Справа № 808/3457/17
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2018 рокусправа № 808/3457/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Чабаненко С.В.

судді: Чумак С.Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвої Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 р. (суддя Прасов О.О.) по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 11.08.2017 за №2, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 15370 грн. 10 коп., у тому числі: 10333 грн. 26 коп. - за податковим зобов'язанням; 5036 грн. 84 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 11.08.2017 за №2, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з військового збору на суму 1227 грн. 77 коп., у тому числі: 822 грн. 95 коп. - за податковим зобов'язанням; 403 грн. 82 коп. - за штрафними (штрафними) санкціями;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.08.2017 за №Ф- з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 13530 грн. 03 коп.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11.08.2017 за №, яким позивачу нараховано штрафні санкції у сумі 1483 грн. 87 коп.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області №2 від 11.08.2017 року, №2 від 11.08.2017 року, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- сформовану 11.08.2017 року, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, прийняте 11.08.2017 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представники учасників справи підтримали відповідно доводи апеляційної скарги та заперечення на них.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, в період з 26.06.2017 року по 17.07.2017 року на підставі направлення від 26.06.2017 року №296, наказу №1462 від 09.6.2017 року ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідно до вимог пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.75.1 ст. 75, пп. 77.1, п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України проведено виїзну планову документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2016 року. За результатами перевірки складено акт від 24.07.2017 року № 291/08-01-13-12/НОМЕР_1, відповідно до висновків якого встановлено наступні порушення, зокрема, п.138.2 ст. 138, пп.139.1.1 п.139.1 ст. 139 ПК України, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, п.164.1.3 п. 164.1 ст. 164 ПК України, пп. 1.3 п. 11 підрозділу 10 ПК України, п. 198.1, п.198.6 ст. 198 ПК України, п.1ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст. 7, ч.5, ч.7 ст.8, ч.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування."

На підставі акту перевірки контролюючим органом відносно позивача 11.08.2017 року прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №2 від 11.08.2017, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 15370 грн. 10 коп., у тому числі: 10333 грн. 26 коп. - за податковим зобов'язанням; 5036 грн. 84 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.36);

- податкове повідомлення-рішення №2 від 11.08.2017, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з військового збору на суму 1227 грн. 77 коп., у тому числі: 822 грн. 95 коп. - за податковим зобов'язанням; 403 грн. 82 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.37);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 11.08.2017 з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 13530 грн. 03 коп. (а.с.38);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 11.08.2017, яким позивачу нараховано штрафні санкції у сумі 1483 грн. 87 коп. (а.с.39).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення: №2, №2, вимога про плату боргу (недоїмки) №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № прийняті 11.08.2017 відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірними і підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з акту перевірки, позивачем понад нормовано списано дизельне пальне на загальну суму 58324,00 грн. (без ПДВ) та повністю віднесено до складу валових витрат декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік у сумі 3461,00 грн., 2015 рік у сумі 2041,00 грн., 2016 рік у сумі 52822,00 грн. При цьому контролюючий орган зазначив, що в податковому обліку розмір матеріалів та сировини списаний понад норм не визнається використаним в господарській діяльності.

Відповідно до Наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 "Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" на підставі даних (марки транспортного засобу, маршруту, пробігу, маси вантажу, кількості списаного ДП та інше) наведених у наданих до перевірки первинних документах (подорожніх листах), було зроблено розрахунок нормативних витрат дизельного палива по кожному автомобілю, який здійснював перевезення вантажу у перевіряємий період відповідно до встановлених чинним законодавством норм.

Згідно з приписами п. 138.1. ст. 18 АК України визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно вимог п. 138.2 ст. 138 ПК України, до витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Приписами пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.1 Наказу Міністерства транспорту України №43 від 10.02.1998 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» затверджено Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті.

У загальних положеннях «Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» зазначено:, що дані норми призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ (далі - підприємств) в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

Будь-яких застережень щодо поширення дії Наказу Наказу Міністерства транспорту України №43 від 10.02.1998 на всі суб'єкти підприємницької діяльності, в тому чилі фізичних осіб-підприємців, даний наказ не містить.

Згідно з ч.1 ст.128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення (ч.2 ст.128 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.4 ст.128 Господарського кодексу України громадянин здійснює управління заснованим ним приватним підприємством безпосередньо або через керівника, який наймається за контрактом. У разі здійснення підприємницької діяльності спільно з іншими громадянами або юридичними особами громадянин має права та обов'язки відповідно засновника та/або учасника господарського товариства, члена кооперативу тощо, або права і обов'язки, визначені укладеним за його участі договором про спільну діяльність без створення юридичної особи.

Отже, враховуючи вищенаведене та те, що позивач є фізичною особою-підприємцем, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо дії Наказу Міністерства транспорту України №43 від 10.02.1998 на позивача.

Також у пп.2.1.5 п.2.1 розділу 2 "Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті", для нових моделей (модифікацій) автомобілів та автомобілів оригінальної конструкції, що не увійшли до цього документа, обладнання, що встановлюється на колісних транспортних засобах, технологічних машин і механізмів, автомобілів при виконанні спеціальної роботи або здійсненні перевезень в специфічних умовах експлуатації, виконанні технологічних операцій встановлюються тимчасові та тимчасові індивідуальні, базові, базові лінійні та диференційовані норми витрат палива з уточненням, за необхідності, коефіцієнтів їх коригування, які розробляються головним інститутом Міністерства інфраструктури України (далі - Міністерство) ДержавтотрансНДІпроектом за заявками заводів-виробників чи підприємств - власників автомобілів на договірних засадах (форма заявки на розроблення - згідно з додатком Е). Тимчасові індивідуальні норми є чинними для конкретного підприємства (суб'єкта господарювання), що замовило їх розроблення для використання у період апробації в певному регіоні та умовах експлуатації транспортних засобів (обладнання), без права поширення на транспортні засоби (обладнання) інших підприємств, організацій (суб'єктів господарювання), у тому числі суб'єктів господарювання, які входять до складу однієї установи, відомства тощо. При цьому збираються дані щодо специфічних умов експлуатації техніки кожним підприємством (суб'єктом господарювання) в певних умовах для отримання статистично значимої кількості незалежних та неупереджених даних щодо апробації тимчасових індивідуальних норм залежно від всього розмаїття умов експлуатації, технічного стану техніки, особливостей її конструктивного виконання (комплектації) тощо.

Таким чином, відповідачем не доведено, що «Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» визначені у 1998 році і переглянуті востаннє у 2012 році (згідно внесених змін) поширюються на автотранспортні засоби, якими користується ФОП ОСОБА_1 у власній господарській діяльності, з урахуванням їх року випуску, специфічних умов експлуатації, тощо.

Подорожні листи, на підставі яких здійснювались відповідачем власні розрахунки витрати палива, не передбачають умов експлуатації транспортних засобів. Отже, здійснені відповідачем розрахунки не є точними і достовірними.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.77 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено факт вчинення позивачем господарської операції без мети настання реальних правових наслідків, та порушенням публічного порядку.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 р. по справі № 808/3457/17- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко