Справа № 826/10806/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 серпня 2018 року № 826/10806/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.04.2017 № 17457-1305.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що з 02.08.2017 право власності на нежитлову будівлю та, відповідно, право користування земельної ділянкою, на якій розташована будівля, перейшли до іншої особи, внаслідок чого нарахування позивачу орендної плати за таку земельну ділянку за весь 2017 рік є необґрунтованим та неправомірним. Крім того, позивач зазначає про застосування контролюючим органом невірного узагальнюючого локального коефіцієнту при обрахунку податкового зобов'язання.

Відповідач, згідно наданих до матеріалів справи письмових заперечень, проти позову заперечує в повному обсязі, посилаючись на обґрунтованість і правомірність оскаржуваного ППР. В той же час, в наданих через відділ документального обігу і контролю (канцелярію) суду письмових поясненнях (вх. №66962/18 від 23.06.2018), представник відповідача доводить до відома суду про те, що ГУ ДФС у м. Києві було сформовано нове податкове повідомлення-рішення за 2017 рік на суму 305 706,21 грн, за період користування позивачем землею до 02.08.2017.

Справа розглянута в письмовому провадженні, у відповідності до положень ч.9 ст.205 КАС України, за відсутності необхідності заслуховувати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2017 відповідачем, згідно з пп. 54.3.3 та відповідно до п.286.5 Податкового кодексу України, прийнято наступне податкове повідомлення-рішення, а саме:

- № 17457-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб» за 2017 рік в сумі 778 013,99 грн.

Не погоджуючись з правомірністю вказаного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За змістом підпункту 14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Відповідно до пункту 287.7 статті 287 ПК у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

У відповідності до п.п.288.2-288.3 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

В той же час, за змістом п.288.1 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Як підтверджується матеріалами справи, 17.11.2010 між позивачем та Київською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0548 га, кадастровий номер 8 000 000 000:85:642:0012 строком дії на 10 років.

Передумовою укладення договору оренди стало перебування на вказаній земельній ділянці нежитлової будівлі - допоміжного корпусу, розташованого у АДРЕСА_2 (літ. А), належної позивачу на праві приватної власності за договором купівлі-продажу від 18.08.2003.

Пунктом 4.2 Договору оренди земельної ділянки передбачено, що річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 11,25 відсотків від нормативно грошової оцінки.

Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору у порядку та у випадках, передбачених законодавством України (п.4.6 Договору).

Орендна плата вноситься Орендарем рівними частинами до 15 серпня і 15 листопада (п.4.7 Договору).

Як вбачається з матеріалі справи, до моменту настання обов'язку сплати частини орендної плати (до 15.08.2017), між позивачем (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за яким продавець зобов'язується передати у власність покупця нежитловий будинок - допоміжний корпус №11 (літ А), який розташований у місті Києві по вулиці Кецховелі Ладо, 11 (літ. А).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 93524660 від 02.08.2017, приватним нотаріусом КМНО Лівінською Н.С. зареєстровано право приватної власності на нежитловий будинок - допоміжний корпус №11 (літ А), який розташований у АДРЕСА_2 (літ. А) за ОСОБА_3.

Факт прийому-передачі вказаного нежитлового будинку підтверджується актом-прийому-передачі від 02.08.2017, що підписаний між позивачем і ОСОБА_3 та засвідчений нотаріально.

В контексті наведених обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За змістом статей 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 ЦК України.

Як визначено частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

За таких обставин, оскільки право власності на нежитлову будівлю, що розташована на орендованій позивачем земельній ділянці, перейшло до іншої особи 02.08.2018 та в цей же день будівля фактично була передана іншій особі, є можливим дійти висновку, що позивач зобов'язаний сплатити орендну плату за січень-липень 2017 року, однак є вільним від обов'язку зі сплати орендної плати з серпня 2018.

У розумінні положень підпунктів 14.1.136, 287.7, 288.1, 288.2-288.3 ПК України, платником орендної плати є землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або її частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 8 червня 2016 року (справа № 21-804а16) та у постанові від 12.09.2017 (№21-3078а16).

Таким чином, до нового власника об'єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов'язок зі сплати орендної плати за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно.

Разом з цим, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне відзначити, що при обрахунку суми орендної плати, контролюючим органом необґрунтовано застосовано узагальнюючий локальний коефіцієнт на рівні 1,5, в той час як відповідно до довідки про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки (НОМЕР_2), яка наявна в матеріалах справи, узагальнюючий локальний коефіцієнт становить 1,01.

Вказані обставини в сукупності свідчать на користь відсутності у позивача обов'язку сплатити орендну плату у розмірі 778 013,99 грн, згідно оскаржуваного ППР, внаслідок чого даний акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Стосовно посилань представника контролюючого органу в додаткових письмових поясненнях на те, що ГУ ДФС у м. Києві було сформовано нове податкове повідомлення-рішення за 2017 рік на суму 305 706,21 грн, за період користування позивачем землею до 02.08.2017, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до п.п.60.1.3, 60.4 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

У випадку, визначеному підпунктом 60.1.3 податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

Дійсно, у випадку надання відповідачем доказів вручення позивачу нового податкового повідомлення рішення, вказана обставина свідчила б на користь того, що оскаржуване в рамках даної справи податкове повідомлення-рішення є відкликаним.

Проте, оскільки представником відповідача не надано доказів вручення позивачу нового податкового повідомлення-рішення, суд приходить до висновку про те, що на час вирішення спору по суті заявлених позовних вимог, оскаржуване позивачем ППР є чинним та не відкликаним, що, в свою чергу, є підставою для вжиття засобів судового реагування у формі скасування такого ППР, з метою захисту порушених прав позивача.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.04.2017 № 17457-1305, складене Головним управлінням ДФС у м. Києві.

3. Стягнути судові витрати в сумі 7780,15 (сім тисяч сімсот вісімдесят грн 15 коп.) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 01001, АДРЕСА_1) шляхом їх безспірного списання з рахунків ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДФС У ОСОБА_1 (ідентифікаційний , адреса: 04655, м. Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19) за рахунок бюджетних асигнувань.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович