Справа № 2140/1323/18
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 р. м. ХерсонСправа № 2140/1323/18

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Дубровна В.А., перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

встановив:

10 липня 2018 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач, УДПС в Херсонській області, АРК та м. Севастополі), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 56 о/с від 21 грудня 2016 року в частині звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби ОСОБА_1, старшого інспектора відділу оперативного чергування, збору та узагальнення інформації управління на підставі п.4 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію";

- поновити старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 на службі в органах Державної кримінально-виконавчої служби України на посаді старшого інспектора відділу оперативного чергування, збору та узагальнення інформації Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 01 січня 2017 р.

Ухвалою суду від 11.07.2018 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

23 липня 2018 року позивачем подано до суду клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вмотивоване тим, що про порушення оскаржуваним наказом № 56 о/с від 21.12. 2016 року своїх прав йому стало відомо лише з листа Управління ДПС України в Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 26.06.2018 р., зі змісту якого вбачається, що частина співробітників була вивільнена у зв'язку з переведенням до новоутвореного органу, при цьому позивача звільнили не запропонувавши жодної посади. Позивач стверджує, що до 26.06.2018 р. він був впевнений у правомірності процедури свого звільнення, а тому вважає, що місячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений ст. 122 КАС України, пропущено ним з поважних причин. Крім того, позивач, з посиланням на судову практику ЄСПЛ, зазначає про невід'ємне право доступу до правосуддя, яке має бути ефективним і не може обмежуватися формальним підходом.

Надаючи правову оцінку вказаному клопотанню щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає про наступне.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст. 122 КАС України.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, визначальною умовою при вирішенні питання дотримання особою строків звернення до суду з позовною заявою є час коли така особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За правилами ст.1 Закону України "Про державну службу" державна служба - це професійна діяльність осіб, що займають посади в державних органах та їх апараті з метою практичного виконання завдань і функцій держави та одержують зарплату за рахунок державних коштів. Віднесення служби до державної, тобто публічної, можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань та і функцій держави, оплачується з державних коштів.

Отже, за приписами вищевказаних положень, служба у пенітенціарній системі України є публічною.

Частиною 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, встановлений приписами ч.5 ст.122 КАС України.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах і стимулює суд та учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому строк в один місяць законодавець визнав достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом оскарження є наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 56 о/с від 21 грудня 2016 року в частині звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби ОСОБА_1, старшого інспектора відділу оперативного чергування, збору та узагальнення інформації управління на підставі п.4 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію".

Відповідно до змісту вказаного наказу УДПтС України в Херсонській області, АРК та м. Севастополі № 56 о/с від 21.12.2016 р., він був прийнятий на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2016 р. № 348 "Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення органів Міністерства юстиції", Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 р. № 1074 та наказу Державної пенітенціарної служби України від 04.10.2016 р. № 302/ОД-16 "Про організаційно-штатні питання".

При цьому, позивач не заперечує, що з оскаржуваним наказом він був ознайомлений одразу після його прийняття, тобто у грудні 2016 року.

Натомість, обізнаність щодо порушення своїх прав та законних інтересів оскаржуваним наказом, позивач пов'язує з отриманням листа від УДПтС України в Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 26.06.2018 р. № 23/104, відповідно до якого відповідач, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 18.05.2016 р. № 348 "Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення органів Міністерства юстиції", зазначає, що працівники кримінально-виконавчої інспекції управління, які виявили бажання продовжувати роботу, були звільнені з управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АРК та м. Севастополі, у зв'язку з переведенням до новоутвореного органу - Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Таким чином, суд приходить до висновку, що про факт порушення своїх прав, свобод та інтересів внаслідок прийняття оспорюваного наказу Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 56 о/с від 21 грудня 2016 року позивач дізнався ще у грудні 2016 року, коли ознайомився з його змістом та підставами його прийняття.

Крім того, відповідно до приписів ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані судом неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналіз змісту ст. 123 КАС України дає підстави вважати, що законодавець пов'язує можливість поновлення процесуального строку на звернення до адміністративного суду з встановленням поважності причин його пропуску.

Поважними в розумінні статті 123 КАС України можуть визнаватися ті причини, які не залежали від волі позивача та створювали об'єктивні перешкоди в реалізації ним свого права на звернення до суду, тобто обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій і підтверджені належними доказами.

Проте, позивачем не надано доказів, які б свідчили про об'єктивні перешкоди в реалізації ним свого права на звернення до суду з грудня 2016 року, що не дає можливості суду визнати причини пропуску позивачем цього строку поважними .

Щодо посилання позивача на право доступу до правосуддя, то суд зазначає про наступне.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Разом з тим, процесуальне законодавство обумовлює можливість звернення особи до суду з адміністративним позовом про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень дотриманням певних правил, які покликані забезпечувати пропорційність та юридичну визначеність при реалізації особою права на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.08.2013, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п.п. 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Таким чином, право особи на доступ до правосуддя є необмеженим у визначених національним законодавством строках, проте особа, яка вважає свої права, свободи та законні інтереси порушеними, не звільняється від обов'язку дотримання визначених законом строків для реалізації свого права на доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України, яка кореспондується з п. 8 ч. 4 ст. 169 КАС України, якщо заяву про поновлення строків звернення до адміністративного суду або вказані в ній підстави для поновлення такого строку будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку про відсутність підстав визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними, а тому повертає позивачу позовну заяву, як таку, що подана з пропуском строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Керуючись ч. 4 ст. 169, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, разом з доданими документами повернути позивачу.

Роз'яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо ухвалу було постановлено поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя Дубровна В.А.