Справа № 754/16316/17
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/36/18
РІШЕННЯ

Іменем України

24 липня 2018 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Клочко І.В.

за участю секретаря судового засідання Шевчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до відповідача Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ЛОУПФУ в м. Києві) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним.

Починаючи з 22.09.2012 року позивач отримує пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, у квітні 2017 року позивач звернулась до ЛОУПФУ в м. Києві із заявою про зарахування до трудового стажу періоду перебування у декретній відпустці з 01.01.1992 року по 20.10.1994 рік, пільгове обчислення трудового стажу, набутого позивачем на острові Сахалін з 04.09.1982 року по 01.09.1987 року (у місцевості, що прирівняна до районів Крайньої Півночі) та провести перерахунок розміру моєї пенсії за віком, відповідно до довідки наданою адміністрацією Тауражського районного самоврядування N1. 41-100, від 08.02.2016 року.

Відповіддю за №11297/14/п-973 від 21.07.2017 року ЛОУПФУ в м. Києві повідомлено позивача, що відповідно до матеріалів пенсійної справи, вона отримує пенсію за віком згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і страховий стаж їй нараховано по 30.09.2012 року, який становить 27 років 3 місяці 7 днів, а також надано позивачу розрахунок зазначеного трудового стажу.

У вказаній відповіді ЛОУПФУ в м. Києві зазначено, що період роботи в районах Крайньої Півночі, згідно п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до 01.01.1991 року зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 року. Таким чином, пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі: трудової книжки (за умови наявності в трудовій книжці штампу про зарахування в кратному обчисленні), або письмового договору; довідки, в яких зазначено період роботи у районах Крайньої Півночі (із зазначенням інформації про роботу за трудовим договором). Оскільки, відсутні вище перелічені документи, то відсутні підстави для зарахування страхового стажу в полуторному розмірі згідно Указу президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року.

Також у відповіді вказано, що відповідно до Угоди про соціальний захист між Урядом України і Урядом Литовської республіки про співробітництво у галузі пенсійного забезпечення від 27.09.1994 року, пенсія в Литві позивачу буде призначатися за стаж, який відпрацьовано на території Литовської Республіки з 01.01.1992 року по 20.10.1994 року при досягненні пенсійного віку встановленого Законом Литовської Республіки про пенсійне страхування. Із заявою про призначення пенсії позивач має право звернутись до управління Пенсійного фонду України, в якому вона отримуєте пенсію або в службу іноземних виплат Управління фонду державного соціального страхування Литовської Республіки.

Вважаючи зазначену відповідь ЛОУПФУ в м. Києві такою, що вказує на протиправність дій його посадових і службових осіб і, таким чином, порушує право позивача на належне пенсійне забезпечення за віком, гарантоване Конституцією України, чинними міжнародно-правовими договорами, які є частиною національного законодавства України, Законами України та іншими нормативно-правовими актами, позивач вимушена була звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 05.06.2018 року замінено відповідача ЛОУПФУ в м. Києві його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУПФУ в м. Києві).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Відповідно до відзиву на адміністративний позов, відповідач через представника просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на наступне. Відповідно до частини 1 статті 7 Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення, ратифікованого Україною 10 січня 2002 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - Договір), до осіб, що працюють за наймом, а також на осіб, що самостійно займаються трудовою діяльністю, застосовується законодавство Сторони, на території якої вони виконують роботу.

Відповідно до частини 2 статті 13 вказаного Договору якщо законодавство однієї Сторони зумовлює призначення пенсій за стаж, накопичений у відповідній професії або на відповідній роботі, то при призначенні таких пенсій зараховуються періоди, накопичені на підставі законодавства іншої Сторони у тій же професії або на тій же роботі. Якщо підсумовані таким чином періоди не відповідають умовам, що дають право на зазначені пенсії, то ці періоди зараховуються для призначення пенсій на загальних підставах.

Відповідно до статті 15 Договору у випадку застосування положень статті 13 цього Договору компетентна установа кожної із Сторін вираховує розмір пенсії та виплачує її тільки за страховий (трудовий) стаж, накопичений згідно із застосовуваним цією компетентною установою законодавством.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу PCP від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Таким чином, представник відповідача зазначає, що обов'язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі 1 рік роботи за 1 рік 6 місяців є наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості.

Позивачем ОСОБА_1 було подано до суду відповідь на відзив, яка вмотивована наступним. Відповідно до ч. З ст. 6 Угоди між Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством соціальної охорони і праці Литовської Республіки про порядок реалізації Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 09Л2.2005 року, якщо в особи виникає право на пенсію тільки у результаті підсумовування страхового (трудового) стажу, яке ця особа отримала згідно із законодавством обох Сторін, то в пункті 1 вказані компетентні установи надають одна одній довідку про страховий (трудовий) стаж, набутий відповідно до чинного законодавства Сторін після 1 січня 1992.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Угоди, компетентні установи Сторін обмінюються відомостями, які вони мають щодо обставин, що є необхідними для призначення або призупинення виплати пенсій або допомоги. Необхідні відомості надаються компетентній установі на її письмовий запит у місячний термін.

