Справа № 816/2140/17
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2018-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/2140/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Панькіної А.С.,

представників позивача ОСОБА_1М, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Полтава-банк" до Державної фіскальної служби України, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про результати розгляду скарги,-

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2017 року позивач ОСОБА_6 товариство "Полтава-банк" (надалі по тексту - позивач, АТ "Полтава-банк") звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі то тексту - відповідач), Державної фіскальної служби України (надалі по тексту - ДФС України) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.09.2017 №, №, №, №, рішення про результати розгляду скарги від 16.11.2017 №26437/6/99-99-11-01-02-25.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав про незгоду із висновками акта перевірки від 09.08.2017 №2716/28-10-43-01/09807595 та прийнятими на його підставі спірними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи, що висновки перевірки не відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на припущеннях податкових ревізорів-інспекторів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року провадження у справі за даним адміністративним позовом відкрито.

Ухвалою суду від 02 лютого 2018 року призначено у справі судово-економічну експертизу та зупинено провадження у справі до одержання судом результатів експертизи.

Ухвалою від 03 травня 2018 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представники позивача вимоги позовної заяви підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнавали та просили відмовити у їх задоволенні. У письмових відзивах на позовну заяву відповідачі посилалися на правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та рішення про результати розгляду скарги, які ґрунтуються на висновках акту Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 09.08.2017 №2716/28-10-43-01/09807595 "Про результати документальної планової виїзної перевірки ПАТ "Полтава-банк" (код ЄДРПОУ - 09807595) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 про 31.03.2017, та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.03.2017".

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

Публічне акціонерне товариство "Полтава-банк" (ПАТ "Полтава-банк") (ідентифікаційний код юридичної особи 09807595) зареєстроване юридичною особою та включено до Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за № 0001702 від 08.04.2005.

З 27.04.2018 змінено найменування юридичної особи - Публічне акціонерне товариство "Полтава-банк" на ОСОБА_6 товариство "Полтава-банк", про що до Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію змін до установчих документів від 27.04.2018 №7001702.

Позивач як платник податків за основним місцем обліку перебуває в Офісі великих платників ДФС. У перевіряємому періоді позивач був зареєстрованим платником ПДВ.

Працівниками Офісу великих платників податків ДФС проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ "Полтава-банк" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 про 31.03.2017, та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.03.2017.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оскаржено.

За результатами перевірки складений акт від 09.08.2017 №2716/28-10-43-01/09807595, в якому зафіксоване порушення ПАТ "Полтава-банк":

- вимог пп.134.1.1 п.134 ст.134, п.135.1 ст.135 з урахуванням п.44.1, п.44.2, п.44.6 ст.44, пп.139.2.1, п. 139.2 ст.139, пп.140.5.9 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України занижено обсяг податку на прибуток на загальну суму 3 836 878 грн., у т.ч. по періодах: за 2015 рік - 3 536 331 грн.; за 2016 рік-300 547 грн.;

- вимог абз. «б» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу з урахуванням вимог абз. «а» п.п.14.1.185, п.п.14.1.206 п. 14.1 ст.14, п. 180.1 ст.180, абз. «в» пп. 186.2.2. п.186.2, п.186.4 ст. 186, п. 188.1 ст.188, п. 189.4 ст.189, п.202.1 ст.202 Банком занижено податкові зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 469 859,37 грн., в тому числі по періодам: січень 2015 - 15 005,87 грн., лютий 2015 - 17 466,86 грн., березень 2015 - 20 638,63 грн., квітень 2015 - 20 062,16 грн., травень 2015 - 17 '38,88 грн., червень 2015 - 28 375,17 грн., липень 2015 - 27 446,86 грн., серпень 2015 - 28 938,84 грн., вересень 2015 - 22 409,75 грн., жовтень 2015 - 26 627,24 грн., листопад 2015 - 18 812,34 грн., грудень 2015 - 26 379,00 грн., січень 2016 - 21 132,69 грн., лютий 2016 - 13 002,97 грн., березень 2016 - 14 627,18 грн., січень 2016 - 15 014,16 грн., травень 2016 - 13 685,30 грн., червень 2016 - 9 403,63грн., липень 2016 - 938,00 грн., серпень 2016 - 25 914,78 грн., вересень 2016 - 13 691,54 грн., жовтень 2016 - 11 591,33 грн., листопад 2016 - 5 142,40 грн., грудень 2016 - 14 907,14 грн., січень 2017 - 15 068,74 грн., лютий 2017 - 6 671,48 грн., березень 2017 - 11 066,42 грн. та завищено суми податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 2 217,92 грн., в тому числі по періодах: вересень 2015 - 185,56 грн., липень 2016 - 13,31 грн., серпень 2016 - 69,40 грн., вересень 2016 - 839,16 грн., жовтень 2016 - 989,96 грн., листопад 2016 -9,14 грн., січень 2017 - 85,39 грн., лютий 2017 -26,00 грн.;

- вимог абз. «б» п.п. 176.2 ст.176 з урахуванням п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ із змінами та доповненнями, Банком подано податкові розрахунки про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку за період з І кварталу 2015 року по III квартал 2016 року з недостовірними відомостями та з помилками;

- вимог п.п.1 п.2 ст.6, п.п.1 п.1 ст. 7, ч.5, ч. 6, ч.7 ст.8 та норми п.95 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.07.2010 №2464-УІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" із змінами і доповненнями, внесеними Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-УІ, у результаті чого: донараховано єдиного соціального внеску на загальну суму 692 218,97 грн., в тому числі по періодах: за серпень 2015 року на суму 212 806,14 грн.; за вересень 2015 року на суму 231 593,20 грн.; за жовтень 2015 року на суму 247 819,62 грн. Порушення частково виправлено банком самостійно у Звіті за грудень 2015 року на загальну суму 7 564,96 грн.;

- вимог п.69.2 ст.69 Податкового кодексу України 02.12.2010 № 2755-УІ зі змінами та доповненнями з урахуванням п.1 Розділу 2 «Порядку подання повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників "датків у банках та інших фінансових установах до контролюючих органів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26.12.2013 №853 та п.1 Розділу 2 «Порядку подання повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах до контролюючих органів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.08.2015 №721, несвоєчасно повідомлено контролюючі органи в районах засобами поштового та телекомунікаційного зв'язку про відкриття/закриття рахунків по субєктам підприємницької діяльності.

На підставі акту перевірки від 09.08.2017 №2716/28-10-43-01/09807595 Офісом великих платників податків ДФС винесено податкові повідомлення-рішення від 04.09.2017:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток банківських організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України за податковими зобов'язаннями в розмірі 3 536 331 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковими зобов'язаннями в розмірі 193 469,85 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 48 367,46 грн.;

- №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем "Адміністративні штрафи та інші санкції" в розмірі 288 660,00 грн.;

- №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати" в розмірі 510,00 грн.

Із даними податковими повідомленнями - рішеннями позивач не погодився та оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарг від 16.11.2017 №26437/6/99-99-11-01-02-25 скаргу позивача на вказані податкові повідомлення - рішення залишено без задоволення, а податкові повідомлення - рішення Офісу великих платників податків ДФС - без змін.

Не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про результати розгляду скарг, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи оцінку оскаржуваному ППР від 04.09.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за податковими зобов'язаннями в розмірі 3 536 331 грн, суд виходить із такого.

В ході проведення перевірки відповідачем встановлено про облік в балансі банківської установи векселя АА2389900 щодо платежу на користь позивача проти даного векселя суми 15730000,00 грн. Вказаний вексель виданий на виконання умов договору купівлі-продажу цінних паперів №БТВ 2134-1/1; ДД21 від 29.03.2012 року (т.3, а.с.27) з додатковою угодою до нього від 29.03.2012 року (т.3, а.с.28), укладеного між ПАТ «Полтава-банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Капітал Інвест-центр», який діє в інтересах пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «МТМ» від імені і за рахунок якого діє ТОВ «Техноінвент».

Предметом даного договору є продаж - передача у власність - позивачем на користь ТОВ «КУА «Капітал Інвест-центр» інвестиційних сертифікатів пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «МТМ», емітентом яких є ТОВ «КУА «Капітал Інвест-центр» на загальну суму договору 15730000,00 грн.

Вищевказаною додаткової угодою від 29.03.2012 року визначений порядок розрахунків за договором: виконання їх шляхом передачі ПАТ «Полтава-банк» власного (ТОВ «КУА «Капітал Інвест-центр») простого векселя на суму 15730000,00 грн.

Актом про платіж векселями від 29.03.2012 року зафіксовано передачу в оплату за цінні папери і відповідне прийняття позивачем простого векселя АА2389900.

Відповідачем в ході проведення перевірки встановлено про безпідставне невідображення позивачем у складі фінансового результату до оподаткування в частині його збільшення на суму витрат на формування резерву в сумі 14071245,47 грн. за векселем серії АА 23899000.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Капітал вест - центр» () створено 17.09.2008 року та зареєстровано виконавчим комітетом Полтавської міської ради про що зроблений запис в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців №1 008032 за витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.01.2018 року (т. 3, а.с 22-24), діє на підставі ліцензій АВ №493139 (т. 3 а.с. 260

ТОВ «КУА «Капітал інвест - центр» відповідно до чинного законодавства України створило 09 грудня 2008 року пайовий венчурний недиверсифікований закритий інвестиційний фонд «МТМ» про що свідчить свідоцтво № 1283 про внесення до Єдиного державного реєстру інститутів спільного інвестування (реєстраційний код за ЄДРІСІ 2331283), яке видано Державною місією з цінних паперів та фондового ринку (т. 3 а.с. 25).

Пайовий інвестиційний фонд, відповідно до положень статті 22 Закону України «Про інституту спільного інвестування (пайові та корпоративні інвестиційні фонди)» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон України «Про ІСІ») Пайовий інвестиційний фонд - це активи, що належать інвесторам на праві спільної часткової власності, перебувають в управлінні компанії з управління активами та обліковуються останньою окремо від результатів її господарської діяльності.

Мінімальний обсяг активів пайового інвестиційного фонду не може бути меншим розміру початкового статутного капіталу (фонду) корпоративного інвестиційного фонду.

Пайовий інвестиційний фонд не є юридичною особою.

Статтею 23 Закону України «Про ІСІ» визначений порядок створення пайового інвестиційного фонду та провадження діяльності з управління пайовим інвестиційним фондом.

Слід зазначити, що стаття 3 цього ж закону визначає, що інвестиційну діяльність з управління активами інституційних інвесторів здійснює компанія з управління активами інвестиційних інвесторів - господарське товариство, яке здійснює професійну діяльність з управління активами інституційних інвесторів на підставі ліцензії, що видається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

За змістом статті 23 Закону України «Про ІСІ» пайовий інвестиційний фонд створюється за ініціативою компанії з управління активами шляхом придбання інвесторами випущених нею інвестиційних сертифікатів.

Для створення пайового інвестиційного фонду компанія з управління активами повинна здійснити дії у такій послідовності: розробити та затвердити регламент пайового інвестиційного фонду; подати до Комісії документи, необхідні для реєстрації регламенту інвестиційного фонду та внесення фонду до реєстру ІСІ; укласти договори з аудитором (аудиторською фірмою), зберігачем чи депозитарієм, оцінювачем майна; розробити та затвердити проспект емісії інвестиційних сертифікатів фонду; подати до Комісії документи, необхідні для реєстрації проспекту емісії інвестиційних сертифікатів фонду; організувати публічне (відкрите) або приватне (закрите) розміщення інвестиційних сертифікатів фонду.

Строк публічного (відкритого) розміщення інвестиційних сертифікатів пайового інвестиційного фонду відкритого або інтервального типу не обмежується. Приватне (закрите) розміщення інвестиційних сертифікатів здійснюється у порядку, визначеному проспектом емісії.

Вимоги щодо мінімального обсягу активів застосовуються до пайового інвестиційного фонду через шість місяців з дня реєстрації випуску інвестиційних сертифікатів цього фонду. Звіт про результати розміщення цінних паперів ІСІ подається до Комісії протягом шести місяців з дня реєстрації проспекту емісії інвестиційних сертифікатів.

Пайовий інвестиційний фонд вважається створеним з дня його реєстрації у реєстрі ІСІ.

Бухгалтерський та податковий облік операцій та результатів діяльності зі спільного інвестування, яка проводиться компанією з управління активами через пайовий інвестиційний фонд, здійснюється компанією з управління активами окремо від обліку операцій та результатів її господарської діяльності та обліку операцій та результатів діяльності інших пайових інвестиційних фондів, активи яких перебувають в її управлінні.

Укладаючи договори за рахунок активів пайового інвестиційного фонду, компанія з управління активами діє від свого імені, з обов'язковим зазначенням в таких договорах реквізитів такого пайового інвестиційного фонду.

Нерухоме майно, що становить активи пайового інвестиційного фонду, реєструється в установленому порядку на ім'я компанії з управління активами з обов'язковим зазначенням реквізитів такого пайового інвестиційного фонду. Компанія з управління активами є розпорядником цього нерухомого майна.

У документах пайового інвестиційного фонду обов'язково зазначаються у його назві слова "пайовий інвестиційний фонд" та тип і вид фонду. Якщо пайовий інвестиційний фонд є венчурним, це зазначається у його назві.

Таким чином законодавче підґрунтя та документальне підтвердження діяльності ТОВ «КУА «Капітал інвест - центр» в інтересах та від імені пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «МТМ» наявне в матеріалах справи.

Інвестиційний сертифікат, відповідно до положень пункту 6 статті 3 Закону України «Про ІСІ» - цінний папір, який випускається компанією з управління активами пайового інвестиційного фонду та засвідчує право власності інвестора на частку в пайовому інвестиційному фонді;

За приписами статті 26 Закону України «Про ІСІ» емітентом інвестиційних сертифікатів пайового інвестиційного фонду виступає компанія з управління активами цього фонду.

Управління активами ІСІ, відповідно до статті 29 Закону України «Про ІСІ» здійснює компанія з управління активами. Компанією з управління активами є господарське товариство у формі акціонерного товариства або товариства з обмеженою відповідальністю, що створюється відповідно до законодавства України.

Розмір статутного капіталу компанії з управління активами має становити не менш як 7 мільйонів гривень.

Частка держави в статутному капіталі (фонді) компанії з управління активами не може перевищувати 10 відсотків.

Поєднання діяльності з управління активами з іншими видами професійної діяльності на ринку цінних паперів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Компанія з управління активами може здійснювати діяльність з управління іпотечним покриттям.

Компанія з управління активами венчурного фонду бере участь в управлінні діяльністю емітента, корпоративні права якого перебувають в активах фонду, активами якого ця компанія управляє.

Компанія з управління активами може одночасно здійснювати управління активами кількох ІСІ.

Вчиняючи дії від імені пайового інвестиційного фонду, компанія з управління активами зобовязана дотримуватись обмежень, встановлених статтею 30 Закону України «Про ІСІ», за положень якої діяльність компанії з управління активами може бути обмежена у випадках, передбачених законом.

Компанія з управління активами під час провадження діяльності з управління активами ІСІ не має права:

1) набувати за рахунок активів ІСІ майно та цінні папери тих видів, що не передбачені інвестиційною декларацією ІСІ;

2) укладати договори, що порушують або наслідком яких є порушення норм законодавства, зокрема вимог нормативно-правових актів Комісії;

3) здійснювати за власні кошти операції з активами ІСІ, якими вона управляє;

4) безоплатно відчужувати активи ІСІ;

5) брати позику або кредит, що підлягає поверненню за рахунок активів ІСІ, в обсязі більш як 10 відсотків вартості чистих активів ІСІ на строк понад три місяці з метою, іншою, ніж використання цих коштів для викупу цінних паперів ІСІ;

6) надавати позику за рахунок активів ІСІ;

7) використовувати активи ІСІ для забезпечення виконання зобов'язань, виникнення яких не пов'язане з функціонуванням відповідного ІСІ;

8) придбавати за рахунок активів ІСІ векселі, похідні (деривативи), цінні папери ІСІ відкритого типу, якщо інше не встановлено нормативно-правовими актами Комісії;

9) розміщувати цінні папери інших емітентів, крім цінних паперів ІСІ, активами яких вона управляє;

10) укладати договори купівлі-продажу з пов'язаними особами такої компанії, крім договорів з торговцями цінними паперами про розміщення та викуп цінних паперів ІСІ, а також договори позики (процентні та безпроцентні);

11) у разі зменшення вартості цінних паперів, що перебувають в активах компанії з управління активами та фонду, яким вона управляє, укладати договори продажу цінних паперів, що становлять активи компанії з управління активами, перед укладенням договорів продажу цінних паперів, що становлять активи фонду;

12) виконувати функції номінального утримувача щодо цінних паперів ІСІ, активами якого вона управляє;

13) продавати цінні папери ІСІ зберігачу, незалежному оцінювачу майна та аудитору (аудиторській фірмі) цього ІСІ, а також органам державної влади та органам місцевого самоврядування;

14) відчужувати нерухоме майно, що становить активи відповідного ІСІ, до активів самої компанії;

15) укладати від імені ІСІ договори, які за своїм характером можуть бути укладені лише ним особисто;

16) відчужувати майно, яке належить компанії, до активів ІСІ;

17) відчужувати майно, яке становить активи ІСІ, на користь іншого ІСІ, яким вона управляє;

18) надавати кредити за рахунок активів ІСІ.

Суд звертає увагу на приписи наведеної статті, стосовно не поширення обмежень діяльності компанії з управління активами, передбачених пунктами 3, 5, 6, 8, 10 і 14 частини другої цієї статті, на діяльність компанії з управління активами венчурного фонду, яким є пайовий венчурний недиверсифікований закритий інвестиційний фонд «МТМ».

В ході провадження діяльності з управління активами ІСІ, компанія з управління активами несе майнову відповідальність, відповідно до статті 30 Закону України «Про ІСІ» за збитки, що були завдані ІСІ її діями (бездіяльністю), згідно з законом та відповідно до умов договору.

Компанія з управління активами відшкодовує втрати, понесені ІСІ, який здійснює публічне (відкрите) розміщення своїх цінних паперів, якщо протягом року вартість чистих активів ІСІ у розрахунку на один цінний папір ІСІ зменшилася нижче його номінальної вартості більш ніж на 20 відсотків внаслідок порушення компанією з управління активами вимог законів.

