Справа № 804/1468/18
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА

18 червня 2018 року Справа № 804/1468/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Букіна Л.Є.,
за участі: секретаря судового засідання Бутенко П.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Мазаіхін В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) невиплачену надбавку за вислугу років, як медичному працівнику за січень квітень - липень 2015 року на користь ОСОБА_1 в розмірі 1427,74 грн.;
стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) невиплачені інфляційну компенсацію на заробітну плату за березень - липень 2015 року на користь ОСОБА_1 в розмірі 488,42 грн.;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2018 року вирішено подальший розгляд справи № 804/1468/18 здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач не проходила публічну службу, а тому вказаний спір є трудовим та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
У судовому засіданні представники учасників справи підтримали свої правові позиції та надали суду пояснення аналогічні тим, що викладені у заявах по суті.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд зазначає, зокрема про таке.
Судом встановлено, що з 17.12.2014 року ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2014 року № 304 тимчасово прийнято на посаду військовослужбовця медичною сестрою хірургічного відділення строком на 1 рік зі складанням строкового трудового договору до приходу штатного військовослужбовця.
Відповідно до вказаного наказу, позивача ознайомлено про звільнення з займаної посади в день прибуття штатного військовослужбовця.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2015 року № 164 позивача звільнено з займаної посади за згодою сторін.
Вважаючи, що позивачу як військовослужбовцю розрахунок по загробній платі не був проведений у день звільнення, а також те, що під час проходження служби відповідачем не нараховано і не виплачено грошове забезпечення за вислугою років та інфляційну компенсацію, позивач звернулася до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд виходить з того, що Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.
Відповідно до ч. 2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.
Нормою частини 1 статті 19 КАС України визначено вичерпний перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у таких публічно-правових спорах:
1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;
3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;
4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;
5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;
6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;
7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;
8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;
9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;
10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;
11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони, за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;
12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень.
В перелічених категоріях справ обов`язковою умовою для віднесення справи до адміністративної юрисдикції є публічно-правовий характер спору.
Нормою п.2 ч.1 ст.4 КАС України надано вичерпне визначення терміну публічно-правовий спір" - це спір, у якому:
- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується виключно цих відносин.
Тобто, юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.
Пунктом 17 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини з приводу проходження військової служби на території України є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
При цьому, визначення поняття «військовослужбовець» міститься у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до статті 9 якого, військовослужбовці це особи, які проходять військову службу.
Як вже встановлено судом, що з 17.12.2014 року ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2014 року № 304 тимчасово прийнято на посаду військовослужбовця медичною сестрою хірургічного відділення строком на 1 рік зі складанням строкового трудового договору до приходу штатного військовослужбовця.
Тобто, позивача було прийнято на роботу як цивільну особу та призначено на посаду військовослужбовця відповідно до керівних документів Міністерства оборони України, з допустимим заміщенням окремих військових посад у Збройних Силах України цивільними особами, які були погоджені Генеральним штабом України, на підтвердження чого матеріали справи містять витяг із списку цивільних осіб на заміщення вакантних військових посад (на умовах строкового трудового договору).
Вказані обставини не заперечувались позивачем під час розгляду справи.
За таких обставин, вважати позивача особою, яка перебувала на публічній службі чи яка претендує на зайняття посади на публічній службі не має законних підстав, а тому на переконання суду, даний спір не підпадає під визначений Кодексом адміністративного судочинства України як спір з приводу прийняття на публічну службу, її проходження чи звільнення з публічної служби. Відтак на цей спір не поширюється компетенція адміністративного суду.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 238 КАС, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Оскільки вказаний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі.
Разом з тим суд роз`яснює, що відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відтак, з даним позовом позивач може звернутись до відповідного місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.
Керуючись ст. 238, 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У Х В А Л И В:
Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди
Роз`яснити позивачу, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали суду складений 23.06.2018 року.

Суддя Л.Є. Букіна