Справа № 805/2372/16-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2018 року

Київ

справа №805/2372/16-а

адміністративне провадження №К/9901/25476/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13.09.2016 року (суддя Кірієнко В.О.),

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 1.11.2016 року (судді Гайдар А.В., Василенко В.А., Ханова Р.Ф.,)

у справі № 805/2372/16-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агротіс»

до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про визнання недійсною індивідуальну податкову консультацію від 17.06.2016 року за № 3339/10/05-99-12-04-13-4, -

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агротіс» (далі - позивач, товариство, ТОВ «Агрофірма «Агротіс») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Донецькій області) про визнання недійсною індивідуальну податкову консультацію від 17.06.2016 року за № 3339/10/05-99-12-04-13-4, як правовий акт індивідуальної дії.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 1.11.2016 року адміністративний позов задоволений, визнано недійсною індивідуальну податкову консультацію Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області від 17.06.2016року за №3339/10/05-99-12-04-13-4.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що нормами Податкового кодексу України не передбачено пільг зі сплати орендної плати за землю, а Закон України № 1669 не може регулювати питання щодо оподаткування, в тому числі шляхом встановлення відповідних пільг. Крім цього, з наданого позивачем Сертифікату ТПП не вбачається засвідчення обставин непереборної сили, які безпосередньо стосуються здійснення господарської діяльності на земельній ділянці, яка орендується у Мар'їнської міської ради згідно договору оренди, який до звернення про надання податкової консультації не доданий товариством. Наданий позивачем Сертифікат ТПП засвідчує розстрочення або відстрочення грошових зобов'язань, або податкового боргу по сплаті орендної плати за землю, але не звільнення платника від сплати цих податкових зобов'язань.

Позивач процесуальним правом надати письмові заперечення не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2018 касаційну скаргу разом з матеріалами справи було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агротіс» (, 85672, с. Павлівка, Мар'їнського району, вул. Центральна, буд.84) є юридичною особою, що підтверджується Витягом з ЄДРПОУ, наявним в матеріалах справи.

13.04.2010 року між Мар'їнською міською радою та позивачем, ТОВ «Агрофірма «Агротіс» укладений договір оренди земельної ділянки, яким передано товариству в оренду земельну ділянку площею 1,8455 га розташованою за адресою: вул. Ворошилова, буд. 34, м. Мар'їнка (арк. справи 52-55). 20.12.2015 року до вказаного договору оренди земельної ділянки між сторонами укладено додаткову угоду (арк. справи 56).

17.02.2016 року позивачем на адресу відповідача надіслана податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної та або комунальної власності) з самостійним визначенням до сплати оренди цієї земельної ділянки за 2016 рік на загальну суму 332 340,36 грн ( з щомісячною розбивкою з січня 2016 року по грудень 2016 року по 27 695,03 грн) (арк. справи 63-66).

Позивач, з метою отримання консультації з питань практичного застосування статей 1, 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669-VII звернувся до відповідача за наданням індивідуальної податкової консультації у письмовій формі з питань звільнення від сплати орендної плати за землю за 2016 рік (з врахуванням часткової сплати за періоди січень-березень 2016 року), яка розташована у м. Мар'їнка, тобто у місці, яке віднесено до території, на якій здійснюється АТО (арк. справи 8-9).

Головним управлінням ДФС у Донецькій області листом від 30.05.2016 року № 15-202-15 надано податкову консультацію, відповідно до якої роз'яснено, що на теперішній час не розроблено порядок застосування вказаних у статті 6 Закону № 1669 пільг, а також не внесено відповідних змін до Податкового Кодексу України. На підставі викладеного, враховуючи, що нормами Податкового Кодексу України не передбачено пільг зі сплати орендної плати за землю, платниками орендної плати за землі державної та комунальної власності є юридичні особи, що уклали з відповідним органом місцевого самоврядування (сільською, селищною, міською радою) або органом виконавчої влади договір оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності. Відповідь надано з урахуванням листа ДФС України від 30.11.2015 року № 25565/6/99-99-15-03-02-15 (арк. справи 10-11).

Не погодившись з наданою консультацією та вважаючи, що товариство в силу вимог Закону України № 1669, який є спеціальним по відношенню до даних правовідносин, звільняється від спати орендної плати за землю на час проведення АТО, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Спірним в даній справі є правильність надання контролюючим органом товариству консультації щодо відсутності пільг по сплаті орендної плати за землю в розрізі Податкового кодексу України.

З приводу викладеного суд зазначає наступне.

Як встановлено підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов'язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Платники плати за землю самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями (пункт 286.2 статті 286 Податкового кодексу України).

Податкове зобов'язання щодо плати за землю визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (пункт 287.3 статті 287 Податкового кодексу України).

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 Податкового Кодексу України).

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (далі - ЗУ № 1669), який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону, територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено: під час проведення антитерористичної операції звільнити суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до частини 3 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669 Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 від 14.04.2014, у період з 14.04.2014 року до її закінчення.

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", розпорядженням КМУ № 1053-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція. До цього переліку входить і місцезнаходження орендованих позивачем земельних ділянок - м. Мар'їнка Донецької області.

При цьому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» (від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», від 05 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053»), м. Мар'їнка Донецької області також віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Крім цього суд звертає увагу, що з 8 червня 2016 року стаття 6 Закону України № 1669-VII викладена в новій редакції: «звільняються суб'єкти господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону».

У відповідності до частини четвертої статті 4 даного Закону перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Тобто в розрізі спірного питання про звільнення від сплати орендної плати за землю, з 8.06.2016 року слід застосовувати нову редакцію статті 6 Закону України № 1669-VII з врахуванням вимог Розпорядження КМ України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення».

Таким чином, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що у відповідності до положень спеціального Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» позивач, як суб'єкт господарювання, орендована земельна ділянка якого розташована на території проведення АТО, звільнений від обов'язку сплати орендної плати за землю з 14 квітня 2014 року (у даному випадку по 7 червня 2016 року) в силу дії Закону України № 1669, який є спеціальним по відношенню до даних правовідносин, що виключає правильність посилання контролюючого органу в податковій консультації на відсутність в Податковому Кодексі України пільг по сплаті податкових зобов'язань з орендної сплати за землю.

Крім цього, доводи податкового органу в касаційній скарзі, про те, що наданий позивачем контролюючому органу сертифікат Торгово-промислової палати України про наявність форс-мажорних обставин, не звільняє від відповідальності за несвоєчасну сплату самостійно визначених грошових зобов'язань з земельного податку, а лише засвідчує факт відстрочення/розстрочення податкового боргу є неприйнятними з огляду на те, що по-перше, такі обставини не були наведені в податковій консультації відповідачем, а по-друге, звільнення від сплати земельного податку прямо передбачено положеннями статті 6 Закону № 1669, яка не передбачає для цього додаткового засвідчення Сертифікатом ТПП форс мажорних обставин, а тільки передбачає наявність орендованої земельної ділянки на території, яка входить до переліку населених пунктів, де проводилась АТО (та з 8.06.2016 року до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення).

Відповідно до п. 53.3 ст. 53 ПК України, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів із дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов'язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 343, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13.09.2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 1.11.2016 року по справі № 805/2372/16-а, - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13.09.2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 1.11.2016 року по справі № 805/2372/16-а, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко