Справа № 0340/1356/18
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1356/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій щодо припинення призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї ОСОБА_1 з 01.01.2018 протиправними та зобов'язання поновити та виплатити державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім'ї ОСОБА_1 з 01.05.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася в січні 2018 року до відповідача з заявою про призначення допомоги як малозабезпеченій сім'ї (є одинокою матір'ю, яка має двох дітей). Ніякої відповіді на дану заяву позивач не отримувала.

16 квітня 2018 року позивач прибула до Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області, де інспектор вручила їй повідомлення про відмову у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, у зв'язку з тим, що відповідно до Постанови КМУ від 24.02.2003 №250, у складі її сім'ї є працездатна особа, яка не працювала протягом 3-х місяців, що передують місяцю звернення. Позивач з даним повідомленням не погоджується, вважає що має право на соціальну допомогу, оскільки є неодруженою, має двох дітей, зазначає, що її дочка є дитиною, яка часто хворіє, має вади зору і з якою перебуває на обліку у Волинській обласній клінічній лікарні. Позивач вважає, що подала для відповідача усі необхідні документи для призначення державної допомоги як малозабезпеченій сім'ї, включаючи медичний висновок про стан здоров'я дочки.

Ухвалою суду від 13.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

У письмовому відзиві на позовну заяву від 19.07.2018 №1779/01-37 (а.с.19-21) представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 є особою працездатного віку, яка не працює, не навчається, не перебуває на обліку в центрі зайнятості, не здійснює догляду. Стосовно довідки №2 від 02.01.2018 про потребу дитини у домашньому догляді, доданої до заяви, відповідач зазначає, що вона не може бути врахована спеціалістами Управління при визначенні права на отримання допомоги, оскільки дана довідка видана неправомірно. ОСОБА_1 перед вагітністю та пологами не перебувала в трудових відносинах із жодним роботодавцем, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка без збереження заробітної плати їй не надавались, а тому підстави для надання зазначеної довідки відсутні. Представник відповідача вважає, що рішення Управління від 18.01.2018 про відмову в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї, є правомірним, а дії Управління законними. Щодо зобов'язання Управління поновити та виплатити державну соціальну допомогу з 01.05.2018 представник відповідача зазначає, що соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. Звернення ОСОБА_1 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям подане до Управління 15.01.2018, на яке 18.01.2018 винесено рішення про відмову. В травні поточного року ОСОБА_1 в Управління із заявою про призначення державної соціальної допомоги не зверталась, отже дана допомога не може бути призначена та виплачена з 01.05.2018.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має двох дітей, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, дані обставини підтвердженні свідоцтвами про народження дітей та довідкою про склад сім'ї (а.с. 8,10,11).

15.01.2018 позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг. Разом із заявою подано декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.

Рішенням, від 18.01.2018 відповідач відмовив у призначенні держаної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї ОСОБА_1, оскільки згідно Постанови КМУ від 24.02.2003 № 250 допомога не призначається, якщо у складі сім'ї є працездатна особа, яка не працювала протягом 3-х місяців, що передують місяцю звернення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 46 Основного Закону проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В положенні статті 48 Конституції України закріплено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Реалізація конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім'ям здійснюється відповідно до Закону України від 01.06.2000 року № 1768-III "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" (далі - Закон).

Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім'ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" встановлено Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 (далі - Порядок №250).

Відповідно до статті 1 Закону, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям (далі - державна соціальна допомога, допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім'ї, які постійно проживають на території України (стаття 3 Закону).

Згідно статті 4 цього Закону, для надання соціальної допомоги подається заява уповноваженим представником сім'ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації.

У заяві дається згода сім'ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону.

Місцеві державні адміністрації мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією органів доходів і зборів.

Соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.

Рішення про призначення соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім'ї.

Абзацом десятим пункту 6 Порядку №250 визначено, що для призначення соціальної допомоги на наступний строк уповноважений представник сім'ї подає заяву і декларацію про доходи та майно.

Згідно з ст. 7 Закону України від 01.06.2000 №1768-ІІІ "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли: працездатні члени малозабезпеченої сім'ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах І-ІV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за інвалідами І групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, за інвалідами II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги).

За наявності обставин, передбачених у частині першій цієї статті, державна соціальна допомога може бути призначена місцевою державною адміністрацією на підставі рішень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад у разі, якщо: у складі сім'ї є особа з інвалідністю; у малозабезпеченій багатодітній сім'ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації, але не довше ніж до досягнення ними 23 років); неможливість отримання будь-яких джерел для існування пов'язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім'ї.

Рішення про призначення державної соціальної допомоги у таких випадках приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, яка звернулася за призначенням такої допомоги.

Умови за якими соціальна допомога не призначається, а також випадки, за якими допомогу може бути призначено, встановлено і у п.10 Порядку (постанова КМУ від 24.02.2003 № 250). Ці норми є аналогічними тим, що передбачені у ст.7 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям".

ОСОБА_1 вважає, що має право на соціальну допомогу, як особа, що доглядає за дитиною, яка потребує догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення нею шестирічного віку.

Позивач, у позовній заяві зазначила, що подала відповідачу висновок про стан здоров'я дочки. Проте, до позовної заяви жодного документу про стан здоров'я дочки, ОСОБА_1 не надала.

В свою чергу, відповідач до відзиву на позовну заяву додав довідку (за формою №080-1/о) №2 від 02.01.2018 про потребу дитини у домашньому догляді, видану ОСОБА_3, в пункті 5 якої зазначено, що ОСОБА_3 часто хворіє ГРВІ.

Відповідно до пункту 3 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-1/о "Довідка про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді" визначено, що форма N 080-1/о надається для дитини (дитини-інваліда), яка потребує домашнього догляду, одному з батьків, усиновителю, опікуну, піклувальнику дитини-інваліда, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати та фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, у разі якщо дитина-інвалід потребує домашнього догляду, на підставі рішення лікарсько-консультативної комісії для звернення до органів праці та соціального захисту населення за отриманням надбавки на догляд за дитиною-інвалідом відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" та жінці, батькові, бабці, дідові чи іншим родичам, які фактично доглядають за дитиною, для надання відпустки без збереження заробітної плати.

Проаналізувавши положення п.3 Інструкції, суд дійшов висновку, що в даному випадку довідка про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді видається одному з працюючих батьків, усиновителю, опікуну, піклувальнику дитини-інваліда, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати та фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом або ж жінці, батькові, бабці, дідові чи іншим родичам, які фактично доглядають за дитиною, для надання відпустки без збереження заробітної плати.

Отже, довідка про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді видається.

Позивачем а ні до позовної заяви, а ні до заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, не надано доказів її перебування у трудових відносинах, а тому, дана довідка не береться судом до уваги.

В свою чергу, суд наголошує, що для призначення соціальної допомоги особам, які доглядають за дітьми, які потребують догляду до досягнення ними шестирічного віку необхідний саме висновок лікарсько-консультативної комісії, а не будь-який інший документ про стан здоров'я особи.

Оскільки, позивач не надала Управлінню соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області висновок лікарсько-консультативної комісії про необхідність догляду за дитиною, то у відповідача були відсутні законні підстави приймати рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї ОСОБА_1, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, слід відмовити повністю.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Керуючись статтями 243, 244, 245, 246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1.

Відповідач: Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області, , адреса: 43016, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Ковельська, 53.

Суддя Ю.Ю. Сорока