Справа № 820/2854/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

25.07.2018 р. справа №820/2854/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В.,

за участі:

секретаря - Стрєлка О.В.,

представника позивача - не прибув, подав заяву про слухання у відсутність,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
до Головного управління ДФС у Харківській області
про1) скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.03.2018 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 104055,00 грн. (в т.ч. основний платіж - 6937000 грн., штрафна санкція -34685,00 грн.); 2) скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.03.2018 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 71046,19 грн. (в т.ч. основний платіж - 56836,95 грн., штрафна санкція - 14209,24 грн.); 3) скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.03.2018 р. про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір на 7104,63 грн. (в т.ч. основний платіж - 4736,42 грн., штрафна санкція - 2368,21 грн.); 4) скасування вимоги про сплату боргу №Ф- від 29.03.2018 р. щодо необхідності сплати недоїмки з ЄСВ в розмірі 69467,39 грн.; 5) скасування рішення № від 29.03.2018 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску про застосування штрафної санкції в розмірі 13893,48 грн., -

встановив:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, заявив вимогу про скасування податкових повідомлень- рішень ГУ ДФС у Харківській області № від 29.03.2018 р., № від 29.03.2018 р., № від 29.03.2018 р., вимоги ГУ ДФС у Харківській області про сплату боргу № Ф- від 29.03.2018 р., рішення ГУ ДФС у Харківській області № від 29.03.2018 р.

Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що не вчиняв податкових правопорушень, про які зазначено в акті перевірки. Стверджував, що спірні рішення суб'єкта владних повноважень вмотивовані помилковими судженнями, факт вчинення податкових правопорушень є вигаданим, при справлянні податку з доходів фізичних осіб, військового збору, податку на додану вартість та єдиного соціального внеску платник неухильно дотримувався вимог закону. Посилаючись на ці міркування, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що проведено перевіркою встановлено факт заниження доходів та завищення витрат, що призвело до заниження розміру оподаткованого доходу на 315.760,84 грн. і у підсумку до несплати податку з доходів фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску, а також відсутність серед залишку товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2016 р. товарів на загальну суму 355.754,27 грн., що призвело до несплати податку на додану вартість. Посилаючись на ці міркування, представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у письмових запереченнях на позов, просив суд прийняти рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов'язок зі збору доказів, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що контролюючий орган провів документальну планову виїзну перевірку самозайнятої особи (фізичної особипідприємця) ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 р по 31.12.2016 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.

Результати перевірки оформлені актом від 13.02.2018 р. № 525/20-40-13-15-07/НОМЕР_1.

У вказаному акті відображені судження контролюючого органу про вчинення особою низки податкових правопорушень, а саме: п.п. 164.1.3 ст. 164, ст. 168, п. 177.1 ст. 171, п. 171.2 ст. 171, п. 177.4 ст. 177 ОСОБА_3 кодексу України, п.п. 7.1.2 ст. 7, п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» за рахунок заниження суми доходу до оподаткування податком на прибуток і справляння єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування внаслідок завищення витрат і заниження доходів; п. 198.5 ст. 198 ОСОБА_3 кодексу України внаслідок не нарахування сум податкових зобовязань з ПДВ на вартість товарно-матеріальних цінностей, відсутніх у платника за розрахунками контролюючого органу.

29.03.2018 року з посиланням на названий акт відповідач, ГУ ДФС у Харківській області були прийняті податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у загальному розмірі 104.055,00 грн. (основний платіж 69.370,00 грн., штраф 34.685,00 грн.); податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 71.046,19 грн. (основний платіж 56.836,95 грн., штраф 14.209,24 грн.); податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем військовий збір у загальному розмірі 7.104,63 грн. (основний платіж 4.736,42 грн., штраф 2.368,21 грн.); вимогу про сплату боргу №Ф- від 29.03.2018 р. щодо необхідності сплати недоїмку з єдиного соціального внеску в розмірі 69.467,39 грн.; рішення № від 29.03.2018 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску про застосування штрафної санкції в розмірі 13.893,48 грн.

Як зясовано судом, усі перелічені рішення контролюючого органу мають одну і ту ж причину прийняття, а саме: 1) заниження ФОП доходу за рахунок не включення сум акцизного податку у розмірі 88.099,05 грн., 2) заниження ФОП доходу за рахунок не включення оплати від контрагента з погашення дебіторської заборгованості у розмірі 35.100,00 грн., 3) завищення витрат на 28.000,00 грн. за рахунок оплати за ліцензії, 4) завищення витрат на суму 156.727,56 грн. за рахунок завищення показника придбаних товарів (за власними обрахунками контролюючого органу із застосуванням середньої величини націнки на товар у 7%).

Перевіряючи відповідність закону оскаржених рішень владного субєкта, суд зазначає, що правовідносини з приводу справляння податку на доходи фізичних осіб з 01.01.2011 р. унормовані приписами розділу приписами розділу ІV ОСОБА_3 кодексу України.

Так, за визначенням п. 177.2 ст.177 ОСОБА_3 кодексу України обєктом справляння податку на доходи фізичної особипідприємця від провадження господарської діяльності є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

ОСОБА_3 кодексу України не розкривають змісту доходу особи, а тому суд вважає за потрібне керуватись у даному випадку приписами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», позаяк згідно з ч. 2 ст. 3 означеного закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов'язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Під активами відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» слід розуміти ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; а під зобовязаннями - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.

Таким чином, настання події збільшення розміру активів платника (рівно як і подія зменшення розміру зобовязань платника) обєктивно призводить до виникнення доходу.

Оскільки суми акцизного податку за правилами розділу VІ ОСОБА_3 кодексу України підлягають обовязковому перерахуванню особою до Державного бюджету України в особі відповідного тероргану Державної казначейської служби України, то указані суми обєктивно не можуть бути віднесені до складу доходу, адже за подією одержання платником у власність коштів за акцизним податком одночасно виникає і зобовязання передати ці кошти у власність Держави.

Відтак, безвідносно до приписів ОСОБА_3 кодексу України за подією не включення платником до доходів сум акцизного податку у розмірі 88.099,05 грн. відсутній склад податкового правопорушення, позаяк у силу дії норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ці суми жодним чином не покращують майнового (фінансового) стану особи.

За подією не включення платником до складу доходів погашеної дебіторської заборгованості у розмірі 35.100,00 грн. суд не вбачає підстав для визнання доведеним факту скоєння особою податкового правопорушення, оскільки контролюючий органу у порядку ч. 2 ст. 77 КАС України не спростував доводів про включення цих сум до складу доходу за подією продажу товару.

Так, позивачем надано до матеріалів справи: акт приймання-передачі послуг від 31.12.2015 р., укладений з ТОВ «Парадігм Груп» на суму 12.750,00 грн. (у т.ч. ПДВ 2.550,00 грн.); акт приймання-передачі послуг від 31.12.2015 р., укладений з ПАТ «Джет Ті ОСОБА_4 Укр.» на суму 136.130,00 грн. (у т.ч. ПДВ 27.226,00 грн.); акт приймання-передачі послуг від 31.12.2015 р., укладений з ПзІІ «Імперіал Тобако Юкрейн» на суму 29.250,00 грн. (у т.ч. ПДВ 5.850,00 грн.); акт приймання-передачі послуг від 31.12.2015 р., укладений з ТОВ «Філіп Морріс Сейлз енд Дістрібюшн» на суму 33.150,00 грн. (у т.ч. ПДВ 6.630,00 грн.); податкову декларацію з ПДВ за грудень 2015 року з додатком № 5; податкову накладну від 31.12.2015р. № 55 на суму 12.750,00грн. (у т.ч. ПДВ 2.550,00 грн.); податкову накладну від 31.12.2015 р. № 53 на суму 136.130,00 грн. (у т.ч. ПДВ 27.226,00 грн.); податкову накладну від 31.12.2015 р. № 60 на суму 29.250,00 грн. (у т.ч. ПДВ 5.850,00 грн.); податкову накладну від 31.12.2015 р. № 69 на суму 33.150,00 грн. (у т.ч. ПДВ 6.630,00 грн.).

За доводами платника дохід за цими операціями було визначено до 01.01.2016 р.

Контролюючий орган цих доходів не спростував.

Окрім того, суд відмічає, що з погашеної ТОВ «Філіп Морріс Сейлз енд Дістрібюшн» дебіторської заборгованості на загальну суму 33.150,00 грн. на ПДВ припадає 6.630,00 грн., а сума названого податку не підлягає включенню до складу доходу у силу дії спеціальної норми п. 177.3 ст. 177 ОСОБА_3 кодексу України.

Продовжуючи розгляд справи, суд відмічає, що відповідно до п. 177.4.5 ст. 177 ОСОБА_3 кодексу України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Будь-якого іншого застереження з приводу формування витрат у цілях справляння податку на доходи фізичних осіб норми ОСОБА_3 кодексу України не утримують.

З огляду на викладене і зважаючи на зміст п. 177.2 ст. 177 ОСОБА_3 кодексу України (яким дозволено віднесення до витрат усіх видатків, повязаних з господарською діяльністю), відсутність прямої заборони у п. 177.4.5 ст. 177 ОСОБА_3 кодексу України, а також вимушеність видатків особи по оплаті вартості ліценцій у порядку Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу сприту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та повязаність цих видатків з організацією господарської діяльності суд не вбачає порушень закону у збільшенні витрат на суму видатків по оплаті ліцензій.

Стосовно епізоду завищення видатків з придбання товару у розмірі 156.727,56 грн., суд наголошує, що дана величина була обрахована контролюючим органом за самотужки та на власний розсуд розробленим алгоритмом із застосуванням показника націнки у 7%.

Оскільки такого порядку дій контролюючого органу закон не передбачає, то усі добуті з даного приводу дані слід визнати недопустимими доказами, котрі відповідно до ст. 74 КАС України не беруться судом до уваги.

Таким чином, усі викладені в акті перевірки епізоди заниження доходу у цілях справляння податку на доходи фізичних осіб не знайшли підтвердження уході розгляду справи.

Вказане зумовлює скасування як податкового повідомлення рішення про збільшення розміру податкових зобовязань з податку на прибуток, так і суміжних за підставами виникнення платежів, а саме: єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та військового збору.

Розвязуючи спір в частині вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 29.03.2018 року суд зазначає, що правовідносини з приводу справляння ПДВ з 01.01.2011 р. унормовані, насамперед, приписами розділу V ОСОБА_3 кодексу України.

Так, згідно з п. 198.5 ст. 198 ОСОБА_3 кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися : а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Суд наголошує, що для застосування правила п. 198.5 ст. 198 ОСОБА_3 кодексу України контролюючому органу належить достовірно встановити, що 1) за подією одержання особою податкової накладної при придбанні товарів (робіт, послуг) платником було збільшено податковий кредит з ПДВ, 2) залишок товарно-матеріальних цінностей (рівно як і нестача) товарно-матеріальних цінностей фізично має місце в умовах обєктивної дійсності.

У силу приписів ст. 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» єдиним належним та допустимим доказом залишку чи нестачі товарно-матеріальних цінностей є акт інвентаризації.

Аналогічне правило прямо включено законодавцем і до тексту п. 198.5 ст. 198 ОСОБА_3 кодексу України.

Пунктом 20.1.9 ст. 20 ОСОБА_3 кодексу України контролюючим органам надано повноваження вимагати від платників податків проведення інвентаризації.

Судом достовірно встановлено, що у спірних правовідносинах інвентаризація активів платника податків не проводилась, така вимога контролюючим органом не заявлялась.

Відтак, усі проведені контролюючим органом розрахунки мають суттєвий та нездоланний дефект недотримання визначеної законом процедури реалізації управлінської функції.

При цьому, суд бере до уваги, що розрахунки контролюючого органу про обсяг придбаних та реалізованих платником товарно-матеріальних цінностей взагалі не містять посилання на жоден первинний документ із наведенням відповідних обовязкових реквізитів, визначених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Застосування контролюючим органом націнки на придбаний товар у розмірі 7% і обрахування таким чином показника вартості реалізованих товарів суперечить ч. 2 ст. 19 Конституції України, адже такого порядку реалізації владної управлінської функції контролю не передбачено жодним діючим актом права.

Окремо суд наголошує, що проведений контролюючим органом розрахунок арифметичного показника залишку ТМЦ не містить жодної згадки про те, коли та на підставі якої податкової накладної платник збільшив податковий кредит з ПДВ у звязку з придбанням ТМЦ, хоча вказана обставина є визначальною для кваліфікації події скоєння особою податкового правопорушення за п. 198.5 ст. 198 ОСОБА_3 кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний субєкт не забезпечив реалізацію управлінської функції у повній відповідності до ч. 2 ст. 19 КАС України, адже не перевірив обставин формування податкового кредиту з ПДВ за операціями з придбання ТМЦ, у визначеному законом порядку не встановив достовірного залишку ТМЦ, при обрахунку ПДВ вдався до самотужки та на власний розсуд визначеної процедури реалізації управлінської функції.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для визнання доведеним факту вчинення особою податкового правопорушення у спосіб заниження податкового зобовязання з податку на додану вартість за цим епізодом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний субєкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України саме при винесенні оскаржених рішень.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі податкової справи знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог про скасування оскаржених рішень владного субєкта про визначення податкових зобовязань платника податків.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 29.03.2018 р., № від 29.03.2018 р., № від 29.03.2018 р., вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про сплату боргу №Ф- від 29.03.2018 р., рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 29.03.2018 р.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України 31 липня 2018 року.

Суддя Сліденко А.В.