Справа № 805/1751/15-а
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

03 серпня 2018 року

Київ

справа №805/1751/15-а

адміністративне провадження №К/9901/1761/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) Данилевич Н.А.,
суддів Бевзенка В. М.,
Шарапи В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 липня 2016 року (головуючий суддя Бабаш Г.П.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року (головуючий суддя Василенко Л.А., судді Гайдар А.В., Ханова Р.Ф.) у справі
за позовом ОСОБА_1
до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Маріупольського міського управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області
про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення коштів, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Позивач, ОСОБА_1 , 07 травня 2015 року звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 1) про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення коштів.
2. Ухвалою суду від 03 червня 2015 року залучено до участі у розгляді справі другого відповідача - Маріупольське міське управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 2).
3. До початку судового розгляду справи по суті позивачем до суду надано уточнений адміністративний позов, в якому позивач просив:
3.1. визнати незаконними і скасувати накази від 30.05.2015 року №714 та від 10.04.2015 року №114о/с;
3.2. зобов`язати Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області поновити на посаді оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Іллічівського РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області;
3.3. стягнути з Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області 100 відсотків заробітної плати за час вимушеного прогулу з 10.04.2015 року по день поновлення на посаді з урахуванням інфляції та 3% річних у розмірі 103411,20 грн.;
3.4. стягнути з Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області 100 відсотків грошової винагороди за безпосередню участь у АТО у період з 01.05.2014 року по 10.04.2015 року з урахуванням інфляції та 3% річних у розмірі 40881,94 грн.;
3.5. стягнути з Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області у разі поновлення 100 відсотків грошової винагороди за безпосередню участь у АТО у період з 10.04.2015 року по день поновлення на посаді у розмірі 42000 грн.;
3.6. стягнути з Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області моральну шкоду, яка була завдана у вигляді переживань, моральних стресів у зв`язку з втратою роботи та приниження серед колишніх колег та родичів через дискредитування та витрат на проїзд до м. Слов`янська і юридичну допомогу у загальному розмірі 100000 грн.
4. Позовні вимоги вмотивовані тим, що наказом №114 о/с від 10 квітня 2015 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ в запас (з постановкою на військовий облік) за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Як зазначає позивач у позовній заяві, до подачі позовної заяви до суду він не був ознайомлений з наказом №114о/с від 10 квітня 2015 року. Про звільнення його повідомили за телефоном. Позивач вважає спірні накази протиправними і такими, що підлягають скасуванню з наступних обставин. Так, 20 вересня 2010 року відносно позивача було порушено кримінальну справу за ст. 365 ч. 2, 162 ч. 2 КК України. Згідно вироку Приморського районного суду м Маріуполя від 27 червня 2014 року в силу ст. 75 КК України ОСОБА_2 був звільнений від покарання з випробувальним терміном 2 роки з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України; також цим вироком було вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 5000 грн., та на користь КУ «Міська лікарні № 9 м. Маріуполя» відшкодування витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_4 в сумі 1210,59 грн. Проте, 24 грудня 2014 постановою Апеляційного суду Донецької області виключено кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 365 КК України, кримінальну справу за ч. 2 ст. 162 КК України закрито і звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності. Позивач зазначає, що чинним законодавством не визначено поняття дискредитації; під вчинками, що дискредитують звання працівника ОВС і власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні діяння, які за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність і авторитет співробітника органів внутрішніх справ і, власне, органи внутрішніх справ. Враховуючи наведене, позивач вважає, що факт звільнення його від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи відносно нього свідчить про те, що ним не вчинявся проступок, що дискредитує звання працівника міліції. Крім того, позивач вважає, що до нього застосовано два дисциплінарних стягнення за одне порушення трудової дисципліни наказами від 30.03.2015 року №714 та від 10.04.2015 року №114о/с, оскільки в даних наказах було застосовано одну підставу для їх прийняття. Також, позивач зауважує, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення накладено на нього після спливу встановленого шестимісячного строку. Крім того, позивач зазначає, що на його користь підлягає стягненню 40881,94 грн. та 42000 грн. у вигляді грошової винагороди за безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції (з урахуванням індексу інфляції) за період з 01.05.2014 року по травень 2016 року та моральна шкода, витрати на проїзд до суду та юридичну допомогу у загальному розмірі 100000грн.
5. За результатами розгляду справи Донецьким окружним адміністративним судом постановою від 04.08.2015 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.
6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.05.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
7. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Маріупольського міського управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення коштів відмовлено.
8. Відмовляючи в задоволенні позову, суди дійшли висновку, про дотримання відповідачами передбачених Дисциплінарним статутом строків накладення дисциплінарного стягнення. Також суди зазначили, що дії ОСОБА_1 , які виразились у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.162 Кримінального кодексу України, кваліфіковані як такі, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справи України. Скоєння ОСОБА_1 таких дій повністю підтверджується результатами розгляду Апеляційним судом Донецької області кримінальної справи по звинуваченню ОСОБА_1 за ст. 162 ч. 2 Кримінального кодексу України. Суди врахували, що рішенням Апеляційного суду Донецької області щодо закриття провадження у кримінальній справі стосовно позивача не спростовано факту вчинення останнім злочину, кваліфікованого за ч. 2 ст. 162 КК України, а, зокрема, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за його вчинення на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році». Суди критично оцінили твердження позивача стосовно наявності у нього права на отримання 82881,94 грн. в якості винагороди за безпосередню участь у АТО, оскільки під час провадження у даній справі позивач не пояснив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір вказаної винагороди, та не зазначив, якими доказами це підтверджується. Крім того, суди визнали безпідставним включення позивачем до вищезазначеної суми 42000 грн. в якості 100 відсотків грошової винагороди за безпосередню участь у АТО в період з 10.04.2015 року по день поновлення на посаді, оскільки в зазначений період позивач не перебував на службі в органах внутрішніх справ. Крім того, суди вказали на необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 моральної шкоди, оскільки позивач не пояснив чим саме йому завдано моральну шкоду та якими доказами це підтверджується, не надав належних доказів щодо його переживань, моральних стресів у зв`язку з втратою роботи, приниженням серед колишніх колег та родичів через дискредитування.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
9. 15 вересня 2016 року ОСОБА_1 (далі скаржник) звернувся до Суду з касаційною скаргою на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 липня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року.
10. В касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 липня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року та спрямувати справу на новий розгляд до суду першої інстанції у іншу область України на розсуд Суду.
11. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначає, що суди не врахували при розгляді справи обставини самостійного повідомлення позивачем керівництво Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області про набрання законної сили ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24.12.2014 року. Вказує на те, що судами взагалі не розглядалась як доказ довідка про відсутність судимості, видана Жовтневим РВ ММУ. Також ОСОБА_1 зазначає, що він приймав активну участь у захисті міста, але керівництвом взагалі не були прийняті до уваги обставини проведення бойових дій, які проходили на території міста Маріуполя у вказаний період. Так, скаржник вважає що відповідачем 2 незаконно не видано відповідні накази про виплату грошової винагороди за безпосередню участь в АТО. Крім того, скаржник в своїй касаційній скарзі висловив недовіру до судів Донецької області через те, що останніми не враховуються приписи Вищого адміністративного суду України та не об`єктивно розглядаються докази.
12. Відповідачем 1 надані заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначено, що суди попередніх інстанцій вирішили спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права на підставі всебічного з`ясування обставин справи, а тому підстави для їх скасування відсутні. Просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
13. Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2018 зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ з 19 лютого 2007 року по 14 квітня 2015 року, що підтверджується копією трудової книжки.
15. Останнє присвоєне позивачу за період проходження служби спеціальне звання капітан міліції, остання займана ним перед звільненням посада оперуповноважений БНОН Іллічівського РВ Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області.
16. 27 червня 2014 року Приморським районним судом м. Маріуполя (справа №1-81/11, номер провадження 1/266/23/14) винесений вирок щодо ОСОБА_1 , яким останнього визнано винним за: ст. 365 ч. 2 КК України (в редакції 21 лютого 2014 року) та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки; ст. 162 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_1 остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі звільнено з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 роки. У відповідності зі ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_1 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
17. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року, прийнятою за результатом розгляду апеляцій на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області (справа № 1-81/11, номер провадження 11/775/109м/14), вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області відносно ОСОБА_1 скасований; виключено як зайву з обвинувачення ОСОБА_1 кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 365 КК України; справу за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 162 КК України закрито на підставі ст. 6 Закону України Про амністію у 2011 році, звільнено його від кримінальної відповідальності.
18. Наказом Маріупольського МУ від 16 лютого 2015 року призначено службове розслідування за фактом надходження ухвали Апеляційного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року стосовно оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Іллічівського РВ Маріупольського МУ капітана міліції ОСОБА_1 .
19. 24 лютого 2015 року ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування були надані пояснення, в яких зазначено, що позивач вважає непідтвердженим факт скоєння ним проступку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, а вирок суду про визнання його винним є скасованим апеляційною інстанцією, що свідчить про відсутність підстав вважати, що він скоїв проступок, за який передбачено звільнення з посади згідно п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС.
20. На підставі проведеного службового розслідування та складеного висновку Маріупольським МУ прийнятий наказ №219 від 13 березня 2015 року, відповідно до якого вирішено клопотати перед керівництвом ГУМВС в області про звільнення з органів внутрішніх справ оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Іллічівського РВ Маріупольського МУ капітана міліції ОСОБА_1 .
21. Наказом ГУМВС в області від 30 березня 2015 року №714 вказане клопотання було задоволено. За скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, ігнорування вимог ст.ст. 2, 10, 20 Закону України Про міліцію, Присяги працівника внутрішніх справ України, п. 4.1 розділу ІІІ Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22 лютого 2012 року №155, оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Іллічівського РВ Маріупольського МУ капітана міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ.
22. Відповідно до матеріалів справи зазначений наказ надійшов до СДЗ Маріупольського МУ 2 квітня 2015 року, позивач був ознайомлений з даним наказом 7 квітня 2015 року.
23. Наказом ГУМВС в області від 10 квітня 2015 року № 114о/с (п. 5) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановкою на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу ОВС) капітана міліції ОСОБА_1 (М-144714) оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Іллічівського районного відділу Маріупольського міського відділу з 14 квітня 2015 року. Підставою прийняття даного наказу визначено наказ ГУМВС України в Донецькій області від 30 березня 2015 року №714.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
24. Стаття 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
25. Стаття 16 Дисциплінарного статуту: дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.
У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.
26. Стаття 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року №638-IV (далі Закон №638-IV): <…> антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення злочинних діянь, здійснюваних з терористичною метою, звільнення заручників, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичного акту чи іншого злочину, здійснюваного з терористичною метою <…>.
27. Стаття 5 Закону №638-IV: <…> Міністерство внутрішніх справ України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій <…>.
28. Пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України №158 від 04.06.2014 року «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету»: за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 р. виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць <…>.
29. Пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 року №24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (далі Постанова №24): установити, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.
Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.
Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).
30. Пункт 2 Постанови №24: військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам виплачуються додаткові винагороди за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.
31. Пунктом 3 Постанови №24: затвердити розмір винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 1; розмір додаткових винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 2.
32. Пункт 6 Постанови №24: визнати таким, що втратив чинність, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 2014 р. № 158 Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету (Офіційний вісник України, 2014 р., № 46, ст. 1211) у частині виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш як 3 тис. гривень, у розрахунку на місяць.
33. Наказом Міністерства оборони України від 02.02.2015 року №49 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» затверджено Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.
34. Пункт 6 розділу 1 Порядку та умов виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02.02.2015 року №49 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (далі Порядок №49): виплата винагород військовослужбовцям здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, визначених додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (далі Постанова).
35. Пункт 1 розділу ІІ Порядку №49: військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.
36. Пункт 2 розділу ІІ Порядку №49: розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень.
37. Пункт 3 розділу ІІ Порядку №49: винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).
38. Пункт 7 розділу ІІ Порядку №49: Безпосередня участь у відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтверджується:
журналом бойових дій (журналом ведення оперативної обстановки);
бойовим донесенням (підсумковим, терміновим та позатерміновим), рапортом керівника підрозділу, який виконував завдання.
Крім того, підтвердними документами є:
бойовий наказ командира військової частини для виконання поставлених завдань охорони об`єктів (несення служби на блокпостах, звільнення об`єктів, які захоплені, тощо), письмовий наказ командира військової частини, який виконував завдання;
запис у книзі прикордонної служби підрозділу охорони державного кордону про виконання завдань прикордонними нарядами щодо відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), де визначені особовий склад, який залучається до охорони, час, місце, порядок виконання завдань, книга служби нарядів та подій, що відбувалися.
39. Пункт 1 наказу МВС України від 03.02.2015 року №123 «Про деякі питання відрядження до зони АТО»: начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів, керівникам структурних підрозділів апарату МВС та підпорядкованих підрозділів під час підготовки наказів про відрядження до зони проведення антитерористичних операцій чітко визначати перелік завдань відповідно до зазначеного вище Закону, що покладаються на відряджену особу або відряджаються на підконтрольну Україні територію для виконання завдань відповідно до покладених на особу функціональних обов`язків.
40. Пункт 3 наказу МВС України від 03.02.2015 року №123: начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів, керівникам структурних підрозділів апарату МВС та підпорядкованих підрозділів до 05 числа надавати до ДФЗБО МВС списик осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій.
41. Пункт 4 наказу МВС України від 03.02.2015 року №123: Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС визначено забезпечити нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу апарату Міністерства, головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів та підпорядкованих МВС відповідно до наданих списків; виплату грошової винагороди здійснювати за наказами міністра внутрішніх справ або особи, яка його заміщує, начальників головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ректорів вищих навчальних закладів на підставі вмотивованих рапортів керівників підрозділів, погоджених керівником або заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, із зазначенням конкретних місць несення служби (населений пункт, блокпост) та бойових зіткнень.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
42. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
43. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
44. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
45. Позивач в обґрунтування касаційної скарги вказує на обставини не дослідження судами питання дотримання відповідачами строку притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
46. Однак, такі твердження колегія суддів вважає помилковими. Так, ухвала Апеляційного суду Донецької області від 24.12.2014 року по справі №1-81/11 надійшла на адресу Маріупольського міського управління 11.02.2015 року, наказом Маріупольського МУ від 16.02.2015 року у відношенні позивача призначено службове розслідування за цим фактом, 13.03.2015 року за результатами проведеного службового розслідування складено відповідний висновок, а 30.03.2015 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ.
47. Таким чином, зважаючи на включення до строку притягнення до дисциплінарної відповідальності періоду кримінального провадження та проведення відповідачем службового розслідування, Суд погоджує висновки судів попередніх інстанцій щодо дотримання відповідачами передбаченого Дисциплінарним статутом строку накладення на позивача дисциплінарного стягнення.
48. Також помилковими є твердження скаржника про те, що до нього застосовано два дисциплінарних стягнення за одне порушення, адже, як вірно вказали суди попередніх інстанцій, наказом відповідача 1 від 10.04.2015 року №114 (по особовому складу) безпосередньо реалізовано наказ від 30.03.2015 року №714 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.
49. Крім того, колегія суддів критично оцінює твердження позивача про наявність у нього права на отримання 100 відсотків грошової винагороди за безпосередню участь у АТО у період з 01.05.2014 року по 10.04.2015 року з урахуванням інфляції та 3% річних у розмірі 40881,94 грн. та 100 відсотків грошової винагороди за безпосередню участь у АТО у період з 10.04.2015 року по день поновлення на посаді у розмірі 42000 грн.
50. З аналізу вищенаведених норм законодавства, що регулює зазначені правовідносини, слідує, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. Так, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.
51. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 було виплачено винагороду за участь в антитерористичній операції за грудень 2014 року 3868,55 грн. (наказ від 19.03.2015 року №590 (за 31 днів)), за січень 2015 року 2032,26 грн. (наказ від 19.03.2015 року №589 (за 21 день)). В період лютий-березень 2015 року та 10 днів квітня 2015 року позивач не був залучений до виконання конкретних завдань, пов`язаних з безпосередньою участю у АТО, а тому не був включений до наказів ГУМВС України в Донецькій області про виплату винагороди за безпосередню участь в АТО. У період з 01.05.2014 року до 01.12.2014 року накази про виплату винагороди за безпосередню участь в АТО начальником ГУМВС України в Донецькій області у відношенні позивача не видавалися.
52. Враховуючи відсутність інших доказів в підтвердження доводів позивача в зазначеній частині позовних вимог, а також беручи до уваги те, що виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення АТО (в даному випадку у м. Маріуполі Донецької області, де позивач проходив службу), не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні АТО, суди дійшли обґрунтованого висновку про необхідність відмови позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині.
53. З огляду на зазначене, колегія суддів також погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області моральної шкоди, адже ці вимоги є похідними від вимог про скасування наказів про звільнення та поновлення останнього на займаній посаді.
54. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами попередніх інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.
55. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
56. Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
57. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.
58. Керуючись статтями 341, 343, 349-354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
59. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
60. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 липня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року залишити без змін.
61. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич
Судді В.М. Бевзенко
В.М. Шарапа