Справа № 814/1546/18
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 серпня 2018 р. № 814/1546/18
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагаря В.С. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Миколаївського обласного військового комісаріату, вул. Спаська, 33, м. Миколаїв,54030

про:визнання протиправною бездіяльність, стягнення невиплаченої індексації грошового забезпечення в сумі 24479,70 грн. та підйомної допомоги в сумі 11755,60 грн.,

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - відповідач) про (з урахуванням уточнених позовних вимог) визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року та підйомної допомоги; стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.07.2018 року в розмірі 24 479, 70 грн. та підйомну допомогу у розмірі 11 755, 60 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем в порушення вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 за період роботи з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового доходу, тому позивачем недоотримано 24 479, 70 грн. Також, в порушення вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі Закон № 2011) відповідач не нарахував та не виплатив йому підйомну допомогу, що і стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою від 03.07.2018 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі та ухвалив слухати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Обгрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначив у відзиві, що відсутні підстави для визнання дій по невиплаті індексації грошового забезпечення неправомірними, оскільки відповідно до Інструкції № 260 виконували роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.06.2016 року, в якому зазначалось про не нарахування індексації грошового забезпечення. Відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення також грунтується на тому, що відповідно до ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву просив залучити у якості третіх осіб Міністерство оборони України та Департамент фінансів Міністерства оборони України.
Ухвалою від 02.08.2018 року суд в задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про залучення до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерства оборони України та Департаменту фінансів Міністерства оборони України відмовив.
Відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАС України), суд здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд,
ВСТАНОВИВ:
Позивач у період з 1992 року по 29 грудня 2017 року проходив військову службу у Збройних силах України.
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 493 від 18.12.2017 р. позивача відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог ч. 8 ст. 26 цієї ж статті звільнений з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я).
Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 29.12.2017 р. № 240, з 29.12.2017 р. позивач виключений зі списків особового складу військового комісаріату та всіх видів забезпечення.
При звільненні з військової служби 29.12.2017р. позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року, що зазначено у довідці про нараховане та виплачене грошове забезпечення від 07.06.2018 року № 4/3656 та підйомна допомога.
Надаючи правову оцінку з приводу наявності у позивача права на проведення індексації його доходів, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі Закон № 1282) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону № 1282, відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Статтею 5 Закону № 1282 встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відповідно до ст. 9 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (надалі - Порядок № 1078).
Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік .
В контексті наведеного суд зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
З аналізу наведених вище нормативно-правових актів, вбачається що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Проте, як вже зазначалося, позивачу за період з 01.01.2016р. по 31.07.2017р. не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.
Індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
В такому разі, посилання відповідача на роз`яснення Департаменту від 04.01.2016 року, в якому зазначалось про не нарахування індексації грошового забезпечення, не є підставою для ненарахування позивачу індексації з 01.01.2016 по 31.07.2017 р..
Посилання відповідача на ст. 5 Закону № 1282 щодо проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, також є недорчним в даному випадку, оскільки в зазначеному періоді здійснювалось преміювання, що, на думку суду, навпаки слідчить про достатність фінансування, а отже можливість нарахування індексації.
Стосовно невиплаченої позивачу підйомної допомоги суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом встановлено, що відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 10.02.2017 року № 37 позивача з посади військового комісара Березнегуватського районного військового комісаріату Миколаївської області переведено на посаду офіцера резерву взводу резерву, роти резерву офіцерського складу 7 батальйону резерву 169 начального центру Сухопутних військ Збройних Сил України до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 № 130 від 13.02.2018 року позивачу було виплачено підйомну допомогу в розмірі 12 114 грн.
В свою чергу, відповідно до наказу Командувача сухопутних військ Збройних Сил України від 24.03.2017 року № 82 позивача з посади офіцера резерву взводу резерву, роти резерву офіцерського складу 7 батальйону резерву 169 начального центру Сухопутних військ Збройних Сил України переведено на посаду військового комісара Веселинівського районного військового комісаріату Миколаївської області. У зв`язку з переїздом на нове місце служби, позивач зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді військового комісара Веселинівського районного військового комісаріату Миколаївської області.
Пунктом 1 частини першої статті 9-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі Закон № 2011) встановлено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується, зокрема, підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Аналогічні положення викладені і в пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.06.1992 № 332 «Про вдосконалення грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України».
Питання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги врегульоване Інструкцією, затвердженою наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 № 370, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.11.2001 за № 940/613 (надалі Інструкція; чинної на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1 Інструкції особам офіцерського складу (надалі - офіцери), прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.
Розмір підйомної допомоги визначається з окладу за основною посадою, на яку призначений військовослужбовець або яку він займав до дня прибуття військової частини (підрозділу) до нового пункту постійної дислокації, окладу за військове звання та додаткових видів грошового забезпечення на день виникнення права на отримання підйомної допомоги.
У разі призначення на посади або передислокації військової частини (підрозділу) в ті місцевості, де чинним законодавством України передбачена виплата підвищених посадових окладів, підйомна допомога виплачується з урахуванням підвищених посадових окладів (пункт 2 Інструкції).
Підпунктом 4.2 пункту 4 Інструкції встановлено, що підйомна допомога офіцерам, прапорщикам (мічманам) і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується: тим, які переїхали у зв`язку зі зміною постійної дислокації військової частини або підрозділу, - у новому пункті постійної дислокації частини (підрозділу) на підставі наказу командира частини про прибуття до місця дислокації.
Згідно із пунктом 16 Інструкції підйомна допомога військовослужбовцям, у тому числі на членів сім`ї, виплачується не більше ніж за два переїзди військовослужбовця протягом календарного року, пов`язані з призначенням на посади і передислокацією військової частини або підрозділу. При цьому фактичний переїзд військовослужбовця визначається за датою вступу його до виконання обов`язків за посадою або прибуття в новий пункт постійної дислокації військової частини (підрозділу), а членів сім`ї - за датою прибуття їх до нового місця служби військовослужбовця.
Враховуючи наведене суд зазначає, що підйомна допомога є одним із видів соціального забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, виплата якої є обов`язковою після фактичного їх прибуття в пункт нової постійної дислокації військової частини.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 809/1936/15 (К/9901/6889/18).
Як встановлено судом, позивач був зарахований до особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 у звязку зі зміною місяця служби, а саме: прибуття з Військової частини НОМЕР_1 , місце дислокації якої знаходиться у смт. Десна, Козелецького району, Чернігівської області.
Отже, зважаючи на те, що позивач був переведений для проходження служби з Військової частини НОМЕР_1 , місце дислокації якої знаходиться у смт. Десна, Козелецького району, Чернігівської області до ІНФОРМАЦІЯ_1 (м. Миколаїв, Миколаївська область), суд вважає, позивач мав цілком обґрунтоване право на отримання підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення.
Щодо стягнення невиплаченої індексації грошового забезпечення в сумі 24 479, 70 грн. та підйомної допомоги в розмірі 11 755, 60 грн, суд зауважує, що з метою проведення розрахунків належної до стягнення суми необхідно встановити розмір недоплаченої суми, однак в матеріалах справи відсутні відповідні розрахунки суми недоплаченої індексації грошового забезпечення.
Повноваження щодо нарахування індексації грошового забезпечення та підйомної допомоги позивачу належить до дискреційних повноважень відповідача.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.
В свою чергу, застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень, оскільки індексація грошового забезпечення не була проведена у встановлений Законом № 1282 строк, що є порушенням права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Миколаївський обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 31.07.2017 р. та підйомну допомогу.
Щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.
Поряд з цим суд ураховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.
Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням рішення в даній справі.
З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Судові витрати по справі відсутні.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентитфікаційний код НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року та підйомної допомоги.
3. Зобов`язати Миколаївський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентитфікаційний код НОМЕР_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року та підйомну допомогу.
4. В решті позовних вимог відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар