Справа № 819/937/18
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/5618/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Довгополова О.М., Кузьмича С.М.,

за участі секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 року (головуючого судді Подлісної І.М.) ухвалене у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Тернополі о 11 год. 55 хв. повний текст складено 25.06.2018 року у справі №819/937/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25.05.2018 року звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якому просить визнати порушення його конституційних прав відповідачем по перерахунку та виплаті йому пенсії з урахуванням щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії включивши в її розмір щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 113,88 гривні, встановлених постановою Кабінету міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 1 січня 2018 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить його скасувати ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю, а саме позивач є військовим пенсіонером, учасником бойових дій, інвалідом війни другої групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Статтею 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ, який є чинним і базовим в пенсійному забезпеченні громадян України встановлено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини, або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку. Законодавство про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, базується на Конституції України і складається з Закону України № 2262 - XII від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в якому передбачено, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (абзац 3 стаття 1 прим.1). В статті 11 Закону України № 2262-XII зазначено, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і цим Законом. Також статтею 62 Закону № 796-ХІІ визначено, що застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, але надання Верховною Радою України такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав громадян, встановлених законом. Судом першої інстанції не враховано вимоги статті 71 Закону України № 796-ХІІ, де визначено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. А таких змін, по даному питанню як ми бачимо, на законодавчому рівні не відбулось. Також не враховано принцип верховенства права відповідно до вимог Конституції України, та норм міжнародного права, чим допущено звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідачем не подано до суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до приписів частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, станом ОСОБА_1 є військовим пенсіонером, учасником бойових дій, інвалідом війни другої групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Що підтверджується посвідченням інваліда війни ІІ групи НОМЕР_2 від 19.09.2014 р., посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 3 НОМЕР_3 від 13.06.1996 року.

22.03.2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про включення до розміру його пенсії додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 03.04.2018 року №193/Т-11 відповідач відмовив у перерахунку пенсії з посиланням на абз.2 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.11.2011 р. №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 р. №112, яким передбачено, що особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 51 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Редакція вказаної статті є чинною та неконституційною не визнавалась.

Згідно із частиною 1 статті 150 Конституції України, до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність), зокрема, законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Кабінету Міністрів України.

Доводи скаржника щодо прийнятого рішення Конституційним Судом України від 17.07.2018 року №1-11/2018 (3850/15) є таким, що не впливає на відповідний спір, оскільки стаття 51 Закону № 796-XII не переглядалась та є чинною.

На виконання статті 51 Закону № 796-XII постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №1210, який є чинним та підлягає застосуванню при вирішенні даного спору). Відповідно до статті 117 Конституції України постанови Кабінету Міністрів України є обов'язковими до виконання.

Відповідно до підпункту 2 пункту 13 Порядку №1210, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах: особам, що належать до категорії 3, - 113,88 гривні.

Разом з тим, пункт 15-1 Порядку №1210 передбачено, що особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року.

Крім того, з розрахунку пенсії по інвалідності по пенсійній справі ОСОБА_1, проведеного 02.04.2018 року, позивач отримує підвищення згідно статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 580,00 грн. Також позивач отримує цільову грошову допомогу на прожиття згідно з ст.1 Законом України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни» 31603-IV від 16.03.2004 року.

Згідно із частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина 1 статті 77 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними. Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 року у справі №819/937/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді О.М. Довгополов

С.М. Кузьмич

Повний текст постанови складено 31.07.2018 року