і постанова Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 6-40цс15. Крім того зазначає, що про наступне звільнення позивача повідомлено 08.12.2015, при цьому запропонувати йому іншу роботу було неможливо, оскільки всі посади підлягали ліквідації. За таких обставин вважає, що обов'язок власника запропонувати працівникові перед звільненням переведення на іншу роботу має місце виключно у разі наявності можливості здійснити таке переведення, у зв'язку з чим зазначає, що ліквідаційна комісія правомірно звільнила позивача з посади, а тому підстав для задоволення його позовних не вбачається.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 року продовжено строк проведення підготовчого засідання на 30 днів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2018 року, занесеною до протоколу судового засідання, Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області виключено з числа відповідачів у зв'язку з припиненням юридичної особи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
Від відповідача-1 також надійшов відзив на позовну заяву, в якому, окрім зазначеного відповідачем-2 вказано, що Держрибагенство є неналежним відповідачем у справі, оскільки до звільнення позивача не має ніякого відношення. Також зауважив, що позивач 29.12.2016 року особисто звернувся з заявою про можливість допущення його до участі у конкурсі, але на такий конкурс не з'явився, а тому підстав для задоволення його позовних вимог не вбачається.
У судовому засіданні представники учасників справи підтримали свої правові позиції та надали суду пояснення аналогічні тим, що викладені у заявах по суті.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що відповідно до наказу від 05.10.2001 року № 64-к ОСОБА_3 прийнято на посаду державного інспектора Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області.
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 та наказу Держрибагенства України № 369 від 30.11.2015 року позивача 08.12.2015 року попереджено про наступне вивільнення із займаної посади за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України з 08.02.2016 року.
У березні 2017р. у зв'язку з проведенням заходів щодо ліквідації Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області позивач звернувся до Голови Держрибагнетсва України із заявою щодо вирішення питання щодо його прийому на роботу в Управлінні Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області без проходження конкурсного відбору.
Згідно із наказом від 13.04.2017 № 14 о/с голови ліквідаційної комісії Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області позивача на підставі п. 1 статті 40 КЗпП України звільнено з займаної посади у зв'язку з ліквідацією Управління з 14.04.2017 року.
Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд виходить із того, що однією із гарантій держави щодо забезпечення права на працю працездатним громадянам є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи згідно до вимог статті 5-1 КЗпП України.
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40).
Згідно з п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
За правилами ст.492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене ст.42 цього Кодексу. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник бо уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштування самостійно.
Також ч.5 ст.22 Закону України «Про державну службу» визначено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов'язкового проведення конкурсу.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу: на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» від 30.09.2015р. №894 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства рибного господарства за переліком згідно з додатком 1 (зокрема підлягало ліквідації - Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області) -, при цьому, передбачалося одночасно утворення територіальних органів Державного агенства рибного господарства як структурних підрозділів апарату Агенства за переліком згідно до додатку 2 ( зокрема - утворення - Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області) - пункт 2 Постанови №894.
Суд зазначає, що фактично відбулася реорганізація шляхом ліквідації територіального органу Державного агентства рибного господарства - Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області з одночасним створенням Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області як структурного підрозділу агентства, при цьому, функції та повноваження вказаних територіальних органів, які ліквідуються, покладалися на Агентство до утворення територіальних органів як структурних підрозділів апарату Державного агентства рибного господарства згідно до п.4 вказаного постанови КМУ №894.
Таким чином, до новоствореного Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області перейшли повноваження та функції ліквідованого територіального органу Державного агентства рибного господарства після його утворення згідно до вимог п.4 постанови КМУ №894.
Відповідно до ч.1 ст.104 ЦК України юридична особа припиняє свою діяльність, передаючи все своє майно, права та обов'язки іншим юридичним особам - правонаступникам внаслідок реорганізації (через злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації.
Тобто, при реорганізації чи ліквідації юридична особа припиняється, але її права та обов'язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому, до правонаступника переходять обов'язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов'язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).
Отже, із аналізу вищенаведених обставин у справі та норм чинного законодавства можна дійти висновку про те, ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо у розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.
Відповідна правова позиція узгоджується і з позицією Верховного Суду України, вкладеній у його постановах від 04.03.2014р. у справі №21-8а14, від 27.05.2014р. у справі №21-108а14, від 28.10.2014р. у справі №21-484а14, від 19.01.2016р. у справі №21-2225а15.
Судом встановлено, позивача звільнено з посади державного інспектора Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області згідно з наказу №19 о/с від 12.05.2017р. без надання позивачеві пропозиції переведення його до новоутвореного структурного підрозділу - Управління Державного рибного господарства у Дніпропетровській області, до якого перейшли функції та повноваження органу, що ліквідувався.
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що під час звільнення позивача у зв'язку з ліквідацією територіального органу Державного агентства рибного господарства - Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області порушено порядок звільнення позивача, встановлений як п.1 ст.40 КЗпП України, так і ч.5 ст.22, п.2 ч.1 ст.41 Закону України «Про державну службу», оскільки позивачу не було запропоновано іншу роботу, яку він обіймав відповідно до своєї кваліфікації у відповідних створених структурних підрозділах територіальних органів Державного рибного агентства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №894 від 30.09.2015р., яким були передані функції з реалізації державної політики у відповідній сфері.
Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Так, відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність та обґрунтованість прийняття оскарженого наказу про звільнення позивача з урахуванням встановлених обставин у даній справі та наведених норм чинного законодавства, які не спростовані відповідачами-1,2.
Твердження Відповідача про те, що повноваження та функції ліквідованого територіального органу не перейшли до новоствореного Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області спростовуються аналізом Положень вказаних територіальних органів Відповідача-1, та які свідчать про те, що повноваження та функції ліквідованого територіального органу були передані новоутвореному структурному підрозділу Апарату Агенства, що також і підтверджено змістом п.4 Постанови Кабінету Міністрів України №894 від 30.09.2015р.
Судом також не може бути застосована позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 01.04.2015р. у справі №6-40цс15 на яку посилається представник Відповідача, з огляду на те, що викладені у ній обставини не є подібними з обставинами у цій справі, оскільки у наведеній постанові встановлено було виконання суб'єктом владних повноважень свого обов'язку щодо пропонування особі, яка підлягає звільненню, іншої роботи на підприємстві, в установі та організації, тоді як у цій справі, предметом спору є саме обставини того, що позивачеві не було взагалі запропоновано іншої роботи для працевлаштування при попередженні при вивільненні з роботи у зв'язку з ліквідацією територіального органу, а тому застосування вказаної правової позиції не відповідає вимогам ст.ст.237, 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Отже, Відповідачем у ході судового розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами правомірність звільнення позивача без пропозиції йому іншої роботи, виходячи з вищенаведених вимог ст. ст.40, 49-2 КЗпП України, ст.22,41 Закону України «Про державну службу» та виходячи з того, що судом встановлено передачу повноважень та функцій органу, що ліквідовується, новоствореному структурному підрозділу державного органу.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування про звільнення позивача з посади.
Визначаюсь із способом захисту порушеного права позивача в частині поновлення на посаді, з якої його було звільнено, суд виходить з такого.
Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави бо незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядав трудовий спір.
Як встановлено судом, Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області на момент розгляду цієї справи - ліквідований.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до частини 3 статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України).
Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до нових структури апарату та штатного розпису Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області, посада державного інспектора - не передбачена.
Порядок вивільнення працівників регламентовано статтею 492 КЗпП України. Так, згідно частин 1-3 цієї статті, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
За таких обставин, найбільш ефективним захистом порушених прав позивача є поновлення його на посаді рівнозначній раніше займаній посаді державного інспектора Дніпропетровського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області.
Згідно зі ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням того, що суд дійшов висновку про протиправність оскарженого наказу та необхідність його скасування з вищенаведених обставин, то підлягають і задоволенню позовні вимоги позивача стосовно стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з Державного агентства рибного господарства України.
При вирішенні питання про стягнення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить із того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. (далі - Порядок № 100).
Так, згідно з вимогами пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Відповідно до п.5.8 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Так, на вимогу суду надано архівну довідку від 18.07.2018 року № 86 про середньомісячний заробіток позивача, відповідно до якої розмір заробітної плати за два місяці, які передували звільненню позивача - лютий-березень 2017р. становила 7158,45 грн. за 42 відпрацьованих днів, а відповідно, середньоденна заробітна плата становить (7158,45/42) - 178,44 грн.
Час вимушеного прогулу позивача складає помісячно, з урахуванням норм тривалості робочого часу у 2017-2018 роках (листи Мінсоцполітики про розрахунки норми тривалості робочого часу на 2017 рік та 2018 рік»): 14.04.2017 року (момент звільнення позивача) - 09 робочих днів; 01.05.2017 року - 20 робочих днів; 01.06.2017 року - 20 робочих днів; 01.07.2017 року - 21 робочий день; 01.08.2017 року - 22 робочих дня; 01.09.2017 року - 21 робочий день; 01.10.2017 року - 21 робочий день; 01.11.2017 року - 22 робочий день; 01.12.2017 року - 20 робочий день; 01.01.2018 року - 21 робочий день; 01.02.2018 року - 20 робочих днів; 01.03.2018 року - 21 робочий день; 01.04.2018 року - 20 робочих днів; 01.05.2018 року - 20 робочих днів; 01.06.2018 року - 20 робочих днів; 26.07.2018 року - 19 робочих днів.
Відповідно до підп. 9 п. 6 Положення про Державну службу зайнятості України, затвердженого Указом Президента України від 16.01.2013 № 19/2013, Державна служба зайнятості України для виконання покладених на неї завдань має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному, у разі поновлення його на роботі за рішенням суду
Відповідно до ч.1 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України під час прийняття постанови суд вирішує у тому числі чи є підстави допустити негайне виконання постанови.
Відповідно до частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2), поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3).
Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 3579,22 грн. підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позов ОСОБА_3 - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області №14 о/с від 13.04.2017р. про звільнення ОСОБА_3 з займаної посади державного інспектора Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області на підставі п. 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області.
Поновити ОСОБА_3 на посаді рівнозначній раніше займаній посаді державного інспектора Дніпропетровського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області з 14.04.2017 року.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді та в частині виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць згідно вимог ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України. У розмірі 3579,22 (три тисячі п'ятсот сімдесят дев'ять гривень, 22 коп.)
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 02.08.2018 року.

Суддя Л.Є. Букіна