Відшкодування провадиться за рахунок резервного фонду цієї компанії в порядку, встановленому Комісією, а у разі недостатності резервного фонду - за рахунок іншого майна цієї компанії. Резервний фонд створюється у розмірі, визначеному установчими документами, але не менш як 25 відсотків статутного капіталу (фонду) компанії з управління активами, що здійснює управління активами ІСІ. Розмір щорічних відрахувань до резервного фонду визначається установчими документами компанії з управління активами, але не може бути менше 5 відсотків суми чистого прибутку. Кошти резервного фонду розміщуються в порядку, визначеному Комісією.

Якщо компанія з управління активами перевищить свої повноваження або укладе договір не від імені ІСІ (корпоративного інвестиційного фонду), то вона несе відповідальність за зобов'язаннями, які виникають внаслідок виконання таких договорів, лише майном, що належить їй на праві власності, якщо інше не встановлено законом.

У разі визнання компанії з управління активами банкрутом активи ІСІ не включаються до ліквідаційної маси компанії з управління активами.

З урахуванням і на виконання наведених норм законодавства України, для виконання умов договору від 29.03.2012 року №БВТ 2134-1/1;ДД21 купівлі продажу цінних- паперів, за яким ТОВ «Компанія з управління активами «Капітал Інвест центр», що діє в інтересах пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «МТМ», додаткової угоди до нього від 29.03.2012 року про виконання грошових зобовязань шляхом передачі позивачеві простого векселя на суму 15730000,00 грн., ПАТ «Полтава-банк» прийняв, а ТОВ «КУА «Капітал Інвест центр», що діє в інтересах пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «МТМ» передав позивачу простий вексель векселедавця векселя серії АА 2389900 на суму 15730000,00 грн. ТОВ «КУА «Капітал Інвест центр» ПВНЗІФ «МТМ» (т. 1, а.с. 56), про що зазначено в акті про платіж векселем від 29.03.2012 року (т. 3, а.с. 23).

Відповідач заперечує щодо правильності відображення даної операції в бухгалтерському і податковому обліку позивача, посилаючись на дефект векселя серії АА 2389900 на суму 15730000,00 грн., складеного 29.03.2012 року, вказуючи про відсутність будь-якого посилання на діяльність ТОВ «КУА «Капітал Інвест центр», в інтересах пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «МТМ» та посилання на код інституту спільного інвестування, констатуючи, що даний вексель виданий від власного імені ТОВ «КУА «Капітал Інвест центр», а не від імені пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «МТМ».

З даного випливає висновок відповідача про невідповідність векселя вимогам статей 75,76 Уніфікованого закону про переказні та прості векселі (далі Уніфікований закон).

Особливості обігу векселів в Україні, який полягає у видачі переказних та простих векселів, здійсненні операцій з векселями та виконанні вексельних зобов'язань у господарській діяльності, відповідно до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та відповідно до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, врегульовані Законом України «Про обіг векселів в Україні».

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон), з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України "Про цінні папери і фондову біржу", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів", цього Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України.

Стаття 75 Уніфікованого закону передбачає, що простий вексель містить:

(1) назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений;

(2) безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей;

(3) зазначення строку платежу;

(4) зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж;

(5) найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж;

(6) зазначення дати і місця складання простого векселя;

(7) підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Стаття 76 Уніфікованого закону встановлює, що документ, у якому відсутній будь-який з реквізитів, зазначених у попередній статті, не має сили простого векселя, за винятком випадків, зазначених нижче у цій статті.

Простий вексель, строк платежу в якому не зазначено, вважається таким, що підлягає оплаті за пред'явленням.

При відсутності особливого зазначення, місце, де видано документ, вважається місцем платежу і, разом з тим, місцем проживання векселедавця.

Простий вексель, в якому не вказано місце його видачі, вважається виданим у місці, зазначеному поруч з найменуванням векселедавця.

Стаття 3 Закону України «Про обіг векселів в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вказує, що зобов'язуватися та набувати права за переказними і простими векселями на території України можуть юридичні та фізичні особи.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про обіг векселів в Україні», векселі (переказні і прості) складаються у документарній формі на бланках з відповідним ступенем захисту від підроблення, форма та порядок виготовлення яких затверджуються Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України з урахуванням норм Уніфікованого закону, і не можуть бути переведені у бездокументарну форму (знерухомлені).

Вексель, який видається на території України і місце платежу за яким також знаходиться на території України, складається державною мовою. Найменування трасанта або векселедавця, інших зобов'язаних за векселем осіб заповнюється тією мовою, якою визначено офіційне найменування в їх установчих документах.

Вексель підписується:

від імені юридичних осіб - власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. У разі якщо вексель підписується уповноваженою особою, до тексту векселя включається посилання на внутрішній документ юридичної особи, відповідно до якого уповноважена особа має право підписувати вексель. Підписи скріплюються печаткою;

від імені фізичних осіб - власноручно зазначеною фізичною особою або уповноваженою нею особою, із зазначенням індивідуального ідентифікаційного номера з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, наданого органом державної податкової служби (крім випадків відсутності індивідуального ідентифікаційного номера в осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття індивідуального ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи), та паспортних даних векселедавця або трасанта (серія та номер паспорта, найменування органу, що видав паспорт, та дата його видачі, місце проживання). У разі якщо вексель підписується уповноваженою особою, до тексту векселя включається посилання на довіреність фізичної особи, відповідно до якої уповноважена особа має право підписувати вексель. Підпис скріплюється печаткою (у разі її наявності);

від імені фізичних осіб - підприємців власноручно зазначеною особою або уповноваженою нею особою, із зазначенням дати та номера запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і паспортних даних векселедавця або трасанта (серія та номер паспорта, найменування органу, що видав паспорт, та дата його видачі, місце проживання). Підпис скріплюється печаткою (у разі її наявності). У разі якщо вексель підписується уповноваженою особою, до тексту векселя включається посилання на довіреність фізичної особи, відповідно до якої уповноважена особа має право підписувати вексель.

Підприємство, відповідно до положень частини четвертої статті 62 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

За вищенаведених положень статті 22 Закону України «Про ІСІ» пайовий інвестиційний фонд не є юридичною особою.

В свою чергу, відповідно до змісту статті 23 Закону України «Про ІСІ» укладаючи договори за рахунок активів пайового інвестиційного фонду, компанія з управління активами діє від свого імені, з обов'язковим зазначенням в таких договорах реквізитів такого пайового інвестиційного фонду.

Стаття 26 Закону України «Про ІСІ» передбачає, що емітентом інвестиційних сертифікатів пайового інвестиційного фонду виступає компанія з управління активами цього фонду.

З аналізу документів, наявних в матеріалах справи, та наведених норм законодавства України, суд приходить до висновку про неможливість видачі простого векселя пайовим венчурним недиверсифікованим закритим інвестиційним фондом «МТМ», а діяльність в такій операції від його імені виключно ТОВ «КУА «Капітал Інвест центр».

Зазначені положення законодавства не враховані відповідачем під час проведення перевірки, що призвело не неправильних висновків щодо наявності дефекту простого векселя АА 2389900 на суму 15730000,00 грн.

Стосовно проведення операції по розрахунку за договором від 29.03.2012 року №БВТ 2134-1/1;ДД21 купівлі продажу цінних- паперів шляхом передавання простого векселя, суд враховує положення статті 28 Закону України «Про ІСІ», за якою у разі приватного (закритого) розміщення інвестиційних сертифікатів за письмової згоди всіх учасників фонду, розрахунок може здійснюватися грошовими коштами та іншими активами в порядку, погодженому учасниками фонду.

Після закінчення розрахунків, компанія з управління активами подає Комісії (ДКЦПФР) документи на скасування реєстрації випуску інвестиційних сертифікатів та звіт про результати ліквідації, який є підставою для вилучення фонду з реєстру ІСІ.

Враховуючи зміст акту-рахунку про надання послуг №АЕ-99355 від 31.12.2017 року, на даний момент реєстрація випуску інвестиційних сертифікатів ТОВ «КУА Капітал інвест-центр» не скасовано (т.3, а.с. 30).

Пункт 1.5. розділу VII Положення про порядок розміщення, обігу та викупу цінних паперів інституту спільного інвестування, що затверджено 09.01.2003 року рішенням ДКЦПФР №3 передбачає, що при ліквідації пайового інвестиційного фонду, у разі приватного (закритого) розміщення інвестиційних сертифікатів та письмової згоди всіх учасників фонду, розрахунок може здійснюватися грошовими коштами та іншими активами в порядку, погодженому учасниками фонду.

Прийняття рішення про припинення діяльності (ліквідації) пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «МТМ» підтверджений матеріалами справи, наявне рішення про припинення діяльності ПВНЗІФ «МТМ», розміщене в офіційному виданні ДКЦПФР - бюлетені «Відомості Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку» 16 грудня 2009 року № 238 (т.3, а.с. 32), в то й же час на сьогоднішній день відсутня інформація про виключення фонду з відповідного реєстру, тобто розрахунок може здійснюватися іншими активами, яким є простий вексель.

Стаття 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» передбачає, що видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги.

На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов'язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Таким чином, оскільки, отриманий ПАТ «Полтава-банк» вексель серії АА №2389900, номінальною вартістю 15 730 000.00 гри., векселедавець - ТОВ «КУА «Капітал інвест - центр» (ПВНЗІФ «МТМ») відповідно до ОСОБА_4 про платіж векселями від 29.03.2012 року, має силу простого векселя та виданий правомірно, твердження про наявність дебіторської заборгованості за наслідками описаних операцій є неправильним.

Порядок коригування фінансового результату до оподаткування на різниці, що виникають при формуванні резервів (забезпечень) визначено статтею 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі ПК України).

Відповідно до положень пункту 139.2 «Резерв сумнівних боргів», статті 139 ПК України, підпункту 139.2.1 фінансовий результат до оподаткування збільшується:

на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів.

Відповідно до положень підпункту 139.2.2 пункту 139.2 статті 139 ПК України фінансовий результат до оподаткування зменшується:

на суму коригування (зменшення) резерву сумнівних боргів, на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму списаної дебіторської заборгованості (у тому числі за рахунок створеного резерву сумнівних боргів), яка відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, відповідно до положень підпункту 139.3.1 ПК України, визнають для оподаткування резерв, сформований у зв'язку із знеціненням (зменшенням корисності) активів згідно з вимогами міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням вимог підпунктів 139.3.2 - 139.3.4 цього пункту.

Так, вказаними нормами ПК України передбачено, що: 139.3.2. Використання резерву у зв'язку із припиненням визнання активу згідно з вимогами міжнародних стандартів фінансової звітності не змінює фінансовий результат до оподаткування, крім випадків, визначених підпунктами 139.3.3 та 139.3.4 цього пункту. 139.3.3. Фінансовий результат до оподаткування збільшується: 1) на перевищення розміру резерву станом на кінець податкового (звітного) періоду, над лімітом, 20 відсотків (на період з 1 січня 2015 року до 31 грудня 2015 року - 30 відсотків, на період з 1 січня 2016 року до 31 грудня 2018 року - 25 відсотків) сукупної балансової вартості активів, знецінення яких визнається шляхом формування резерву, збільшеної на суму резерву, за такими активами згідно з даними фінансової звітності за звітний період.

Коригування фінансового результату до оподаткування звітного періоду не здійснюється у розмірі зазначеного перевищення резерву, що виникло у попередніх податкових (звітних) періодах;

2) на суму використання резерву для списання (відшкодування) активу, який не відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, крім суми, що списується за рахунок тієї частини резерву, на яку збільшувався фінансовий результат до оподаткування у зв'язку з перевищенням над лімітом.

139.3.4. Фінансовий результат до оподаткування зменшується:

1) на суму списання активу, який відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, у розмірі, що відшкодовується за рахунок тієї частини резерву, на яку збільшувався фінансовий результат до оподаткування у зв'язку з перевищенням над лімітом;

2) на суму списання у попередніх звітних періодах активу, який у звітному періоді набув ознак, визначених підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу;

3) на суму зменшення витрат від розформування (зменшення) тієї частини резерву, на яку збільшувався фінансовий результат до оподаткування у зв'язку з перевищенням над лімітом;

4) на суму доходів (зменшення витрат) від погашення раніше списаної за рахунок резерву заборгованості, яка не відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Підпункт 139.3.5 пункту 139.3 статті 139 ПК України передбачає, що коригування фінансового результату до оподаткування у зв'язку із створенням та використанням банками та небанківськими фінансовими установами резервів (забезпечень), у тому числі за наданими зобов'язаннями з кредитування, гарантіями, поручительствами, акредитивами, акцептами, авалями, крім резервів, зазначених у попередніх підпунктах цього пункту, здійснюється у порядку, встановленому пунктом 139.1 цієї статті.

В акті перевірки (т. 1 а.с. 18) визначено про формування позивачем резервів для відшкодування можливих втрат по заборгованості за балансовим рахунком 3190 на суму по векселю серії АА 23899000 за результатами 2015 року на суму 14071245,47 грн. Сума резерву в розмірі 1 658 754,53 грн. була сформована до періоду, який перевірявся - до 01.01.2015 року - вказана сума на висновки акту не вплинула (1 658 754,53+14071245,47=15 730 000,00). Коригування (зміна) сум сформованого резерву по векселю у період з 01.01.2016 по 31.03.2017 року позивачем не здійснювалось. Не було відображено у складі різниць на які збільшується фінансовий результат до оподаткування сум витрат на формування резерву сумнівних боргів під дебіторську заборгованість, чим, за твердженням відповідача, порушено вимоги 139 ПК України.

Однак, з урахуванням описаних обставин та положень законодавства, що регулює дані операції, суд вважає безпідставним твердження відповідача про наявність в позивача обовязку відображення у складі фінансового результату до оподаткування в частині його збільшення на суму витрат на формування резерву в сумі 14071245,47 грн. за векселем серії АА 23899000.

Крім того, висновком комісійної судової економічної експертизи №259/260 від 23.04.2018 (т. 4 а.с. 134-150) підтверджено правомірність позивача по не збільшенню фінансового результату до оподаткування по податковій декларації з податку на прибуток за 2015 рік на суму витрат на формування резерву в сумі 14071245,47 за векселем серії АА 23899000 від 29.03.2012.

Відповідно, податкове повідомлення рішення від 04.09.2017 № про визначення суми податку на прибуток в розмірі 2532824,00 грн. є протиправним та в даній частині підлягає скасуванню.

Стосовно висновків перевірки щодо порушення банком вимог п.44.1, п.44.2 ст.44 із урахуванням вимог пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 та пп.44.6 ст.44 Податкового кодексу, а саме невірного значення фінансового результату до оподаткування у частині врахування при його розрахунку негативного результату від продажу заборгованості /віднесення на витрати простроченої заборгованості/, що не підтверджений первинними документами, що призвело до його заниження на 5 575 039,16 грн., судом встановлено наступне.

В ході проведення перевірки відповідачем було встановлено, що між ПАТ «Полтава Банк» та ТОВ «Інвестком» був укладений договір про відступлення права вимоги від 29.05.2015 року №1 (т.1, а.с.54), відповідно до якого відступлення права вимоги ПАТ «Полтава-Банк» у якості Первісного кредитора передає на користь ТОВ «Інвестком» у якості Нового кредитора право вимоги грошового зобовязання на суму 8 830 639,16 грн. (з яких 8824662,80 грн. заборгованість по кредиту та 5976,36 грн. заборгованість по процентах), за кредитним договором від 24.06.2011 року №3819 укладеним між позивачем та ПП «Дисконт» (т.1, а.с.44). Ціна права вимоги за Договором про відступлення права вимоги від 29.05.2015 року №1, за домовленістю сторін відповідно до цього договору становить 3 255 600,00 грн. Кошти сплачуються шляхом безготівкового перерахування на рахунок первісного кредитора в день укладання угоди.

На виконання умов Договору про відступлення права вимоги, було укладено Додаткову угоду від 29.05.2015 року (т.1, а.с.55) за якою ТОВ «Інвестком» зобовязаний за відступлення права вимоги передати позивачеві у власність квартири №8, №1, що знаходяться у м. Харків по вул. Селянська, 36-А на загальну суму 3 255 600,00 грн., загальною площею 79,0 м. кв. вартістю 1 403 900,00 грн. (без ПДВ), загальною площею 104,2 м. кв. вартістю 1 851 700,00 грн. (без ПДВ), відповідно. Передача квартир здійснюється в день укладення угоди шляхом укладення договорів про задоволення вимог кредитора. Даний спосіб розрахунків не є безготівковим, про що встановлено відповідачем і не заперечується позивачем.

Перевіркою встановлено, що позивачем, за результатами проведення вказаної операції відображено у складі фінансового результату, відємну різницю, між обсягом проданої заборгованості та вартості майна, що банк отримав в оплату відступленого кредиту. У звязку з цим, у Позивача сформувався відємний результат за даною операцією у розмірі 5 575 039,16 грн. згідно проводки від 29.05.2015 року Дт.7399019 Кт.0003 із призначенням платежу «віднесення на витрати прострочену заборгованість ПП «Дисконт» за кредитним договором від 24.06.2011 року №3819».

Відповідач в ході проведення перевірки запитував документи, на підтвердження правомірності відображення позивачем описаної операції.

До перевірки надавалися: копія кредитного договору, укладеного між позивачем та ПП «Дисконт» від 24.06.2011 року №3819, додаткових угод до нього від 14.10.2013року, від 20.06.2014 року, виписки по особовому рахунку платника, що підтверджують наявність заборгованості перед позивачем.

Вказані документи містяться в матеріалах справи.

Таким чином твердження відповідача щодо неправомірного формування відємного результату: операції з продажу (відступлення) заборгованості, що не підтверджена первинними документами та регістрами бухгалтерського обліку не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи, оскільки формування вказаного відємного результату в сумі 5575039,16 гри. документально підтверджено наданою в ході проведення перевірки банківською випискою, з якої вбачається про розмір заборгованості, що була відступлена за договором про відступлення права вимоги від 29.05.2015 року №1 і відповідною додатковою угодою, що також надавалася в ході проведення перевірки, про що не заперечується відповідачем. Розмір заборгованості, що була відступлена документально підтверджується банківською випискою.

Суд погоджується із тим, що умови господарських операцій, укладених до виконання кредитного договору, укладеного між позивачем та ПП «Дисконт» від 24.06.2011 року №3819, додаткових угод до нього від 14.10.2013року, від 20.06.2014 року та договору про уступку права вимоги від 29.05.2015 року №1 і правильність оформлення документів на виконання операцій є самостійними. Правовідносини між позивачем та ПП «Дисконт» - контрагентом позивача за кредитним договором, тривали з червня 2011 року і охоплені перевіркою, результати якої оформлені актом від 09.08.2017 року №2716/28-10-42-01/09807595. Зауважень щодо оформлення, вчинення, відображення в обліку позивача результатів даної господарської операції відповідачем не висловлювалось.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.3 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власнім або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Згідно п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до змісту пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до положень п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно вимог п.44.2 ст.44 ПК України, для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Порушення наведених норм законодавства України стало підставою для донарахування сум податку на прибуток банківських організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України в розмірі 1003507 грн.

Судом встановлено про надання банком до перевірки первинних документів, що підтверджують підстави виникнення заборгованості, що відступається (копія кредитного договору, додаткових угод до нього, банківських виписок про фактичну наявність заборгованості), що документально підтверджує фактичний результат, що виник від такої операції. Відповідачем ні в ході перевірки ні в ході судового розгляду справи не зазначено про порушення, допущені за вчинення господарської операції за кредитними договорами.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача щодо ненадання документів для перевірки правомірності відображення в податковому обліку позивача операції з уступки права вимоги за договором від 29.05.2015 року №1 і, відповідно, висновок про неможливість врахування негативного результату від продажу (відступлення) заборгованості при визначенні фінансового результату до оподаткування.

Обгрунтованість віднесення на витрати від'ємного результату, що виник за операціями по договору відступлення права вимоги №1 від 29.05.2015 сумі 5575039,16 грн. також підтверджено висновком комісійної судової економічної експертизи №259/206 від 23.04.2018 (т. 4 а.с. 134-150).

Податкове повідомлення-рішення в частині визначення суми податкового зобовязання з податку на прибуток банківських організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України в розмірі 1003507 грн. суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо висновків перевірки про порушення позивачем правил формування податкового кредиту на суму 191 251,93 грн у частині не нарахування та несплати податку на додану вартість з доходів, отриманих від надання факторингових послуг за договорами факторингу, судом встановлено наступне.

Судом встановлено про укладення позивачем договорів факторингу за типовою формою, копії яких надані до матеріалів справи (т.2, а.с.18-32). Відповідно до умов даних договорів позивач надає, а його контрагент отримує у порядку та на умовах, передбачених договором, кредит у вигляді відновлювальної (револьверної) кредитної лінії з лімітом користування у відповідних сумах, визначених пунктом 1.1 договору, для поповнення обігових коштів із визначеним строком користування. В забезпечення виконання зобовязань за такими договорами контрагент позивача відступає фактору позивачеві права грошових вимог до визначених боржників.

В акті перевірки відповідачем зазначено про встановлення в ході її проведення, що відповідно до пункту 1 договорів факторингу Фактор надає, а Клієнт отримує у порядку та на умовах передбачених укладеним договором, кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування (суму ліміту зазначено в кожному Договорі факторингу окремо), для поповнення обігових коштів, строком користування на 1 рік.

В забезпечення виконання зобовязань по поверненню кредиту, наданого Фактором, Клієнт відступає Фактору права грошових вимог до Боржника, які Клієнт має за дистрибюторським договором та договором купівлі-продажу, укладеними між ним та Боржником.

Згідно з пунктом 2 договорів факторингу Фактор надає кредит у розмірі 100% відсотків від суми переданих вимог, не пізніше наступного операційного дня з моменту виконанням клієнтом умов пунктів 2.2.1 та 2.2.2 договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Клієнта №2600-9-12917 в ПАТ «Полтава Банк».

Підпунктами 2.2.1 та 2.2.2 договорів факторингу визначено, що Клієнт повинен передати Фактору протягом строку дії цього договору, але не пізніше ніж за двадцять один календарних днів до закінчення строку його дії, документи, які свідчать про право вимоги за Договором з Боржником та протягом одного робочого дня з моменту передачі документів повідомити в письмовій формі Боржника про укладання цього Договору факторингу та про необхідність здійснювати оплату по договору з Боржником на рахунок Фактора.

Відповідно вимог пункту 2.2.3 та пункту 3 договорів факторингу за користуванням кредитом Клієнт з кожної переуступленої вимоги сплачує Фактору плату, яка розраховується як фіксований відсоток у розмірі 1,5 % від суми наданого по відступленій вимозі кредиту. Сплата процентів за користуванням кредитом проводиться шляхом перерахування Клієнтом коштів на рахунок №2038-2-16 в день надання кредиту по відступленій вимозі.

Перевіркою було встановлено, що загальна сума отриманого Фактором доходу у періоді, що перевірявся відповідно до вищенаведених Договорів та наданих до перевірки регістрів бухгалтерського обліку (виписок з балансових рахунків Дт. 2038 - Кт. 6023 та форма №10 - Баланс) складає 956 259,66 грн.

Згідно з підпунктом 14.1.206 пункту 14.1 ст. 14 ПК України проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.

До процентів включаються: а) платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит; б) платіж за використання коштів, залучених у депозит; в) платіж за придбання товарів у розстрочку; г) платіж за користування майном згідно з договорами фінансового лізингу (оренди) (без урахування частини лізингового платежу, що надається в рахунок компенсації частини вартості об'єкта фінансового лізингу); ґ) винагорода (дохід) орендодавця як частина орендного платежу за договором оренди житла з викупом, сплачена фізичною особою платнику податку, на користь якого відступлено право на отримання таких платежів.

Проценти нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості чи вартості майна або у вигляді фіксованих сум. У разі якщо залучення коштів здійснюється шляхом продажу облігацій, казначейських зобов'язань чи ощадних (депозитних) сертифікатів, емітованих позичальником, або шляхом врахування векселів та здійснення операцій з придбання цінних паперів із зворотним викупом, сума процентів визначається шляхом нарахування їх на номінал такого цінного паперу, виплати фіксованої премії чи виграшу або шляхом визначення різниці між ціною розміщення (продажу) та ціною погашення (зворотного викупу) такого цінного паперу.

Платежі за іншими цивільно-правовими договорами незалежно від того, встановлені вони в абсолютних (фіксованих) цінах або у відсотках суми договору або іншої вартісної бази, не є процентами.

Статтею 1077 Цивільного кодексу України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), що встановлено частиною 1 статті 1087 Цивільного кодексу України.

Відповідач стверджує що, отримані позивачем від контрагента доходи у вигляді плати за надання факторингового фінансування в межах окремо визначеного цивільних законодавством виду правочинів, а саме договорів факторингу не є винагородою, отриманою як платіж за використання коштів згідно випадків, наведених у визначеними пп. 14.1.206 п. 14.1 ст. 14 ПКУ, а є процентами у визначенні пп.14.1.206 п. 14.1 ст. 14 ПКУ.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються, зокрема, й факторинг.

Зважаючи на викладене, надання Фактором фінансування Клієнту є послугою, надання якої передбачає отримання фактором відповідної винагороди за таке фінансування.

Згідно з пп. 14.1.185 ПКУ постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на обєкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких обєктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

З метою оподаткування постачанням послуг, зокрема, є досягнення домовленості утримуватися від певної дії або від конкуренції з третьою особою чи надання дозволу на будь - яку дію за умови укладення договору.

Пунктом 185.1 ст. 185 ПКУ визначено, що об'єктом оподаткування є постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу.

Відповідно до п. 186.4 ст,186 ПКУ місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операцій, зазначених у п.п. 186.2 і 186.3 цієї статті.

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПКУ датою виникнення податкових зобовязань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

За положеннями пункту 188.1 статті 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни.

Згідно пункту 202.1 статті 202 Податкового кодексу, звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал.

Банківською установою нарахування та сплата податкових зобовязань з податку на додану вартість, згідно отриманих доходів від надання факторингових послуг за перевіряємий період не здійснювалось.

З аналізу копій договорів, наданих позивачем до матеріалів справи і які надавалися в ході проведення перевірки вбачається, що предметом договорів факторингу, укладених позивачем є відступлення права грошової вимоги, оскільки відповідно до умов цих договорів позивач має право на дебіторську заборгованість, я не товар, який контрагентами позивача передано третім особам. Тому і грошові кошти, отримані позивачем у вигляді відсотків за користування фінансуванням, наданим відповідно до договорів факторингу, не є обєктом оподаткування податком на додану вартість, оскільки обєктом боргу є валютні цінності.

Так, підпунктом 196.1.5 пункту 196.1 статті 196 ПК України визначено, що не є обєктом оподаткування операції з торгівлі за грошові кошти або цінні папери борговими зобов'язаннями, за винятком операцій з інкасації боргових вимог та факторингу (факторингових) операцій, крім факторингових операцій, якщо об'єктом боргу є валютні цінності, цінні папери, у тому числі компенсаційні папери (сертифікати), інвестиційні сертифікати, іпотечні сертифікати з фіксованою дохідністю, операції з відступлення права вимоги за забезпеченими іпотекою кредитами (позиками), житлові чеки, земельні бони та деривативи.

Таким чином, відповідачем безпідставно визначено про порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 ПКУ з урахуванням вимог пп. 14.1.185, пп. 14.1.206 п. 14.1 ст.14, п. 180.1 ст. 180, п. 186.4 ст. 186, п. 188.1 ст. 188, п. 202.1 ст. 202 ПКУ в частині ненарахування та несплати сум податку на додану вартість з доходів, отриманих від надання факторингових послуг за договорами факторингу, на загальну суму 956 259,66 грн.

Правомірність не врахування позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість за 2015-2016 роки з отриманої плати за факторингові операції відповідно до договорів, укладених між позивачем і ТОВ "Лубенський молочний завод", ТОВ "Колір", встановлена також експертом під час проведення судової економічної експертизи, за результатами якої складено висновок №259/260 від 23.04.2018 (т.4 а.с. 134-150).

За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а оскаржуване податкове повідомлення рішення в частині донарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковими зобов'язаннями в розмірі 191 251,93 грн та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 47 812,98 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Також, відповідач, в ході перевірки позивача, дійшов висновку про порушення позивачем правил формування податкового кредиту по взаємовідносинах позивача із контрагентами, що стало підставою для визначення ПАТ "Полтава-банк" податкового зобовязання з ПДВ у розмірі 2 217,92 грн.

Як слідує із ОСОБА_4 перевірки, висновок про порушення позивачем вимог абз. «б» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України на суму 2217,92 грн. ґрунтується на тому, що вибірковою перевіркою правильності визначення повноти нарахування податку на додану вартість встановлено, що протягом періоду з 01.01.2015 по 31.03.2015, ПАТ "Полтава-банк" не зменшено суми податкового кредиту згідно отриманих розрахунків коригувань по взаємовідносинах з наступними контрагентами:

- ПрАТ «ВФ Україна» () - банком помилково не зменшено суму податкового кредиту у розділ «Операції з придбання з ПДВ, які надають право на формування податкового кредиту» на розрахунок коригування від 31.12.2016 №49288, №49286, №49284, №49277, №49275, №49264, №49254, №49240, №49231, №49220, №49210, від 30.09.2016№36536, №37697 на загальну суму ПДВ 69,40 грн., за серпень 2016 року;

- ТОВ «Маніпулятор-Центр» () - банком помилково не зменшено суму податкового кредиту у розділ «Операції з придбання з ПДВ, які надають право на формування податкового кредиту» на розрахунок коригування від 03.11.2016 №1 на суму ПДВ 100,00 грн., за вересень 2016 року;

- ТОВ «Надежда Ритейл» () - банком помилково не зменшено суму податкового кредиту у розділ «Операції з придбання з ПДВ, які надають право на формування податкового кредиту» на розрахунок коригування від 27.02.2017 №1867 на суму ПДВ 20,89 грн., за вересень 2016 року;

- TOB «Торговой дім Автотранс-Ойл» () - банком помилково не зменшено суму податкового кредиту у розділ «Операції з придбання з ПДВ, які надають право на формування податкового кредиту» на розрахунок коригування від 31.10.2016 №7282 на суму ПДВ 13,04 грн., за вересень 2016 року;

- ТОВ «Делівері» () - банком помилково Не зменшено суму податкового кредиту у розділ «Операції з придбання з ПДВ, як: надають право на формування податкового кредиту» на розрахунок коригування від 12.10.2016 №949 на суму ПДВ 4,17 грн., за вересень 2016року;

- ПрАТ «ВФ Україна» () - банком помилково не зменшено суму податкового кредиту у розділ «Операції з придбання з ПДВ, які падають право на формування податкового кредиту» на розрахунок коригування від 31.12.2016 №49213 на суму ПДВ 1,06 грн., за вересень 2016 року;

- ТОВ «Полтавагаз Збут» () - банком, помилково не зменшено суму податкового кредиту у розділ «Операції з придбання з ПДВ, які надають право на формування податкового кредиту» на розрахунки коригування від 10.11.2016 №3, №1, №2 на загальну суму ПДВ 837,03 грн., за жовтень 2016 року;

- ПрАТ «ВФ Україна» () - банком помилково не зменшено суму податкового кредиту у розділ «Операції з придбання з ПДВ, які надають право на формування податкового кредиту» на розрахунки коригування від 10.01.2017 №49287, №49202, №49223, №49224, №49279, №49205, №49212, №49232, №49253, №49230, №49228, №49249, №49252, №49219, №49239, №49247 №4926*5 на загальну суму ПДВ 150,69 грн., за жовтень 2016 року;

- ПАТ «Укртелеком» () - банком помилково не зменшено суму податкового кредиту у розділ «Операції з придбання з ПДВ, які надають право на формування податкового кредиту» на розрахунок коригування від 28.02.2017 №2636737/530 на суму ПДВ 2,24 грн., за жовтень 2016 року;

- ТОВ «Торговой дім Автотранс-Ойл» () - банком помилково не зменшено суму податкового кредиту у розділ «Операції з придбання з ПДВ, які надають право на формування податкового кредиту» на розрахунок коригування від 31.12.2016 №8552 на суму ПДВ 9,14 грн., за листопад 2016 року;

- ПрАТ «Київстар» () - банком помилково не зменшено суму податкового кредиту у розділ «Операції з придбання з ПДВ, які надають право на формування податкового кредиту» на розрахунок коригування від 28.02.2017 №1798497 на суму ПДВ 10,39 грн., за січень 2017 року.

Крім того, вибірковою перевіркою правильності визначення повноти нарахування податку на додану вартість встановлено, що протягом періоду з 01.01.2015 по 31.03.2017, ПАТ «Полтава-банк» помилково віднесено суми ПДВ до складу податкового кредиту з наступними контрагентами:

- ОСОБА_7 (PH О КПП НОМЕР_1) - банком помилково включено до складу податкового кредиту у розділ «Операції з придбання з ПДВ, які надають право на формування податкового кредиту» суму ПДВ 700,00 грн., за вересень 2016року;

- Управління поліції охорони Полтавської області () - банком помилково включено до складу податкового кредиту у розділ «Операції з придбання з ПДВ, які надають право на формування податкового кредиту» за січень 2017 року суму ПДВ 7 858,46 замість 7 783,46 грн., що призвело до розбіжності між сумами податкових зобов'язань контрагента та податкового кредиту Банку у розмірі 75,00 грн.

- ПП «АПП» () - банком помилково включено до складу податкового кредиту у розділ «Операції з придбання з ПДВ, які надають право на формування податкового кредиту» суму ПДВ 26,00 грн., за лютий 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, встановлено порушення п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу в частині неправомірного відображення податкового кредиту у розділі «Операції з придбання ПДВ, які не надають права формування податкового кредиту» Додатка 5 до Декларації з податку на додану вартість у зв'язку з повторним занесенням до реєстру вже зареєстрованих податкових накладних, що банк не надав документального підтвердження щодо правомірності формування податкового кредиту, на загальну суму 2 191,92 грн., в т. ч. по періодах: вересень 2015 - 185,56 грн., липень 2016 - 13,31 грн., серпень 2016 - 69,40 грн., вересень 2016 - 839,16 грн., жовтень 2016 - 989,06 грн., листопад 2016 - 9,14 грн., січень 2017 - 85,39 грн., лютий 2017 - 26,00 грн.

Як пояснили представники позивача під час судового засідання, у зв'язку з тим, що послуги, які надаються банком відповідно до ст. 198 ПК України не є об'єктом оподаткування, не пізніше останнього робочого дня місяця банком нараховуються податкові зобов'язання та виписуються і реєструються в установленому порядку зведені податкові накладні. Такі податкові накладні компенсують суми податкового кредиту звітного періоду, отриманого у зв'язку з приданням товарів, робіт, послуг. Якщо в подальшому постачальник надає розрахунок коригування, який зменшує податковий кредит, таке зменшення не призводить до заниження суми податкового зобов'язання, що підлягає сплаті до бюджету.

Згідно з п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За правилами п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 201.4. ст. 201 Податкового кодексу України платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця.

У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця.

Для цілей цього пункту ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць.

Податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі: здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу / реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника); виписки транспортних квитків, готельних рахунків або рахунків, які виставляються платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер постачальника (продавця), крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; надання платнику податку касових чеків, що містять суму поставлених товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального та податкового номерів постачальника).

Згідно п.11 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 року № 1307 у разі нарахування податкових зобов'язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України платник податку складає окремі зведені податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, які призначаються для їх використання / починають використовуватися: 1) в операціях, що не є об'єктом оподаткування; 2) в операціях, звільнених від оподаткування; 3) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; 4) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. Такі зведені податкові накладні складаються не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду. У разі складання зведеної податкової накладної в графі "Зведена податкова накладна" робиться помітка "X".

В п. 21 Порядку № 1307, зазначено, що у разі здійснення коригування сум податкових зобов'язань, а також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, не пов'язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг, відповідно до статті 192 розділу V Податкового кодексу України постачальник (продавець) товарів/послуг складає розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної за формою згідно з додатком 2 до податкової накладної…. У розрахунку коригування вказуються дата та номер податкової накладної, до якої вносяться зміни. У клітинках номера податкової накладної, що не заповнюються, нулі, прочерки та інші знаки чи символи не проставляються. У разі складання розрахунку коригування з метою виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, не пов'язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг, у розрахунку коригування зазначаються виправлені дані. Не допускається виправлення даних щодо дати складання податкової накладної та її порядкового номера.

Особливості визначення бази оподаткування, в тому числі перерахунку податкових зобов'язань в окремих випадках (порядок коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту) визначено у ст. 192 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.192.1 ст. 192 Податкового кодексу України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п.п. 192.1.1 ст. 192 Податкового кодексу України, якщо внаслідок перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов'язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Пунктом 192.3 ст. 192 Податкового кодексу України результат перерахунку податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, позивач отримавши від контрагентів розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної, якими зменшено суми компенсації на користь платника податку - постачальника зобов'язаний був зменшити суми податкового кредиту згідно отриманих розрахунків коригувань та у зв'язку з помилковим віднесенням суми ПДВ до складу податкового кредиту.

Аналізуючи вищевказане, суд погоджується з доводами податкового органу щодо наявності порушення з боку позивача порядку формування податкового кредиту, в результаті чого АТ "Полтава-банк" завищено суми податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 2 217,92 грн., в тому числі по періодах: вересень 2015 - 185,56 грн., липень 2016 - 13,31 грн., серпень 2016 - 69,40 грн., вересень 2016 - 839,16 грн., жовтень 2016 - 989,96 грн., листопад 2016 -9,14 грн., січень 2017 - 85,39 грн., лютий 2017 -26,00 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ "Полтава-банк" в цій частині не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Надаючи оцінку оспорюваному податковому повідомленню-рішенню від 04.09.2017 №, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 510 грн, суд встановив такі обставини.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення став висновок податкового органу, викладений в акті перевірки, в результаті якої встановлено факт подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ) з I квартал 2015 року по ІІІ квартал 2016 року з недостовірними даними.

Матеріалами справи підтверджено, що звіти №1 ДФ Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку з І кварталу 2015 року по ІІІ квартал 2016 року позивачем було надіслано до контролюючого органу з помилками, для виправлення яких подано уточнюючі розрахунки, а саме:

- 21.12.2015 (№) за 1 квартал 2015 року банком зменшено суму нарахованого доходу та суму податку на доходи фізичних осіб фізичній особі (ідентифікаційний код НОМЕР_2) за ознакою « 101» (Заробітна плата, нарахована (виплачена));

- 21.12.2015 (№) за 1 квартал 2015 року банком збільшено суму нарахованого доходу та суму податку на доходи фізичних осіб фізичній особі (ідентифікаційний код НОМЕР_3) за ознакою « 101» (Заробітна плата, нарахована (виплачена));

- 15.03.2016 (№) за 1- квартал 2015 року банком додано суму нарахованого доходу та суму податку на доходи фізичних осіб фізичній особі (ідентифікаційний код НОМЕР_4) за ознакою « 102» (Виплати відповідно до умов цивільно-правового договору);

- 15.03.2016 (№) за 1 квартал 2015 року банком додано суму нарахованого доходу та суму податку на доходи фізичних осіб фізичній особі (ідентифікаційний код НОМЕР_4) за ознакою « 102» (Виплати відповідно до умов цивільно-правового договору) та зменшено загальну суму нарахованого доходу з якого утримано військовий збір та відповідно загальну суму утриманого військового збору;

- 15.03.2016 (№) за 1 квартал 2015 року змінено ідентифікаційний номер фізичної особи платника податку (з ідентифікаційного коду НОМЕР_4 на ідентифікаційний код НОМЕР_5) та збільшено загальну суму нарахованого доходу з якого утримано військовий збір та відповідно загальну суму утриманого військового збору;

- 21.12.2015 (№6) за 2 квартал 2015 року банком збільшено суму нарахованого доходу та суму податку на доходи фізичних осіб фізичній особі (ідентифікаційний код НОМЕР_2) за ознакою « 101» (Заробітна плата, нарахована (виплачена));

- 21.12.2015 (№) за 2 квартал 2015 року банком зменшено суму нарахованого доходу та суму податку на доходи фізичних осіб фізичній особі (ідентифікаційний код НОМЕР_6) за ознакою « 101» (Заробітна плата, нарахована (виплачена));

- 21.12.2015 (№) за 2 квартал 2015 року банком зменшено суму нарахованого доходу та суму податку на доходи фізичних осіб фізичній особі (ідентифікаційний код НОМЕР_7) за ознакою « 101» (Заробітна плата, нарахована (виплачена));

- 15.03.2016 (№) за 2 квартал 2015 року змінено ідентифікаційний номер фізичної особи платника податку з НОМЕР_4 на НОМЕР_5;

- 21.12.2015 (№) за 3 квартал 2015 року банком збільшено суму нарахованого доходу та суму податку на доходи фізичних осіб фізичній особі (ідентифікаційний код НОМЕР_7) за ознакою « 101» (Заробітна плата, нарахована (виплачена));

- 21.12.2015 (№) за 3 квартал 2015 року банком виключено «мінусову» суму нарахованого доходу та суму податку на доходи фізичних осіб по фізичній особі (ідентифікаційний код НОМЕР_6) за ознакою « 101» (Заробітна плата, нарахована (виплачена));

- 20.01.2016 (№927378200) за 3 квартал 2015 року банком змінено ознаку доходів по 5- ти фізичним особам (ідентифікаційні коди: НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12) з ознаки « 101» (Заробітна плата, нарахована (виплачена)) на ознаку « 128» (Соціальні виплати з відповідних бюджетів) та зменшено суму податку на доходи фізичних осіб;

- 19.02.2016 (№) за 3 квартал 2015 року банком змінено ідентифікаційний номер фізичної особи платника податку з НОМЕР_13 на НОМЕР_14;

- 15.03.2016 (№) за 3 квартал 2015 року змінено ідентифікаційний номер фізичної особи платника податку з НОМЕР_4 на НОМЕР_5;

- 19.02.2016 (№) за 4 квартал 2015 року банком змінено ідентифікаційний номер фізичної особи платника податку з НОМЕР_13 на НОМЕР_14;

- 15.03.2016 (№) за 4 квартал 2015 року змінено ідентифікаційний номер фізичної особи платника податку з НОМЕР_5 на НОМЕР_4;

- 12.04.2016 (№) за 4 квартал 2015 року змінено ідентифікаційний номер фізичної особи платника податку з НОМЕР_5 на НОМЕР_4;

- 07.07.2016 (№) за 1 квартал 2016 року зменшено суму нарахованого доходу та суму податку на доходи фізичних осіб фізичній особі (ідентифікаційний код НОМЕР_3) за ознакою « 101» (Заробітна плата, нарахована (виплачена));

- 27.07.2016 (№) за 1 квартал 2016 року збільшено суму нарахованого доходу та суму податку на доходи фізичних осіб фізичній особі (ідентифікаційний код НОМЕР_15) за ознакою « 126» (Додаткове благо);

- 23.01.2017 (№) за 3 квартал 2016 року зменшено суму нарахованого доходу та суму податку на доходи фізичних осіб фізичній особі (ідентифікаційний код НОМЕР_16) за ознакою « 101» (Заробітна плата, нарахована (виплачена));

- 14.03.2017 (№) за 3 квартал 2016 року змінено ознаки доходів по фізичній особі (ідентифікаційний код НОМЕР_17) з ознак « 101» (Заробітна плата, нарахована (виплачена)) та ознаки « 126» (Додаткове благо) на ознаку « 101» Заробітна плата, нарахована (виплачена)).

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України зазначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, встановлено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Пунктом 171.2 статті 171 Податкового кодексу України, встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Згідно з п.176.2 ст.176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Таким чином, податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, юридична особа, яка виплачує фізичній особі кошти, які податковим законодавством віднесено до оподатковуваного доходу такої фізичної особи, до якого, зокрема, включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо та інші доходи, до яких віднесено суми страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), у тому числі, за договорами добровільного медичного страхування. При цьому на податкового агента покладено обов'язок щодо своєчасного та повного нараховування, утримання та сплати (перераховування) до бюджету податку з доходу, що виплачується на користь платника податку та подання у строки, встановлені Податковим кодексом України для податкового кварталу, податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку.

Пунктом 119.2 ст.119 ПК України передбачено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.

Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються у випадках, коли недостовірні відомості або помилки у податковій звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги) виникли у зв'язку з виконанням податковим агентом вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу та були виправлені відповідно до вимог статті 50 цього Кодексу.

Згідно із п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, вказаними нормами вставлено право платника податку, у разі виявлення помилок в поданій ним податковій звітності, внести відповідні зміни шляхом подання уточнюючого розрахунку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок, у податкового органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій.

Порядок заповнення і подання до органу Державної фіскальної служби України Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку відповідно до вимог статті 51 глави 2, підпункту 70.16.1 пункту 70.16 статті 70 глави 6 розділу II, підпункту 170.4.2 пункту 170.4 статті 170 та підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 розділу IV, підпункту 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України врегульовано Порядком заповнення і подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4 (далі - Порядок №4).

Згідно пункту 1.2 Порядку №4, податковий розрахунок - документ, який свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. На підставі відомостей щодо сум утриманого та/або сплаченого податку, які зазначаються у податковому розрахунку, нарахування податкового зобов'язання не проводиться.

Згідно пункту 2.1 Порядку №4, податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу. Окремий податковий розрахунок за календарний рік не подається.

Якщо останній день строку подання податкового розрахунку припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Згідно пункту 3.1 Порядку №4, у графі 2 "Податковий номер або серія та номер паспорта*" відображається реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта фізичної особи (для фізичної особи, яка має відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), про яку надається інформація в податковому розрахунку.

Пунктом 4.1 ат 4.3 Порядку №4, встановлено, що коригування поданого і прийнятого податкових розрахунків проводяться на підставі самостійно виявлених податковим агентом помилок, а також на підставі повідомлень про помилки, виявлені контролюючим органом.

Уточнюючий податковий розрахунок подається у разі необхідності проведення коригувань податкового розрахунку після закінчення строку його подання. Уточнюючий податковий розрахунок може подаватися як за звітний період, так і за попередні періоди.

