Справа № 675/547/18
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/547/18

Головуючий у 1-й інстанції: Столковський В.І.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

26 липня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника відповідача: Марчука О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2018 року (повне рішення складене 16.05.2018) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" про визнати протиправними дії та рішення протиправними та зобов'язання до вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області із позовом до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» про визнання протиправними дії Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» при прийнятті консервів у посилках (бандеролях) та подальшому оформленню такого прийняття на відповідальне зберігання, визнання протиправним рішення відповідача щодо відмови у видачі консервів зі складу установи, а також зобов'язання відповідача видати йому зі складу установи вміст консервів з додержанням правил санітарії.

Ізяславський районний суд Хмельницької області рішенням від 07 травня 2018 року в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що в даній справі відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність своїх дій, а тому в задоволенні позову ОСОБА_3, слід відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідач при вилученні надісланих йому у посилці консервів та переданні їх на склад установи допустив порушення вимог чинного законодавства України, яке визначає правила виконання та відбування кримінальних покарань (не отримання копії акта про вилучення продуктів харчування), внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати вилучене.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що дії представників адміністрації Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» при вилученні консерв, що надійшли у посилці засудженому ОСОБА_3, та передачі їх на склад установи для зберігання відповідають вимогам чинного законодавства. Також зазначено, що відповідно до абзацу 6 п.1 розділу ХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань якщо предмети, вироби і речі, що зберігаються нa складі установи виконання покарань, знадобляться засудженому і не будуть перевищувати встановленого переліком асортименту та кількості, вони на підставі заяви видаються власнику.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2018 року - без змін.

Позивач в судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції, не з'явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_3 відбуває покарання у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)».

27 вересня 2017 року під час огляду та видачі посилки, що надійшла на ім'я позивача від ОСОБА_4, було виявлено та вилучено чотири консерви в металевих банках, які передано на склад установи.

За даним фактом комісією у складі заступника чергового помічника начальника Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» Франківського Р.С., молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» Драча В.О., молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» Осьмаки Д.П. було складено акт про вилучення продуктів харчування, предметів, виробів і речей, що не передбачені переліком продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (понад встановлену переліком норму) від 27 вересня 2017 року, від підписання якого позивач відмовився.

Вказані обставини підтверджуються даними журналу № 7392 обліку посилок, бандеролей, що надійшли на адресу засуджених, та їх вмісту, картки обліку побачень, видачі посилок (передач) та бандеролей, заведеної на ім'я ОСОБА_3, та акта про вилучення продуктів харчування, предметів, виробів і речей, що не передбачені переліком продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (понад встановлену переліком норму) від 27 вересня 2017 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з положеннями п. 13-1 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2, ч. 9 статті 539 КПК України засудженим надане право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність адміністрації установи виконання покарання до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3, 7 КВК України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими. Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

До засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України. Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

За змістом ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Згідно з ч. 5 ст. 112 КВК України порядок приймання і вручення посилок (передач) або бандеролей, а також перелік предметів, заборонених до одержання засудженими, визначаються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2014 року № 2186/5 (далі - Правила).

Ці Правила обов'язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).

Згідно п. 1 розділу ХІ Правил засудженим дозволяється зберігати при собі предмети, вироби і речі в асортименті та кількості, що визначені переліком.

Предмети, вироби та речі, що не передбачені переліком або кількість яких перевищує встановлені переліком норми, які були виявлені в посилках або по прибутті засудженого до установи виконання покарань, вилучаються, про що складається акт про вилучення продуктів харчування, предметів, виробів і речей, що не передбачені переліком продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (понад встановлену переліком норму) (додаток 12), та передаються на склад установи. При цьому засудженому видається другий примірник акта з відміткою про передачу речей на склад. Вилучені предмети, вироби та речі, що не передбачені переліком, повертаються засудженому після відбуття ним строку покарання або його родичам за письмовою заявою засудженого.

Продукти харчування, що не передбачені переліком, які були виявлені в посилках або придбані незаконним шляхом, підлягають вилученню, про що складається відповідний акт, та з письмової згоди начальника медичної частини установи виконання покарань або особи, яка виконує його обов'язки, передаються до їдальні або знищуються в присутності засудженого, на ім'я якого надійшла посилка, про що робиться відмітка в акті.

За змістом Переліку продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (Додаток 2 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (пункт 1 розділу ІІ)) (далі Перелік) до таких належать продукти харчування фабричного (заводського) виготовлення, не в скляній або металевій тарі, з діючим терміном реалізації, які не потребують додаткового приготування шляхом термічної обробки та можуть зберігатися при кімнатній температурі, свіжі фрукти та овочі (огірки, помідори, цибуля, часник, перець, капуста, морква та зелень), а також чай та тютюнові вироби фабричного розфасування.

Також п. 3 розділу Х Правил визначено, що у посилках і передачах забороняється передавати засудженим продукти харчування в скляній та металевій тарі, крім випадків придбання таких продуктів у крамниці установи виконання покарань.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося учасниками справи, що консерви, які надійшли позивачу у посилці, містилися у металевій тарі, що не передбачено вищезазначеним Переліком, а тому судом вірно зазначено, що дії відповідача щодо вилучення зазначених продуктів харчування та передання їх на склад установи відповідають вимогам Правил.

Доводи ОСОБА_3 про те, що адміністрацією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» всупереч вимогам чинного законодавства не складено акта про вилучення продуктів харчування, спростовується долученим до матеріалів справи актом про вилучення продуктів харчування, предметів, виробів і речей, що не передбачені переліком продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (понад встановлену переліком норму) від 27 вересня 2017 року. Слід також зазначити, що від підписання зазначеного акта позивач відмовився, що також спростовує доводи апеляційної скарги про не отримання копії акта про вилучення продуктів харчування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи позивача стосовно того, що продукти харчування у металевій тарі можна купувати в крамниці установи виконання покарань, що підтверджується переліком товарів, які реалізуються особам, які відбувають покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)» у квітні місяці 2018 року, затвердженим начальником установи 05 квітня 2018 року, а тому адміністрація колонії повинна була надати йому вміст переданих у посилці консервів, а також відносно відсутності у чинному законодавстві України заборони щодо видачі засудженим вмісту надісланих у металевій тарі продуктів харчування не взято до уваги правомірно, оскільки Правилами не передбачено можливості вчинення посадовими особами виправних установ таких дій.

Також слід зазначити, що згідно п. 1 розділу ХІ Правил, продукти харчування, не передбачені переліком, які були виявлені в посилках, з письмової згоди начальника медичної частини установи виконання покарань або особи, яка виконує його обов'язки, передаються до їдальні або знищуються в присутності засудженого, на ім'я якого надійшла посилка, про що робиться відмітка в акті. Оскільки, у матеріалах справи відсутня письмова згода начальника медичної частини ЗВК № 58 на передання вилучених продуктів харчування до їдальні або їх знищення, за наявності якої можуть бути вчинені такі дії, тому, відповідачем правомірно передано вилучені у ОСОБА_3 консерви на склад установи.

Крім того слід також зазначити, що відповідно до абзацу 6 п.1 розділу Х1 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань якщо предмети, вироби і речі, що зберігаються нa складі установи виконання покарань, знадобляться засудженому і не будуть перевищувати встановленого переліком асортименту та кількості, вони на підставі заяви видаються власнику.

Також колегія суддів зазначає, що оскільки Правила прийнято відповідно до статей 51, 59, 102, 107 та 151 Кримінально-виконавчого кодексу України та з метою врегулювання порядку виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, вони є чинними та обов'язковими до виконання на всій території України персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.

Колегія суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даній справі відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність своїх дій, а відтак, в задоволенні позову ОСОБА_3, слід було відмовити.

Суд також враховує, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Як зазначено частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 серпня 2018 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.