Справа № 820/4263/17
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2018 року

Київ

справа №820/4263/17

адміністративне провадження №№ К/9901/2218/18, К/9901/14302/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В. М.,

Шарапи В.М.,

за участю - секретаря судового засідання Шевчук К.В.

представника відповідача - Смородської М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року (головуючий суддя - Мельнікова Л.В., судді - Бенедик А.П., Донець Л.О.)

та касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Харківській області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Рубан В.В.)

та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року (головуючий суддя - Мельнікова Л.В., судді - Бенедик А.П., Донець Л.О.)

у справі № 820/4263/17

за позовом ОСОБА_4

до Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ.

Короткий зміст позовних вимог.

1. 19 вересня 2017 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - відповідач), в якому просив:

1.1. - визнати дії Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо часткової відмови у задоволенні запиту на отримання публічної інформації ОСОБА_4 від 31.07.2017 (відмова у наданні копій наказів Головного територіального управління юстиції у Харківській області за період з 01.01.2010 по 01.01.2012) незаконними.

1.2. - зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Харківській області надати доступ до публічної інформації на запит ОСОБА_4 від 31.07.2017, а саме: надіслати на електронну адресу ОСОБА_4 копії наказів Головного територіального управління юстиції у Харківській області за період з 01.01.2010 по 01.01.2012;

1.3. - стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61001, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16, ) на користь ОСОБА_4 судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 7040,00 грн.

1.4. - у разі задоволення позову та у відповідності до статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України встановити судовий контроль за виконанням рішення, встановивши строк для подачі звіту про виконання судового рішення.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він звернувся до Головного територіального управління юстиції у Харківській області із запитом на отримання публічної інформації, за результатами розгляду якого отримав на електрону адресу відповідь із зазначенням кількості прийнятих наказів. Окрім того, відповідач відмовив у наданні копій запитуваних наказів, оскільки копії таких наказів у електронному вигляді не створювалися, а, на думку посадових осіб Головного територіального управління юстиції у Харківській області, виготовлення електронних копій запитуваних документів є тотожним поняттю «створення нової інформації» або «створення інформації в інший спосіб». Позивач вважає такі дії Головного територіального управління юстиції у Харківській області протиправними та такими, що грубо порушують законні права та інтереси позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

3. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково.

3.1. - визнано дії Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо часткової відмови у задоволенні запиту на отримання публічної інформації ОСОБА_4 від 31.07.2017 (відмова у наданні копій наказів Головного територіального управління юстиції у Харківській області за період з 01.01.2010 по 01.01.2012) незаконними;

3.2. - зобов'язано Головне територіальне управління юстиції у Харківській області надати доступ до публічної інформації на запит ОСОБА_4 від 31.07.2017, а саме: надіслати на електронну адресу ОСОБА_4 копії наказів Головного територіального управління юстиції у Харківській області за період з 01.01.2010 по 01.01.2012;

3.3. - стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61001, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16, ) на користь ОСОБА_4 судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 7040,00 грн.

3.4. - в іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

4. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особа має право вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме - письмову чи електронну, а тому відповідач незаконно відмовив позивачеві у задоволенні запиту на отримання інформації.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції.

5. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Харківській області задоволено частково.

5.1. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року скасовано в частині, якою за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого,16, ) стягнуто на користь ОСОБА_4 судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 6400 грн. (шість тисяч чотириста) грн. 00 коп.

5.2. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року залишено без змін.

6. Скасовуючи частково постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи, а тому змінила розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень).

7. 04 січня 2018 року до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року звернулося Головне територіальне управління юстиції у Харківській області.

8. В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

9. В обґрунтування поданої касаційної скарги Головне територіальне управління юстиції у Харківській області вказує на те, що законодавцем на суб'єктів владних повноважень та розпорядників публічної інформації покладено обов'язок надавати на запити зацікавлених осіб вже реально існуючу на момент отримання запиту (тобто раніше створену і вже наявну в розпорядженні) інформацію, але обов'язком створювати нову (тобто таку, якої раніше не існувало) інформацію суб'єкти владних повноважень, згідно із законом, не обтяжені. Крім того, відповідачем зазначається, що вимога про надання сканкопій документів може бути задоволена у разі, якщо переведення в електронну форму (сканування) не є технічно неможливим та не покладає на розпорядника надмірний тягар та з огляду на ресурсні можливості. Також, скаржником вказано, що зобов'язуючи надіслати на електронну адресу позивача накази, суди попередніх інстанцій перебрали на себе дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень. В доповненнях до касаційної скарги відповідач вказав про протиправність стягнення, за рахунок його асигнувань, витрат на правову допомогу, позаяк матеріали справи не містять жодних документальних підтверджень про участь представника позивача у судових засіданнях, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням або ж під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Крім того, в постанові суду апеляційної інстанції не зазначено за який саме вид правової допомоги стягуються зазначені кошти.

10. Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження за даною касаційною скаргою.

11. Позивачем відзиву на зазначену касаційну скаргу не подано, що не перешкоджає її розгляду по суті.

12. 01 лютого 2018 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року.

13. В касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року.

14. В обґрунтування поданої касаційної скарги ОСОБА_4 вказує на те, що позивачем до суду були подані усі відповідні розрахунки (калькуляції-рахунки) та документи, що підтверджують дійсність сплати за надану правову допомогу(квитанції до прибуткового касового ордера) і понесені судові витрати. А відтак, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу у розмірі, заявленому у позовній заяві - 7040 грн.

15. Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження за даною касаційною скаргою.

16. 26 лютого 2018 року судом касаційної інстанції отримано відзив Головного територіального управління юстиції у Харківській області на дану касаційну скаргу, в якому відповідач зазначає, що матеріали справи не містять жодних документальних підтверджень про участь представника позивача у судових засіданнях, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням або ж під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. А відтак вказані витрати на правову допомогу не підлягають компенсації та відшкодуванню.

17. Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2018 року зазначені касаційні скарги призначено до касаційного розгляду в судовому засіданні.

18. В судове засідання з'явився представник відповідача, позивач до початку судового засідання надіслав заяву про розгляд справи в касаційній інстанції без його участі.

19. Представник відповідача в судовому засіданні доводи, поданої ним, касаційної скарги підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

20. 07.08.2017 року ОСОБА_4 звернувся до Головного територіального управління юстиції у Харківській області із запитом на отримання публічної інформації, у якому просив надати кількість наказів управління, винесених з 01.01.2010 по 01.01.2012 та надати копії таких наказів, відповідь просив надіслати на вказану у запиті електронну адресу (ІНФОРМАЦІЯ_1).

21. Головне територіальне управління юстиції у Харківській області листом від 07.08.2017 за вих. № 123/2017/01-19 повідомило, що відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. В Головному територіальному управлінні юстиції у Харківській області накази створюються в паперовому вигляді. За період з 01 січня 2010 року по 01 січня 2012 року в Головному територіальному управлінні юстиції у Харківській області видано 7464 наказів. Копії наказів в електронному вигляді не створюються, тому запитувана позивачем інформація потребує її створення в інший спосіб. На підставі пункту першого частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідачем відмовлено в наданні запитуваної інформації в частині надання електронною поштою копій 7464 наказів управління юстиції у зв'язку із тим, що Головне територіальне управління юстиції у Харківській області не володіє і не зобов'язано відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

22. Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

23. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

24. Частина 1 ст. 1 Закону № 2939-VI: публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

25. Частина 1 ст. 6 Закону № 2939-VI: Інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

26. Частина 4 ст. 20 Закону № 2939-VI: У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

27. Частина 1 ст. 22 Закону № 2939-VI: розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

28. Частина 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України): судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

29. Пункт 1 ч. 3 статті 87 КАС України: до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

30. Частина 1 ст. 90 КАС України: витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

31. Частина 3 ст. 90 КАС України: Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

32. Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI (далі - Закон № 4191-VI): розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

33. Частина 1 ст. 94 КАС України: якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.

34. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданих касаційних скарг, Верховний Суд виходить з наступного.

35. Суд касаційної інстанції (далі - Суд) наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

36. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

37. Аналізуючи норми Закону № 2939-VI, Суд дійшов висновку, що визначальною ознакою для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходилася у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов'язаний нею володіти.

38. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем запитувалася інформація стосовно кількості наказів, створених в Головному територіальному управлінні юстиції у Харківській області за періоди з 01.01.2010 по 01.01.2012, з наданням електронних копій цих наказів. Тобто, інформація, яка була предметом запиту, не потребувала створення нової інформації у вигляді здійснення аналізу чи моніторингу даних наказів за вказані періоди, що підтверджує ознаки віднесення її до категорії «публічної» та надання відповіді у відповідності до приписів Закону № 2939-VI.

39. Суд відхиляє доводи відповідача щодо недостатніх технічних та фізичних ресурсів для виготовлення електронних копій даних наказів та, відповідно, відмови у задоволенні запитів на інформацію з вказаних підстав з огляду на наступне.

40. Вичерпний перелік підстав відмови у задоволенні запиту на інформацію міститься у статті 22 Закону № 2939-VI та не передбачає підстави у вигляді відсутності технічних та ресурсних можливостей розпорядника інформації. Тому, Суд вважає, що зазначена причина може слугувати підставою для продовження терміну для надання відповіді на запит, у відповідності до ст. 20 Закону №2939-VI.

41. Стосовно доводів відповідача щодо того, що судами попередніх інстанцій, при прийнятті оскаржуваних рішень було допущено втручання в дискреційні повноваження Головного територіального управління юстиції у Харківській області, шляхом зобов'язання надати накази за відповідний період, а не повторно розглянути запити, Суд зазначає наступне.

42. Розпорядниками інформації при наданні відповіді на інформаційні запити повинна здійснюватися перевірка на предмет віднесення запитуваної інформації до категорій інформації з обмеженим доступом у відповідності до ст. 6 Закону №2939-VI, зокрема - конфіденційної, таємної, службової.

43. Мета обмеження доступу до інформації визначена частиною 2 ст. 6 Закону №2939-VI і зумовлена: 1) інтересами національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2)розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3)шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

44. Належність інформації, що запитується, до категорії інформації з обмеженим доступом є підставою для відмови в задоволенні інформаційного запиту згідно ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI.

45. Тому віднесення інформації, що міститься в наказах відповідача за відповідні періоди, до категорії інформації з обмеженим доступом є невід`ємною складовою у наданні достовірної і точної відповіді на інформаційний запит та входить виключно до дискреційних повноважень розпорядника інформації.

46. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 142) відповідачем зазначено, що в запитуваних позивачем наказах не міститься конфіденційна, таємна чи службова інформація

47. Відтак, Суд не вбачає перешкод у наданні позивачу наказів Головного територіального управління юстиції у Харківській області, винесених даним управлінням за період з 01.01.2010 по 01.01.2012.

48. Суд зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Зобов'язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між суб'єктами владних повноважень та фізичними особами. Також суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

49. У разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта ухвалити рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та спрямований на недопущення свавілля в органах влади.

50. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року зазначив, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

51. Зважаючи на відсутність пересторог в наданні запитуваних позивачем наказів з підстав наявності у них інформації з обмеженим доступом, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про незаконність дій відповідача щодо часткової відмови у задоволенні запиту позивача на інформацію та вважає належним, обраний судами, спосіб захисту порушених прав позивача шляхом зобов'язання відповідача надіслати на електронну адресу позивача копії наказів Головного територіального управління юстиції у Харківській області за період з 01.01.2010 по 01.01.2012.

52. Щодо доводів касаційних скарг про відшкодування витрат на правову допомогу, понесених позивачами, Суд зауважує наступне.

53. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

54. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що до правової допомоги належать й консультації та роз'яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

55. Статтею 1 Закону № 4191-VI визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

56. Зазначений закон визначає не види правової допомоги, а виключно граничний розмір їх компенсації.

57. Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

58. У силу вимог ч. 7 ст. 9 КАС України, відповідно до якої у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), суд вважає за можливе застосувати аналогію закону, застосувавши норми ст. 1 Закону №4191-VI до вказаних правовідносин в частині розповсюдження встановленого граничного розміру компенсації на види правової допомоги, наданої позивачу.

59. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

60. Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем, в обґрунтування понесених витрат на правову допомогу, до суду надано: договір про надання правової допомоги від 09 серпня 2017 року, згідно з яким позивач, як замовник доручає, а фізична особа - підприємець ОСОБА_5, як виконавець, прийняв на себе зобов'язання надавати замовнику правову допомогу у справі про оскарження дій Головного територіального управління юстиції у Харківській області, пов'язаних із розглядом запиту на отримання публічної інформації від 31 липня 2017 року, а також, в разі необхідності та бажання замовника, із інших питань на строк дії цього договору (термін дії договору до 18 травня 2019 року) (а.с. 16-18); акт виконаних робіт від 04 вересня 2017 року (а.с. 26); калькуляція рахунок № 1 (а.с. 24); диплом магістра ОСОБА_5 на підтвердження отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста (а.с. 19); квитанції до прибуткового ордера (а.с. 25); витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про ведення ОСОБА_5 підприємницької діяльності за кодом КВЕД 69.10-діяльність у сфері права (а.с. 20).

61. Таким чином, враховуючи наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги в даній частині в повному обсязі та вважає хибними висновки суду апеляційної інстанції щодо часткового задоволення позову в даній частині.

62. Суд зазначає, що аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16.

63. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

64. Згідно статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

65. Розглянувши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального права, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до помилкового висновку про частковість задоволення позивачу вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу та скасування судового рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

66. Керуючись статтями 341, 344, п.4 ч.1.ст.349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

67. Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити повністю.

68. Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Харківській області - задовольнити частково.

69. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року - скасувати.

70. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року - залишити в силі.

Повний текст постанови складено 01.08.2018

71. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Головуючий суддя Н.А. Данилевич

Судді В. М. Бевзенко

В.М. Шарапа