Згідно 4.4 Порядку №4, порядок заповнення звітного нового та уточнюючого податкових розрахунків є однаковим. Звітний новий та уточнюючий податкові розрахунки подаються на підставі інформації з попередньо поданого податкового розрахунку і містять інформацію лише за рядками й реквізитами, які уточнюються. Для заповнення також використовується інформація з повідомлень про виявлені помилки, які відправляються контролюючими органами до податкового агента.

Коригування показників розділу І: для заміни одного помилкового рядка іншим потрібно виключити помилкову інформацію відповідно до абзацу другого цього пункту та ввести правильну інформацію відповідно до абзацу третього цього пункту, тобто повністю заповнити два рядки, один з яких виключає попередньо внесену інформацію, а другий вносить правильну інформацію. У такому разі в першому рядку в графі 9 указується "1" - рядок на виключення, а в другому - "0" - рядок на введення.

Отже, з системного аналізу зазначених нормативно правових актів слідує, що накладення штрафу за подання з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, суми утриманого з них податку можливе у разі, коли такі помилки або недостовірні відомості призвели до заниження податкових зобов'язань з такого податку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем своєчасно подано податкову звітність про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманих з них податків за I квартал 2015 року - ІІІ квартал 2016 року за формою 1ДФ.

Відповідна звітність була прийнята податковим органом, про що свідчать відповідні квитанції.

Позивачем надіслано уточнюючі розрахунки щодо уточнення реєстраційних номерів облікових карток платників податків.

Подаючи уточнюючі розрахунки, суми податкових зобов'язань позивача, як податкового агента щодо утримання та сплати до бюджету податку з доходу, що виплачується на користь платника податку не змінились, оскільки не було занижено податкове зобов'язання, відповідальність за яке передбачена пп. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України. Податок з доходів фізичних осіб, нарахований позивачем за період з 01.01.2015 по 31.03.2017, перераховано до бюджету в повному обсязі, про що зазначено в акті перевірки та не заперечується відповідачем.

Оскільки у діях позивача відсутня така обов'язкова ознака податкового правопорушення як протиправність в частині нанесення шкоди правам та інтересам держави, у тому числі Державному бюджету України, тому притягнення позивача до відповідальності є протиправним.

Отже, висновок контролюючого органу щодо наявності підстав для застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України є помилковим.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ Полтава-банк в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо застосування до позивача штрафних санкції в розмірі 288 660,00 грн., судом встановлені наступні обставини.

На підставі ОСОБА_4 про результати виїзної планової перевірки від 09.08.2017 №2716/28-10-43-01/09807595 відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення №000155430 від 04.09.2017, яким позивачу за порушення вимог пункту 69.2 статті 69 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 118.1 статті 118 Податкового кодексу України, було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції в сумі 288 660 грн.

Відповідно до п. 69.1. ст.69 ПК України банки та інші фінансові установи відкривають поточні та інші рахунки платникам податків - юридичним особам (резидентам і нерезидентам) незалежно від організаційно-правової форми, відокремленим підрозділам та представництвам юридичних осіб, для яких законом установлені особливості їх державної реєстрації та які не включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, за наявності документів, виданих контролюючими органами, що підтверджують взяття їх на облік у таких органах, або виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (для осіб, взяття на облік яких у контролюючих органах здійснюється на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань") чи інформації з цього реєстру, отриманої банком відповідно до закону, із зазначенням даних про взяття на облік в контролюючих органах як платника податків.

Згідно з п. 69.2. ст.69 ПК України Банки та інші фінансові установи зобов'язані надіслати повідомлення про відкриття або закриття рахунка платника податків - юридичної особи, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, чи самозайнятої фізичної особи до контролюючого органу, в якому обліковується платник податків, у день відкриття/закриття рахунка.

У разі відкриття або закриття рахунка платника податків - банку, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, повідомлення надсилається в порядку, визначеному цим пунктом, лише в разі відкриття або закриття кореспондентського рахунка.

У разі відкриття або закриття власного кореспондентського рахунка банки зобов'язані надіслати повідомлення до контролюючого органу, в якому обліковуються, в строки, визначені цим пунктом.

Відповідно до п.69.3. ст.69 ПК України, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня з дня отримання повідомлення від фінансової установи про відкриття рахунка зобов'язаний направити повідомлення про взяття рахунка на облік або відмову у взятті контролюючим органом рахунка на облік із зазначенням підстав у порядку, визначеному цим Кодексом.

Якщо контролюючий орган протягом строку, встановленого абзацом першим цього пункту, не направив повідомлення про відмову у взятті рахунка на облік, такий рахунок вважається взятим на облік у контролюючому органі за мовчазною згодою - у час та дату отримання фінансовою установою повідомлення (квитанції) контролюючого органу про підтвердження факту прийняття повідомлення до оброблення згідно з порядком подання повідомлень, встановленим відповідно до пункту 69.5 цієї статті.

Відповідно до п. 69.5. ст.69 ПК України, порядок подання та форма і зміст повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах, перелік підстав для відмови контролюючих органів у взятті рахунків на облік визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з відповідними державними органами, які регулюють діяльність фінансових установ.

Згідно з п.118.1. та п.118.2. ст.118 ПК України, неподання банками або іншими фінансовими установами відповідним контролюючим органам в установлений статтею 69 цього Кодексу строк повідомлення про відкриття або закриття рахунків платників податків - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 340 гривень за кожний випадок неподання або затримки.

Згідно додатків №24, №25 до акту перевірки від 09.08.2017 №2716/28-10-43-01/09807595 позивачем порушено строки подання повідомлень про відкриття та закриття рахунків платників податків (т. 2 а.с. 242-248).

Доказів на спростування встановлених відповідачем порушень щодо порушення термінів подання вищевказаних повідомлень позивачем надано не було.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ "Полтава-банк" в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.09.2017 № не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що в даному випадку відповідачем доведено правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень від 04.09.2017 № та № в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковими зобов'язаннями в розмірі 2217,92 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмір 554,48 грн. У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 16.11.2017 №26437/6/99-99-11-01-02-25, то вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Стаття 56 Податкового кодексу України регулює питання оскарження рішень контролюючих органів.

Так, вказаною статтею встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

У пунктом 56.6 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Згідно з пунктом 56.10 цієї статті рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Водночас згідно з пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом цієї норми предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв'язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи. У свою чергу, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку в публічно-правових відносинах. Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов'язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку. Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод. При цьому позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду позивач вказує у позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право, охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір по суті вимог, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до адміністративного суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Тобто, предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення для позивача, тобто впливати на його коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків. Наслідком розвязання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного субєктивного права позивача.

Проте, оскаржуване позивачем рішення про результати розгляду скарги від 16.11.2017 №26437/6/99-99-11-01-02-25 не створює для позивача обовязку по сплаті податку на прибуток, податку на додану вартість та штрафних санкцій, а відтак не має юридичного значення та не є актом індивідуальної дії у розумінні норм Кодексу адміністративного судочинства України. Юридичний наслідок по сплаті вказаних платежів створюють для позивача податкові повідомлення-рішення від 04.09.2017 №, №, №, №, правова оцінка яким надана судом вище. У звязку з цим, визнання судом протиправним та скасування рішення про результати розгляду скарги не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача.

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 16.11.2017 №26437/6/99-99-11-01-02-25 задоволенню не підлягає.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин 5-8 статті 137 КАС України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що при розгляді адміністративної справи АТ "Полтава-банк", ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду призначено по справі судову судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. ОСОБА_8 Бокаріуса.

Витрати, пов'язані з проведенням експертизи покладено на позивача АТ "Полтава-банк".

Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. ОСОБА_8 Бокаріуса проведено експертизу, за результатами якої складено висновок № 259/260 від 23.04.2018.

Позивачем на підтвердження витрат на проведення експертизи надано оригінал меморіального ордеру №93 від 13.03.218, згідно якого АТ "Полтава-банк" здійснено оплату за проведення експертизи в розмірі 40 040 грн. (т. 4 а.с. 160).

Представники відповідачів заяв щодо зменшення розміру витрат в порядку статтей 134-137 Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі, на проведення експертизи не надавали.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частини 3 статті 139 Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено 40 040,00 грн. за проведення судової економічної експертизи, отже ця сума судових витрат згідно норм ч.5 ст.137 КАС України підлягає відшкодуванню АТ "Полтава-банк" за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків.

Беручи до уваги те, що АТ "Полтава-банк" при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 62 610,07 грн., і суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, сума судового збору, яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, складає 56 630,93 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Акціонерного товариства "Полтава-банк" (вул. Паризької Комуни, 40а, м. Полтава, 36020, ) до Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04655, ), Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (вул. Дегтярівська, 11Г, м. Київ, 04119, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про результати розгляду скарги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 04 вересня 2017 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 04 вересня 2017 року № в частині збільшення Акціонерному товариству "Полтава-банк" суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковими зобов'язаннями в розмірі 191 251,93 грн. (сто дев'яносто одна тисяча двісті п'ятдесят одна гривня дев'яносто три копійки), за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 47 812,98 грн. (сорок сім тисяч вісімсот дванадцять гривень дев'яносто вісім копійок).

Стягнути на користь Акціонерного товариства "Полтава-банк" () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 56 638,58 грн (п'ятдесят шість тисяч шістсот тридцять вісім гривень п'ятдесят вісім копійок) та витрати на проведення експертизи у розмірі 40 040,00 грн. (сорок тисяч сорок гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ().

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 серпня 2018 року.

Суддя ОСОБА_9