Справа № 587/1621/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: О.М. Черних

30 липня 2018 р. Справа № 587/1621/18

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Донець Л.О. , Гуцала М.І.

за участю секретаря судових засідань - Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 22 червня 2018 року по справі за адміністративним позовом Сумського прикордонного загону до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця з України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, -

В с т а н о в и л а:

22.06.2018 року позивач Сумський прикордонний загін Східного регіонального управління Прикордонної служби України (подалі - Сумський прикордонний загін) звернувся до суду з позовом, яким просить:

на підставі ст. 30 Закону України від 22.09.2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (подалі - Закон № 3773-VI в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) примусово видворити з України громадянина Ісламської республіки Пакистан ОСОБА_1 (ОСОБА_1), народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

затримати громадянина Ісламської республіки Пакистан ОСОБА_1, з метою забезпечення його примусового видворення з території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні терміном на 6 місяців.

Крім того, позивач просить допустить судове рішення до негайного виконання.

Позивач вказує, що 19.06.2018 року о 17.25 прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Велика Писарівка» на напрямку н.п. Козинка (РФ) - Лукашівка (Україна) в районі інформаційного покажчика № 85 після здійснення незаконного перетинання державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску з РФ в Україну у складі групи був затриманий відповідач - громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 (ОСОБА_1), народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Вивчення матеріалів адміністративної справи відповідача дає підстави для висновку про те, що реалізуючи свої права та свободи, відповідач мав можливість встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу Європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Про затримання особи було повідомлено акредитовану в Україні консульську установу країни походження іноземця.

19.06.2018 року начальником Сумського прикордонного загону відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення з України, відповідно до якого, його зобов'язано залишити територію України у термін до 21.06.2018 року.

Означене рішення відповідач не виконав, оскільки він не має законних підстав перебувати на території України, у нього відсутні кошти на повернення, внесення застави, відсутнє джерело доходу на території України, родичі відсутні, українською мовою не володіє.

Таким чином, позивач, вважає, що відповідач є нелегальним мігрантом, підстав для законного перебування на території України не має та підлягає видворенню з території України.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 22.06.2018 року (повний текст рішення виготовлений 22.06.2018 року) адміністративний позов Сумського прикордонного загону задоволений частково.

Так, судовим рішенням відповідач з метою його ідентифікації та забезпечення його примусового видворення з території України затриманий з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, терміном не більше ніж на 6 місяців.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України рішення звернено до негайного виконання.

Означеного висновку суд дійшов з огляду на те, що позивач не отримав відповідь на відповідний запит з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, що унеможливлює ідентифікацію іноземця чи особу без громадянства.

Водночас, неможливість ідентифікації відповідача є перешкодою для початку процедури його примусового повернення чи видворення, оскільки питання визначення країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства залишається не з'ясованим. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимог Сумського прикордонного загону, а саме, - про затримання відповідача, надаючи відповідачу час (не більше 6 місяців) для ідентифікації затриманої особи, одночасно з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, просить його скасувати з прийняттям нового про відмову у задоволенні вимоги Сумського прикордонного загону.

Скаржник зазначає, що всупереч чинному законодавству йому не було надано можливості самостійно покинути територію України, а процедура звернення до суду з позовом про видворення та затримання було порушена.

Скаржник вказує, що термін (2 дні), що був йому наданий для виконання рішення відповідача про його примусове повернення був нереальним, що виконати це рішення він фізично не міг. При наданні йому більш тривалого часу, він мав би можливість отримати у своїх родичів свій паспорт і гроші та виконати означене рішення. Відповідач відмовив йому в цьому. Скаржник вважає, що рішення відповідача про його примусове видворення з країни є необґрунтованим, оскільки він не мав намір ухилятися від його виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач навів доводи по суті аналогічні доводам позовної заяви.

За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша статті 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308).

Переглянувши судове рішення, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , а судове рішення відповідно до положень п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України слід скасувати, з наступних підстав.

