Справа № 806/2775/18
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Житомир справа № 806/2775/18

категорія 10.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії, про визнання протиправною відмови, зобов'язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, -

встановив:

11.06.2018 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1, в якому він просить:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням з 19.01.2018 інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду другої групи з 19.01.2018, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.03.2015 Житомирською обласною МСЕК йому встановлено ІІІ групу інвалідності, пов'язану з проходженням служби в ОВС, а 19.01.2018 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, пов'язану з виконанням служби в ОВС. 12.02.2018 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ліквідаційної комісії Управління МВС України в Житомирській області про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності. 20.03.2018 позивач отримав відповідь № 429/29/105/05-2018 за підписом голови ліквідаційної комісії Управління МВС України в Житомирській області якою позивачу відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. Зазначено, що після первинного огляду пройшло більше 2 років, а тому правових підстав для призначення одноразової грошової допомоги не має.

Позивач звернувся з відповідною заявою про вирішення питання виплати одноразо вої грошової допомоги, у зв'язку із зміною ІІІ групи інвалідності на ІІ групу до відповідача. Однак, Міністерство внутрішніх справ України повернуло документи без затвердження призначення одноразової грошової допомоги та листом від 10.05.2018 № 15/2-Н-348 з посиланням на пункт 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 та повідомило, що під час розгляду матеріалів на призначення одноразової грошової допомоги з'ясовано, що первинне установлення позивачу 3-ї групи інвалідності та відповідного ступеню втрати працездатності відбулося з 11.03.2015 (виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 182700,00 грн), що при повторному огляді установлено 2-гу групу інвалідності та відповідний ступінь втрати працездатності - з 19.01.2018, що перевищує установлений Порядком дворічний термін, тому матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги повернуті як такі, що не відповідають вимогам законодавства. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

10.07.2018 за № 12/6-3301 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 45-49). В обґрунтування заперечень останній зазначив, що між первинним оглядом МСЕК ОСОБА_1 від 11.03.2015 та повторним від 19.01.2018 пройшло більше 2-х років, що перевищує передбачений п. 4 Порядку № 850 дворічний термін, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Представник третьої особи вимоги ухвали суду від 02.07.2018 щодо направлення заперечень на адміністративний позов не виконав.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

За результатами обстеження Житомирською обласною МСЕК позивачу з 11.03.2015 встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в ОВС, про що видано довідку серії 12 ААА № 206209 (а.с. 16). Крім того, що не заперечується сторонами, позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 182700,00 грн.

19.01.2018 позивач повторно пройшов обстеження МСЕК, за результатами проходження якого Житомирською обласною МСЕК йому встановлено ІІ групу інвалідності, на підставі захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та видано довідку серії 12 ААА № 025440 (а.с. 17).

12.02.2018 позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії Управління МВС України в Житомирській області з відповідною заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності (а.с. 13).

У відповідь на вказану заяву позивач отримав лист УМВС України в Житомирській області від 20.03.2018 № 429/29/105/05-2018, за підписом голови ліквідаційної комісії, яким було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердже ного постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015, зазначено що після первинного огляду пройшло більше 2 років, а тому правових підстав для призначення одноразової грошової допомоги немає (а.с. 11).

Позивач із відповідною заявою про вирішення питання виплати одноразо вої грошової допомоги, у зв'язку зі зміною третьої групи інвалідності на другу групу звернувся до відповідача.

Міністерство внутрішніх справ України повернуло документи ОСОБА_1 без затвердження призначення одноразової грошової допомоги та листом від 10.05.2018 № 15/2-Н-348 з посиланням на п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 повідомило, що під час розгляду матеріалів на призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з'ясовано, що первинне установлення позивачу 3-ї групи інвалідності та відповідного ступеню втрати працездатності відбулося з 11.03.2015 (виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 182700,00 грн), що при повторному огляді установлено 2-гу групу інвалідності та відповідний ступінь втрати працездатності - з 19.01.2018, що перевищує установлений Порядком дворічний термін, тому матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги повернуті як такі, що не відповідають вимогам законодавства (а.с. 10).

Вважаючи дії МВС України про відмову у призначені одноразової грошової допомоги протиправними, позивач, звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Перевіряючи дії відповідача на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ "Про міліцію" (далі - Закон України № 565-ХІІ) держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України № 565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Кабінет Міністрів України постановою № 707 від 12.05.2007 затвердив Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 707).

Відповідно до положень п.п. 3 п. 1 Порядку № 707 у разі виникнення у працівника міліції, податкової міліції або членів його сім'ї права на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, виплата проводиться за вирахуванням такої суми.

У подальшому, Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21.10.2015 затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції". Дана постанова набрала законної сили 31.10.2015.

Відповідно до п. 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 8 Порядку № 850 передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Тобто, обов'язок подання висновку до МВС України щодо виплати грошової допомоги Порядком № 850 покладається саме на керівника органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, в даному випадку - на ліквідаційну комісію УМВС України в Житомирській області.

Як зазначалося вище, отримавши відповідну заяву позивача та додані до неї документи, керуючись п. 8 Порядку № 850, ліквідаційна комісія УМВС України в Житомирській області, направила висновок та інші документи, перелік яких визначений Порядком № 850, до МВС України для прийняття рішення.

Відповідно до п. 9 Порядку № 850 МВС України у місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цього Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цього Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов'язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову у призначенні вказаної грошової допомоги.

Однак, судом встановлено, що відповідач не прийнявши за результатом розгляду документів про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, жодного з зазначених вище рішень всупереч п. 9 Порядку № 850, листом від 10.05.2018 № 15/2-Н-348 повернув матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 без розгляду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спосіб, у який УМВС України в Житомирській області розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності Законом України № 565-ХІІ та Порядком № 850 не передбачений.

А тому враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання рішення МВС України щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України протиправним задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем рішення щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги не приймалося.

Проте з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, при розгляді даної адміністративної справи суд прийшов до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог, для ефективного захисту прав позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності МВС України щодо неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України, а також у зв'язку з неприйняттям МВС України рішення передбаченого п. 9 Порядку № 850 - шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути та прийняти відповідно до законодавства по заяві ОСОБА_1 рішення щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи з 19.01.2018 внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з'ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.

Відтак, суд вважає, що вимогу позивача про зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з установленням інвалідності другої групи та здійснити виплату зазначеної допомоги, слід залишити без задоволення.

Як передбачає ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд приходить до переконання, що наявні усі підстави для часткового задоволення адміністративного позову шляхом - визнання протиправною бездіяльності МВС України щодо неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України та зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути та прийняти рішення відповідно до законодавства по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.

Зважаючи на відсутність витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 250-251 КАС України, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 10014, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії (вул. Старий бульвар, 5/37, м. Житомир, 10008, ) про визнання протиправною відмови, зобов'язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 про нарахування одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 19.01.2018 у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах Міністерства внутрішніх справ України.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути та прийняти рішення відповідно до законодавства по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 28.03.2016, у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах Міністерства внутрішніх справ України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено: 2 серпня 2018 року.

Суддя О.В. Єфіменко