У даному випадку жодного запиту до Литви відповідач не зробив, надані мною документи належним чином не розглянув.

Крім того, позивач зазначає, що згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Отже, записи у трудовій книжці є основним підтвердженням роботи в місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі та тільки за їх відсутності, необхідним є доведення пільг шляхом надання трудового договору або уточнюючої довідки.

Лівобережним об'єднаним управлінням ПФУ в м. Києві відмовлено мені у здійснені перерахунку пенсії за вказаний період з посиланням на відсутність оригіналу довідки про заробітну плату.

Проте, оригінал довідки, яка надана за моїм запитом адміністрацією Тауражського районного самоврядування № 41-100 від 08.02.2016 (литовською мовою) з нотаріально завіреним перекладом, я надавала відповідачу разом із своєю заявою.

Більш того, у відзиві відповідача жодного заперечення на вказану позовну вимогу не зазначено.

З огляду на викладене, позивач вважає, що твердження представника, викладені у відзиві є безпідставними.

Учасники справи в судове засідання не з'явились.

На підставі ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в м. Києві та отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

05.07.2017 року позивач звернулась до ЛОУПФУ в м. Києві із заявою про зарахування до загального трудового стажу відпрацьованого періоду на Спільному Литовсько-Українському підприємстві «ТЕВІТА» з 01.01.1992 року по 20.10.1994 року та стажу, набутого на острові Сахалін у період з 04.09.1982 року по 01.09.1987 року, з урахуванням пільг роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі (а.с. 16-17).

Листом ЛОУПФУ в м. Києві від 21.07.2017 року №11297/14/П-973 позивачу було відмовлено у зарахуванні до загального трудового стажу відпрацьованого періоду на Спільному Литовсько-Українському підприємстві «ТЕВІТА» з 01.01.1992 року по 20.10.1994 року та стажу, набутого на острові Сахалін у період з 04.09.1982 року по 01.09.1987 року, з урахуванням пільг роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі (а.с. 18-19).

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії трудової книжки вбачається, що 05.07.1982 року позивача звільнено з Донецького інституту «Промстрой НИИ проект» у зв'язку з моїм виїздом на острів Сахалін, за місцем військової служби мого чоловіка.

Згідно з абз.1 та 2 п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу PCP, а також на о. Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювались пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року (№ 0001400-60) «Про впорядкування пільг осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу PCP від 10 лютого 1960 року № 148 (№ 0148400-60) «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 (№ 1908400-67) «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Згідно Постанови Ради Міністрів СРСР від 03.01.1983 № 12, Сахалінська область є місцевістю, що прирівняна до районів Крайньої Півночі.

Згідно п.5 пп. «д» Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960 та п.З Постанови Ради міністрів СРСР «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року», працівникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі з інших місцевостей країни, за умови заключения з ним трудових договорів про роботу в цих районах на термін п'ять років, а також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі за власною ініціативою і які укладали строковий трудовий договір про роботу в цих районах надається пільга по зарахуванню одного року роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, що дає право на здобуття пенсії через старість.

Відповідно до абз.3 п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Таким чином, відповідно до зазначеної норми, для пільгового обчислення страхового стажу за період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі достатньо трудової книжки.

Відповідно до п.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 № 1908- VII (№ 1908400-67) «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», жінкам, які тимчасово залишили роботу у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі для догляду за дітьми дошкільного віку, підсумовується безперервний стаж роботи, який дає право на отримання пільг, передбачених цим Указом.

Згідно записів у трудовій книжці позивача, у період з 17.03.1984 року по 01.09.1987 року остання перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною дошкільного віку, що також враховується у безперервний трудовий стаж, один рік перебування у якій також рахується як за один рік і шість місяців роботи.

Крім того, відповідно до п.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 року № 1908-VII (№ 1908400-67) «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», жінкам, які тимчасово залишили роботу у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі для догляду за дітьми дошкільного віку, підсумовується безперервний стаж роботи, який дає право на отримання пільг, передбачених цим Указом.

Таким чином, судом встановлено, що позивач маю право на підставі запису в її трудовій книжці про роботу на острові Сахалін з 04.09.1982 по 01.09.1987 на зарахування даного стажу до загального трудового стажу з урахуванням пільг по зарахуванню одного року роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу.

Окрім цього, 01.09.1987 позивача прийнято на посаду інженера-конструктора на Тауразький завод елементів обчислювальних машин в Республіці Литва (м. Таураге), який 18.05.1993 року реорганізовано на Тауразьке державне підприємство «ТАУТА», а 15.04.1994 року реорганізовано на Спільне Литовсько- Українське підприємство «ТЕВІТА».

Згідно Посвідчення соціального страхування НОМЕР_2 Республіки Литва, виданого 01.01.1994, на підставі п. 1 ст. 26 Трудового кодексу Литовської Республіки 20.10.1994 позивача звільнено з роботи за згодою сторін.

Таким чином, на вказаному підприємстві саме на території Литовської Республіки позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з 01,01.1992 року по 20.10.1994 року, що підтверджується записами у трудовій книжці та довідкою про доходи застрахованої особи для призначення пенсії, наданою адміністрацією Тауражського районного самоврядування N1. 41-100 від 08.02.2016 року через Міністерство закордонних справ України за заявою позивача. Під час зазначеного періоду позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Наказу про надання даної відпустки не знайдено (згідно відповіді адміністрації Тауражського районного самоврядування від 08.02.2016 року номер 41-102), проте, не підтверджується вищевказаною довідкою, згідно якої у зазначений період вона отримувала виплати, у тому числі по пологах.

Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення (Договір ратифіковано Законом № 2928-111 (2928-14) від 10.01.2002), яким врегульоване дане питання, цей Договір поширюється в Україні на пенсії за віком як на передбачений законодавством кожної із Сторін вид соціального забезпечення.

Також, згідно ч. 1 ст. З вказаного Договору, цей Договір регламентує соціальне забезпечення осіб, що проживають на території однієї із Сторін, на яких поширювалось чи поширюється законодавство однієї або обох Сторін.

Частинами 1 та 2 статті 5 зазначеного Договору, право на призначення пенсій та допомоги особа набуває згідно з цим Договором та відповідно до законодавства тієї Сторони, на території якої набутий страховий (трудовий) стаж, що надає право на призначення пенсії та допомоги. Якщо цим Договором не передбачено інше, не може бути відмовлено у призначенні пенсії та допомоги, а також відшкодуванні шкоди, на які в особи виникає право відповідно до законодавства однієї Сторони, а призначені не підлягають зменшенню, призупиненню або припиненню їх виплати з тієї причини, що ця особа проживає на території іншої Сторони.

Згідно п. 1 ст. З Угоди між Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством соціальної охорони і праці Литовської Республіки про порядок реалізації Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 09.12.2005, відповідно до пункту 3 статті 27 Договору, компетентними установами є: в Україні - Пенсійний фонд - з питань призначення, переказу та виплати пенсій, а також виплати допомоги на поховання пенсіонерів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення, при встановленні права на пенсію, зумовлену накопиченням страхового (трудового) стажу компетентна установа однієї Сторони, з метою сумування стажу, враховує періоди страхування, накопичені відповідно до законодавства другої Сторони, за умови, що цей стаж не співпадає повністю або частково у часі.

У період 01.01.1992 року по 20.10.1994 року позивач мала трудові відносини із Спільним Литовсько-Українським підприємством «ТЕВІТА» (після реорганізації), і, відповідно до вищевказаних норм, цей період має бути врахований у її загальний трудовий стаж.

Відповідно ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги адміністративного позову підлягають задоволенню за наступних підстав.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Стаття 22 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій або бездіяльності.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених судом фактичних обставин по справі та вимог законодавства, не довів правомірності своїх дій.

Враховуючи викладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, які підтверджуються дослідженими доказами, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог повністю.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 139 КАС України, тобто витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 6-11, 14, 77, 139, 217, 241-246, 255, 293, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальною декларацією прав людини, Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Договором між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення, ратифікованим Верховною Радою України 10.01.2002 року, суд -

УХВАЛИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - повністю.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії із зарахуванням стажу відпрацьованого періоду на Спільному Литовсько-Українському підприємстві «ТЕВІТА» з 01.01.1992 року по 20.10.1994 року до загального трудового стажу ОСОБА_1 та стажу, набутого на острові Сахалін у період з 04.09.1982 року по 01.09.1987 року, з урахуванням пільг роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 відпрацьований період на Спільному Литовсько-Українському підприємстві «ТЕВІТА» з 01.01.1992 року по 20.10.1994 року та стаж, набутий на острові Сахалін у період з 04.09.1982 року по 01.09.1987 року, з урахуванням пільг роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та проводити відповідні виплати пенсії з урахуванням для обчислення пенсії 60 місяців її трудового стажу у період з 01.01.1987 року по 01.01.1992 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Головнеуправління Пенсійного фонду України в м. Києві, місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, .

Повний текст рішення суду складено 02.08.2018 року.

Суддя