Справа № 803/849/18
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року ЛуцькСправа № 803/849/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шевчику Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Авраменко С.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області Авраменко С.З. про призначення тимчасової допомоги дітям та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася з позовом до начальника Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області Авраменко С. З. про призначення тимчасової допомоги дітям та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в неї на утримані є двох дітей: син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 народження. Батько дітей ОСОБА_5 від утримання дітей ухиляється, призначені судом аліменти не сплачує, у зв'язку з чим вона 26.01.2018 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Луцької райдержадміністрації з метою призначення державної соціальної допомоги та надала при цьому всі необхідні документи.

Однак, відповідачем відмовлено в призначенні державної соціальної допомоги з зазначенням, що батько дітей не ухиляється від сплати аліментів, тому право на таку допомогу заявниця немає. Як зазначає ОСОБА_1, причиною відмови слугувало ненадання довідки з виконавчої служби, що підтверджує факт несплати аліментів протягом шести місяців. Позивач з такою відмовою не згідна, вважає, що надала повний пакет документів, як того вимагає Постанова КМУ від 22.02.2006 № 189 «Про затвердження порядку призначення та виплати тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме» .

Відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву щодо позовних вимог заперечив та зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало ненадання довідки з Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, що підтверджує факт несплати аліментів батьком дітей протягом шести місяців. Крім того зазначає, що при призначені права на тимчасову державну допому, з врахуванням дати подання заяви (26.01.2018) довідка повинна містити інформацію про розмір сплачених аліментів за липень-грудень 2017 року. Оскільки в довідці протягом шести місяців здійснювалась проплата аліментів (грудень 2017 року - 100,00 грн.) , тобто батько дітей не ухиляється від сплати аліментів, тому право на тимчасову державну допомогу заявниця немає. З огляду на викладене, просить відмовити в задоволені позову.

Судом по справі здійснено наступні процесуальні дії.

Ухвалою суду від 11.05.2018 позовну заяву залишено без руху (а.с.20-21).

Також ухвалою суду від 11.05.2018 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог до судді Апеляційного суду Волинської області Грушицького А. І. про визнання нечинними та скасування ухвали судді Апеляційного суду Волинської області Грушицького А. І. від 02.05.2018 року про повернення апеляційної скарги та ухвали судді Луцького міськрайонного суду Черняка В. В. від 20.03.2018 року про повернення позовної заяви, відшкодування з судді Апеляційного суду Волинської області Грушицького А. І. моральної шкоди в розмірі 5000 грн. завданої незаконним рішенням (а.с.18-19).

Ухвалою суду від 04.06.2018 прийнято в іншій частині позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.1).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд в позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що на утриманні позивача знаходяться двоє неповнолітніх дітей син - син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 народження.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 13.10.2016 у справі №161/10251/16/ц з ОСОБА_5 на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 09.08.2016 і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

На виконання рішення суду 26.10.2016 було видано виконавчий лист.

Судом також встановлено, що позивач 26.01.2018 року звернулася до Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області із заявою про призначення тимчасової державної допомоги дітям, до якої були надані наступні документи:

1) декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернутись для призначення усіх видій соціальної допомоги;

2) довідка про користування земельними ділянками, видана Княгининівською сільською радою від 18.01.2018;

3) довідка про не перебування на обліку в центрі зайнятості від 19.01.2018 №04-14/0350282;

4) копія виконавчого листа про стягнення аліментів від 13.10.2016;

5) копія свідоцтва про народження на ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2;

6) копія свідоцтва про народження на ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3;

7) копія рішення Луцького міськайонного суду про розірвання шлюбу від 30.04.2015;

8) копія рахунку для зарахування призначених сум допомоги.

При поданні позивачем вищевказаної заяви, відповідальним працівником Управління соціального захисту населення Луцької РДА у даній заяві зроблено запис про необхідність подання ОСОБА_1до 26.02.2018 додаткових документів, а саме: довідок з юстиції та центру зайнятості та копію трудової книжки.

За результатами розгляду заяви та доданих документів відповідачем прийнято щодо ОСОБА_1 повідомлення від 02.03.2018 року про відмову в призначені тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів.

Позивачка в судовому засіданні підтвердила, що заяву про призначення допомоги підписувала, як і ставила підпис в заяві про необхідність донести додаткові документи, але пригадує, що тоді будь-яких записів відповідальний працівник не робила, а ці записи вона побачила вже в судовому засіданні в її заяві, яка додана відповідачем до відзиву.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини восьмої та частини дев'ятої статті 181 Сімейного кодексу України, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

Спірні правовідносини сторін регулюються Порядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189 (далі - Порядок).

Пунктом 1 цього Порядку встановлено, що він визначає механізм надання тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме (далі - тимчасова допомога).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що тимчасова допомога, серед іншого, призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення.

Перелік документів, які необхідно подати органу соціального захисту населення за місцем проживання (перебування) для призначення тимчасової допомоги, встановлений пунктом 6 Порядку.

Відповідно до пункту 7 Порядку тимчасова допомога призначається кожні шість місяців починаючи з місяця, в якому подано заяву з усіма необхідними документами. У разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє одержувачу про те, які документи повинні бути подані протягом місяця.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 при прийомі заяви про призначення допомоги під підпис було повідомлено, що в місячний термін вона має додатково подати до заяви довідку з Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, що підтверджує факт несплати аліментів та довідку з центру зайнятості а також копію трудової книжки.

Рішення про призначення або відмову в призначенні тимчасової допомоги приймається органом соціального захисту населення протягом 10 календарних днів після надходження усіх необхідних документів.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердила, що позивачем будь-яких довідок з державної виконавчої служби про розмір аліментів на адресу їх управління з часу подання заяви - 25 січня 2018 по 02 березня 2018 не подано, про що, на підтвердження, подала копію Книги вхідних документів Управління за вказаний період, яка була оглянута в судовому засіданні. А по доданих позивачкою до позову довідок з державної виконавчої служби вона може пояснити, що навіть якби ці довідки і були подані до їх управління, то їх підставі не мали б прав призначати допомогу, оскільки відповідно до п.6 ч.3 Порядку необхідна довідка з державної виконавчої служби, що підтверджує факт несплати аліментів протягом шести місяців, що передують місяцю звернення, тобто з липня по грудень 2017 року. Оскільки за однією з довідок в грудні 2017 року здійснювалась проплата аліментів, тому позивачка права на тимчасову державну допомогу не має.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що обов'язок органу соціального захисту населення прийняти рішення про призначення або відмову в призначенні тимчасової допомоги обумовлений виключно надходженням необхідних документів, а не перевіркою їх достовірності.

Оскільки, як встановлено судом, позивач не надала управлінню усі визначені Порядком документи, необхідні для призначення тимчасової допомоги, то останнім правомірно прийнято рішення про відмову в отриманні такої допомоги.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з начальника Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області Авраменко С.З. коштів в розмірі 5000 грн. на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями, то суд зазначає наступне.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, як на підставу стягнення з відповідача 5000 грн. на відшкодування шкоди, посилається на те, що внаслідок протиправного рішення відповідача порушується його право на достатній життєвий рівень, для того щоб отримувати двох малолітніх дітей.

Дослідивши матеріали справи, суд не встановив наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки не підтвердилися в судовому засіданні порушення відповідачем прав і інтересів позивача, відтак вимога про стягнення коштів у розмірі 5000 грн. на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями задоволенню не підлягає.

Отже, з наведених вище підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом не підтвердилися обставини щодо порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189 «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області Авраменко С. З. про призначення тимчасової допомоги дітям та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич

Повне рішення суду складено 07.08.2018 року.