Статтею 26 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення (ч. 1 ст. 26).

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України (ч. 2 ст. 26).

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України (ч. 3 ст. 26).

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду (ч. 4 ст. 26).

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26).

Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв (ч. 6 ст. 26).

З метою контролю за виконанням іноземцем та особою без громадянства рішення про примусове повернення службові особи органу охорони державного кордону чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, можуть супроводжувати такого іноземця та особу без громадянства по території України.

У разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця або особи без громадянства скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні (ч. 7 ст. 26).

Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

За визначенням, що наведено у п. 13 ст. 1 Закону № 3773-VI країна походження іноземця або особи без громадянства, це країна чи країни громадянської належності або країна попереднього постійного проживання.

Частиною 1 ст. 30 Закону № 3773-VI унормовано, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилитимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Позов про примусове видворення не подається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в'їзд в Україну строком на п'ять років. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення та додається до строку заборони в'їзду в Україну, який особа мала до цього.

Частиною 1 ст. 289 КАС України установлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі,

а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, зареєстрованим в Мінюсті України 21.05.2012 року за № 806/21119 (подалі - Інструкція), установлено, що у цій Інструкції терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Дія цієї Інструкції поширюється на посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону, органів СБУ та іноземців, які підлягають примусовому поверненню чи примусовому видворенню у випадках, передбачених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (п. 3 Інструкції).

Іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення (п. 4 Інструкції).

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:

дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України (п. 5 Інструкції).

Примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов'язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення (п. 6 Інструкції).

Пунктом 10 розділу 1 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства встановлено, що рішення органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Рішення суду про примусове видворення іноземця може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Після оголошення іноземцю рішення про примусове повернення посадові особи з'ясовують у іноземця намір оскаржити згадане рішення. У разі висловлення іноземцем наміру оскаржити це рішення негайно повідомляється центр надання правової допомоги, якщо іноземець самостійно не уклав угоду з адвокатом.

Як зазначалось, в Пленумі Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» рішення про примусове видворення повинно прийматися після того, як органи влади розглянули всю належну інформацію, яка їм доступна, та переконалися, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському або принизливому поводженню чи покаранню, бути вбитим або підданим нелюдському чи принизливому поводженню з боку недержавних суб'єктів, якщо влада країни, куди вони видворяються, партії чи організації, які контролюють цю державу або значну територію цієї держави, включаючи міжнародні організації, не можуть чи не бажають забезпечувати належний та ефективний захист, або наражатиметься на небезпеку внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки, чи виникнення інших ситуацій, які б могли відповідно до міжнародного права або національного законодавства бути підставою для надання міжнародного захисту.

Судом установлено, що 19.06.2018 року відбулось адміністративне затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 (ОСОБА_1), народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року, який був затриманий 19.06.2018 року о 17.25 прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Велика Писарівка» на напрямку н.п. Козинка (РФ) - Лукашівка (Україна) в районі інформаційного покажчика № 85 після здійснення незаконного перетинання державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску з РФ в Україну у складі групи (а.с. 6-7).

В цей же день позивач повідомив посольство Ісламської Республіки Пакистан в Україні про факт затримання громадянина цієї країни (а.с. 9). Протокол особистого огляду, огляду речей відповідача складений 20.06.2018 року (а.с. 8).

19.06.2018 року позивачем прийнято рішення про примусове повернення відповідача, згідно із яким у термін до 21.06.2018 року, тобто до 24 години 20.06.2018 року, відповідач повинен покинути територію України (а.с. 13). Копію рішення відповідач отримав 19.06.2018 року.

Підставою для прийняття такого рішення послугував факт затримання відповідача органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів після незаконного перетинання державного кордону України.

22.06.2018 року, у зв'язку з невиконанням відповідачем рішення від 19.06.2018 року про примусове повернення позивач Сумський прикордонний загін звернувся до суду з цим позовом.

Постановою судді В. Писарського районного суду Сумської області від 25.06.2018 року у справі № 575/790/18 громадянин Ісламської республіки Пакистан ОСОБА_1, народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року, звільнений від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП. Суд обмежився усним зауваженням (а.с. 57).

Не погоджуючись із висновком суду щодо обґрунтованості вимоги позивача про затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою забезпечення його примусового видворення, колегія суддів зазначає, що аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що позов про затримання іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Так само підставою для звернення до суду з позовом про затримання іноземця або особи без громадянства може слугувати - відсутність в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземця, документа, що дає право на виїзд з України.

Колегія суддів зауважує, що вимога Сумського прикордонного загону про затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 обґрунтована саме метою забезпечення примусового видворення відповідача.

Як убачається із резолютивної частини рішення Сумського районного суду Сумської області від 22.06.2018 року у справі № 587/1621/18 позовна вимога Сумського прикордонного загону про примусове видворення громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 (ОСОБА_1) з території України задоволена не була.

Таким чином, фактично за відсутністю позитивного рішення у справі за позовом про примусове видворення відповідача, у суду відсутні підстави для задоволення позовної вимоги Сумського прикордонного загону про затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що до матеріалів адміністративної справи № 587/1621/18 на час прийняття Сумським районним судом Сумської області рішення у справі, тобто станом на 22.06.2018 року, позивачем не надано рішення компетентного органу/особи, що набрало законної сили, яким була б встановлена вина відповідача в порушенні законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, а до апеляційної скарги від 06.07.2018 року громадянином Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року, додана фотокопія його громадянського паспорту.

Згідно із п. 16) ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI паспортний документ іноземця, це документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в'їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Колегія суддів вважає, що при дотриманні позивачем принципів обґрунтованості та розсудливості (п.п. 3, 6 ч. 2 ст. 2 КАС України) при прийнятті 19.06.2018 року рішення про примусове повернення відповідача, останній не був би позбавлений можливості отримати свій паспортний документ та виконати означене рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав, для застосування положень ч. 2 ст. 9 КАС України, виходу за межі позовних вимог Сумського прикордонного загону, - застосування судом до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року, одного із заходів, передбачених ч. 1 ст. 289 КАС України, з тих підстав, що у відповідача, який вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, відсутній документ, що дає право на виїзд з України, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду позивач вказував інші підстави для затримання відповідача, - з метою його примусового видворення. На час звернення позивача до суду та на час розгляду і вирішення справи судом першої інстанції вина відповідача в порушенні законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців в встановлена не була. На час подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідач не був позбавлений можливості отримати свій паспортний документ.

Оскільки зазначені обставини, залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України колегія суддів скасовує рішення Сумського районного суду Сумської області від 22.06.2018 року в частині, якою судом задоволена вимога Сумського прикордонного загону і відповідач затриманий з метою його ідентифікації та забезпечення його примусового видворення з території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, терміном не більш ніж на 6 місяців, з прийняттям нового судового рішення про відмову в її задоволені.

Згідно із ч. 8 ст. 4 № 3773-VI особи, звільнені з пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на підставі рішення суду про скасування рішення про їх затримання або примусове видворення за межі України, або яких до завершення граничного строку перебування у таких пунктах не було примусово видворено за межі України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їхнього походження або з інших причин, незалежних від таких осіб, визнаються такими, які на законних підставах тимчасово перебувають в Україні на період дії обставин, що унеможливлюють їх примусове видворення за межі України.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно із п. 1 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, &?м; &gз;, не ухвалено рішення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу України громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 (ОСОБА_1), народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року, задовольнити.

Постанову Сумського районного суду Сумської області від 22 червня 2018 року скасувати в частині, якою судом задоволені вимоги Сумського прикордонного загону про затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 та судове рішення відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України звернуте до негайного виконання з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені цієї вимоги.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець М.І. Гуцал
Постанова складена і підписана 30 липня 2018 року.