Справа № 826/5297/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2018 року № 826/5297/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Найск» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов’язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось приватне підприємство «Найск» (далі – позивач, ПП «Найск») з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі – відповідач, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо розірвання в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів №08092016 від 08.09.2016;

вважати прийнятими та зареєстрованими звітну податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2017 року та розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розмірі контрагентів (д5) за лютий 2017 року, що було доставлено до ДПС України 17.03.2017 операційним днем та часом їх фактичного отримання ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивача, відповідач протиправно розірвав в односторонньому порядку договір про визнання електронних документів, укладений між ПП «Найск» та ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, що стало наслідком протиправної відмови у прийнятті податкової звітності з податку на додану вартість та реєстрації податкових накладних.

Позивачем подано клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представником відповідача подано письмові заперечення проти позову, у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Свої заперечення на адміністративний позов відповідач обґрунтовує тим, що дію договору про визнання електронних документів було призупинено, а тому подання податкової звітності за допомогою засобів електронного зв'язку для позивача є неможливим.

Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи положення частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України за згодою сторін судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, ПП «Найск» (, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Нижньоюрківська, буд.8) зареєстроване Подільською районною в м. Києві державною адміністрацією, взято на податковий облік як платника податків 31.08.2016 та перебуває на обліку у ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.09.2016.

Між ПП «Найск» та ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві укладено договір №08092016 про визнання електронних документів від 08.09.2016, предметом якого є визнання податкових документів, поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органів ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 розділу 3 даного Договору, орган зобов'язаний: забезпечити приймання податкових документів в електронному вигляді платника податків у терміни, визначені законодавством для податкових документів в паперовому вигляді, та їх комп'ютерну обробку; забезпечити відправлення квитанцій на електронну адресу платника податків.

Розділом 6 Договору визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами. З моменту укладення договору всі попередні домовленості та укладені правочини між платником податків та органом ДПС з питань електронного обміну інформацією втрачають чинність. Договір діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. Якщо платник податків подає до органу ДПС нові посилені сертифікати ЕЦП, цей договір вважається пролонгованим до закінчення терміну чинності нових посилених сертифікатів випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або у разі зміни платником місця реєстрації. У разі припинення дії договору надісланий платником податків документ в електронному вигляді не приймається.

Відповідно до Квитанції №2 Договір про визнання електронних документів прийнято.

ПП «Найск» засобами телекомунікаційного зв'язку подано до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову звітність з податку на додану вартість за лютий 2017 року та розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за лютий 2017 року.

Однак, в реєстрації декларації було відмовлено про, що зазначено у Квитанції №1 від 17.03.2017 в 13:53:04, з причин відмови – «Можливо, припинено дію Договору про визнання електронної звітності».

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів протиправними та не погоджуючись з неприйняттям контролюючим органом податкової декларації звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

На контролюючі органи покладено функції з надання послуг електронного цифрового підпису (пп. 19-1.1.44 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України), а також контролюючим органам надано право на отримання від платників податків, платників єдиного внеску та надавати у межах, передбачених законом, документи в електронному вигляді (пп. 20.1.7 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу.

Принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису, визначені в Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, яка затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 №233, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.04.2008 за №320/15011 (далі - Інструкція №233).

Пунктом 1 розділу 2 названої Інструкції закріплено, що платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, адміністративний договір може бути розірвано або за згодою сторін, або за рішенням суду, або у випадках, встановлених у самому договорі.

Відповідно до пункту 4 розділу 6 договору про визнання електронних документів встановлено, що орган ДФС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку не надання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

Отже, законодавчо обґрунтованими підставами для розірвання договору про визнання електронних документів органом ДПС в односторонньому порядку є 1) ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; або 2) зміна платником податків місця реєстрації.

Однак, відповідачем не надано суду жодних належних допустимих доказів того, що платник податків не надав нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих та (або) змінив місце реєстрації.

Як вбачається з письмових заперечень відповідача, позиція останнього ґрунтується на наказі Державної фіскальної служби України «Про забезпечення комплексного контролю податкових ризиків з ПДВ» від 28.07.2015 №543, який прийнято з метою забезпечення стабільного розвитку економіки, рівних та конкурентних умов ведення бізнесу, унеможливлення фіскального тиску та нівелювання податкових ризиків у діяльності сумлінних платників податків, вжиття профілактичних заходів щодо запобігання вчиненню правопорушень, належної координації роботи органів державної фіскальної служби з упередження необґрунтованого формування податкового кредиту у значних розмірах та яким затверджено «Рекомендований порядок взаємодії підрозділів ДФС при комплексному відпрацюванні податкових ризиків з податку на додану вартість».

Відповідно до підпунктів 2.1.4 Рекомендованого порядку взаємодії підрозділів ДФС при комплексному відпрацюванні податкових ризиків з податку на додану вартість на кожному етапі відпрацювання за наявності підстав у територіальних органах ДФС підрозділами відповідно до їх функціональних повноважень вживаються заходи щодо відповідності виконання умов договору про подання звітності в електронному вигляді, наявності повідомлення держреєстратора про відсутність платника за місцезнаходженням, анулювання реєстрації платника ПДВ, передачі інформації до Інформаційно-довідкового департаменту ДФС про фактичну зміну реквізитів його клієнта (платника), зазначених у посиленому сертифікаті відкритого ключа ЕЦП для наступного скасування зазначеного сертифіката відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору про надання послуг ЕЦП.

До настання граничного терміну подання звітності з ПДВ, а при одночасному поданні звітності та реєстрації податкових накладних в ЄРПН - упродовж 10 робочих днів територіальними органами ДФС мають бути відпрацьовані виявлені податкові ризики, проведена робота із встановлення місцезнаходження платників податку, опитування їх засновників та посадових осіб щодо причетності до створення та діяльності суб'єктів господарювання, проведення конкретної ризикової операції.

Водночас, належних доказів вжиття таких заходів податковим органом суду надано не було.

Відповідачем в письмових запереченнях зазначено, що на виконання вищевказаного Рекомендованого порядку, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві було вжито заходи щодо заборони прийому електронних документів, а саме: призупинено дію договору про визнання електронних документів від 24.02.2016 №240220162 з підстав встановлення ризиковості підприємства на етапі ранньої податкової діагностики.

Однак, суд дані доводи відповідача до уваги не приймає, оскільки чинним законодавством України та Договором про визнання електронних документів не передбачено такої підстави розірвання договору в односторонньому порядку, як «встановлення ризиковості підприємства на етапі ранньої податкової діагностики», а також призупинення дії зазначеного Договору.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві протиправно розірвано, чи як зазначає контролюючий орган призупинено в односторонньому порядку дію договору про визнання електронних документів від 24.02.2016 №240220162.

Таким чином, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві не доведено правомірності розірвання з ПП «Найск» Договору про визнання електронних документів №240220162 від 24.02.2016, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо розірвання в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів №240220162 від 24.02.2016 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо прийняття та реєстрації податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 року та розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за лютий 2017 року, суд зазначає наступне.

Пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно із вимогами пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України встановлений перелік обов'язкових реквізитів, які повинна містити податкова декларація та за відсутності яких документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Відповідачем доказів того, що податкова звітність з податку на додану вартість за лютий 2017 року, подана ПП «Найск», не відповідає вимогам пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України суду надано не було.

Відповідно до пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з пунктом 49.4 статті 49 Податкового кодексу України податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

У разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті.

Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статтіпосадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом. За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою.

Згідно з пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Пунктом 49.15 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм п.п. 48.3 і 48.4 ст. 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що податкова декларація вважається прийнятою виключно за умови її відповідності статтями 48 і 49 Податкового кодексу України, крім того прийняття такої звітності є обов'язком відповідача, а не правом, в той час, як подання декларації або особисто, або поштою, або засобами електронного зв'язку є правом вибору платника податків.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачем під час заповнення та подання зазначеної податкової звітності допущено порушення п. 48.3 та п. 48.4 та контролюючим органом було надіслано письмову відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 року, розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за лютий 2017 року ПП «Найск».

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, податкова звітність з податку на додану вартість за лютий 2017 року, подана ПП «Найск» засобами телекомунікаційного зв'язку не була прийнята відповідачем у зв'язку з тим, що договір про визнання електронної звітності було розірвано чи, як зазначає відповідач, призупинено його дію.

Разом з тим, судом встановлено, що такі твердження контролюючого органу спростовуються матеріалами даної справи, які свідчать про протиправність дій відповідача щодо одностороннього розірвання/призупинення дії договору про визнання електронних документів №240220162 від 24.02.2016, як наслідок, протиправними є дії контролюючого органу щодо відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 року, розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за лютий 2017 року.

Пунктом 49.13 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Задоволення судом позовних вимог щодо визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України. Тому в такому разі обов'язок платника податків щодо своєчасного подання податкової декларації є виконаним належним чином, а його порушені права цілком відновленими.

Резолютивна частина постанови адміністративного суду про задоволення позовних вимог у справі, предметом оскарження в якій є протиправність відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації має містити висновок про визнання протиправною відмови податкового органу прийняти податкову декларацію, а податкову декларацію такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби (із зазначенням дати).

Вимоги про зобов'язання податкового органу прийняти податкову декларацію, визнання протиправними рішення, дії, бездіяльності податкового органу, визнання поданої декларації податковою звітністю, визнання податкової декларації поданою варто розглядати як вимогу про визнання протиправною відмови у прийнятті податкової декларації, поданої платником податків на певну дату.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог ПП «Найск», втім, з урахуванням належного способу захисту порушених прав позивача, суд вважає задовольнити позов та визнати протиправною відмову ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняти податкову декларацію ПП «Найск» з податку на додану вартість за звітний (податковий) період лютий 2017 року та розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за лютий 2017 року, а податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період лютий 2017 року, розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за лютий 2017 року визнати такими, що подані ПП «Найск» у день її фактичного отримання, а саме 17.03.2017 року.

Вказана правова позиція підтримана Вищим адміністративним судом України, зокрема, у постановах від 27 липня 2015 року №К/800/54056/13, від 14 вересня 2016 року № К/800/26406/15, від 01 лютого 2017 року №К/800/14224/16.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачем, у порушення приписів частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не надано належних, у розумінні статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України, доказів, які б підтверджували правомірність вчинення ним дій.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд дійшов до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись положеннями ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов приватного підприємства «Найск» задовольнити.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів №08092016 від 08.09.2016.

Визнати протиправною відмову Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийняти податкову декларацію приватного підприємства «Найск» з податку на додану вартість за лютий 2017 року та розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за лютий 2017 року.

Вважати прийнятими та зареєстрованими звітну податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2017 року та розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розмірі контрагентів (д5) за лютий 2017 року днем їх фактичного отримання ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, а саме 17.03.2017 року.

Стягнути на користь приватного підприємства «Найск» (, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Нижньоюрківська, буд.8) сплачений ним судовий збір у розмірі 1600,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур