Справа № 686/8191/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

31 липня 2018 року

Київ

справа №686/8191/16-а

адміністративне провадження №К/9901/21631/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №686/8191/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії

за заявою ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України, постановленої 22 листопада 2016 року суддею Мойсюком М.І.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати дії Міністерства оброни України та ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови їй у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як дружині померлого ОСОБА_2 протиправними;

- зобов`язати Міністерство оброни України здійснити нарахування та виплату їй одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як дружині померлого ОСОБА_2 у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на момент смерті ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона є дружиною ОСОБА_2 , смерть якого пов`язана з виконанням військового обов`язку, а тому має право на отримання одноразової грошової компенсації у зв`язку зі смертю чоловіка.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 січня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

У березні 2017 року позивач (в порядку глави 3 розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній до 15.12.2017) подала до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 10 січня 2017 року у справі № 686/8191/16-а.

Ухвалою Верховного Суду України від 21 березня 2017 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 .

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України (в чинній редакції) матеріали заяви разом зі справою передано до Верховного Суду.

У ході розгляду справи судами встановлено, що 16 серпня 1980 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) було зареєстровано шлюб.

ОСОБА_2 з 18 травня 1969 року був призваний та проходив військову службу та був звільнений у запас 25 травня 1971 року, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_1 .

Відповідно довідки військової частини НОМЕР_2 № 0386/25 від 14 вересня 1988 року, ОСОБА_2 був призваний на збори Хмельницьким МВК та виконував службові обов`язки у військовій частині НОМЕР_2 в період з 6 травня 1988 року по 14 вересня 1988 рік.

Згідно до довідки МСЕК від 12 лютого 1998 року ОСОБА_2 була встановлена ІІІ група інвалідності. Захворювання пов`язане з виконанням військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно посвідчення серія НОМЕР_3 ОСОБА_2 був інвалідом 3 групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 видане 10 серпня 2015 року відділом РАЦС по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області.

Згідно експертного висновку №18053 від 9 жовтня 2015 року встановлено, що захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 з заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка, відповідно до положень статті 16 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Листом №7/770 від 25 березня 2016 року ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив позивача про відмову у виплаті вказаної допомоги, пославшись на те, що згідно повідомлення Департаменту фінансів МОУ встановлено, що ОСОБА_2 був звільнений з військової служби 25 травня 1971 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а згідно діючого законодавства виплата грошової допомоги можлива лише членам загиблого (померлого) військовослужбовця, а не особи, звільненої з військової служби.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вказав, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями, тому безпідставними є покликання відповідачів про те, що ОСОБА_2 , будучи призваним як військовозобов`язаний на збори з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не виконував обов`язки військової служби. Разом з цим встановлено, що ОСОБА_2 перебував на вказаних зборах як військовозобов`язаний, у зв`язку з виконанням обов`язків військової служи отримав захворювання, у зв`язку з яким помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Згідно п.3 ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві. Буквальне тлумачення вказаної норми закону свідчить про те, що грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовозобов`язаного, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори призначається та виплачується лише у випадку, коли така смерть (загибель) настали під час виконання обов`язків військової служби (тобто під час проходження військових зборів), а не внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Враховуючи викладене, суди дійшли висновку про те, що оскільки ОСОБА_2 проходив військові збори у 1988 році (в період з 06 травня 1988 року по 14 вересня 1988 року), а помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , підстави для призначення та виплати позивачу грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовозобов`язаного відповідно до положень ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відсутні.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 , Вищий адміністративний суд України вказав, що відповідно статті 16-1 Закону № 2011-XII, підставою для отримання одноразової грошової допомоги є загибель військовослужбовця безпосередньо під час виконання ним обов`язків військової служби та внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Тобто, виплата грошової допомоги у випадку смерті військовослужбовця внаслідок захворювання, виплачується тільки у тому разі коли таке захворювання було спричинене безпосереднім несенням (виконанням) військового обов`язку військовослужбовцем .

При цьому пункт 3 частини 2 статті 16 не передбачає підстав для виплати одноразової грошової допомоги особам (військовозобов`язаним), які померли внаслідок захворювання, яке є наслідком проходження (які були призвані) ними навчальних зборів. Така допомога виплачується лише у випадку загибелі військовозобов`язаних або резервістів безпосередньо під час перебування на таких навчальних чи спеціальних зборах.

В поданій заяві про перегляд судового рішення, ОСОБА_1 просить постанову Хмельницького міськрайонного суду від 08 вересня 2016 року, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 10 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Як на підставу для підтвердження неоднакового застосування одних і ти х же норм матеріального права, заявником подано копію постанови Верховного Суду України від 01 березня 2016 року (справа № 398/5910/14-а).

Так, у наведеній постанові Верховний Суд України погодився з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення пенсійного органу про відмову особі у призначенні дострокової пенсії за віком, у зв`язку з тим, що її чоловік не мав статусу військовослужбовця, а мав статус військовозобов`язаного, який перебував на військових зборах. В даній справі Верховний Суд України вказав, що системний аналіз норм права дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями. Зазначене вище кореспондується зі статтею 10 Закону № 796-ХІІ, згідно з якою до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.

Дослідивши подану для порівняння постанову Верховного Суду України, колегія суддів дійшла до висновку, що вона не містить іншого, ніж в оскаржуваному рішенні, тлумачення норм матеріального права, про які йдеться у заяві позивачів.

Обставини, встановлені у справі, що розглядається, не є подібними до обставин, встановлених у справі, копія судового рішення в якій додано до заяви.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи Верховним Судом, не підтвердилися, у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

З огляду на викладене, керуючись підпунктами 1, 7 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

...........................

...........................

...........................
А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду