Справа № 820/160/18
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Кухар М.Д.

30 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/160/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Курило Л.В.,

суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Патової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2018 р. (повний текст рішення складено 20.04.18р.) по справі № 820/160/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок " Салтівський Рітейл"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Салтівський Рітейл" (далі - ТОВ "ТБ "Салтівський Рітейл", позивач), звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС України у Харківській області (далі - відповідач), в якому просило:

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.10.2017 р., яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Салтівський Рітейл" збільшено суму грошового зобов'язання податку на додану вартість, код платежу 14060100, на суму 711875,00 грн., з яких 569500,00 грн. за основним платежем та 142375,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2018р. адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 19.10.2017 р., винесене Головним управлінням ДФС у Харківській області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги відповідач цитує норми матеріального та процесуального права, посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Контролюючий орган вказує на те, що діяльність ТОВ "ТБ "Салтівський Рітейл" по взаємовідносинам з ТОВ "Імперіал Холдінг" направлена лише на формування податкового кредиту для ТОВ "Імперіал Холдінг" без реального відвантаження товару з посиланням на отриману податкову інформацію стосовно ТОВ "Імперіал Холдінг", а також факт ненадання ТОВ "ТБ "Салтівський Рітейл" сертифікатів якості, гігієнічного висновку та документів, які б могли підтвердити факт перевезення. Крім того, контролюючий орган дійшов висновку, що враховуючи отриману податкову інформацію стосовно ТОВ "Терра Еко Продукт" не вбачається фактичного здійснення взаємовідносин, а саме реальної поставки товарів саме на адресу ТОВ "Терра Еко Продукт". З цього приводу контролюючий орган посилався на ненадання ТОВ "ТБ "Салтівський Рітейл" сертифікатів якості, гігієнічного висновку та документів, які б могли підтвердити факт перевезення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок " Салтівський Рітейл" не скористалось правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання 30.07.2018р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ТБ "Салтівський Рітейл" зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 19.05.2014р. за №39217848, як платник податків перебуває на обліку в Київській ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Основним видом економічної діяльності підприємства, є: 46.39 неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (т. 2 а.с. 121).

Фахівцями контролюючого органу в період з 18.09.2017р. по 26.09.2017р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБ "Салтівський Рітейл" з питань правильності визначення повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з покупцями ТОВ "Імперіал Холдінг" (податковий номер 3851900), ТОВ "Терра Еко Продукт" (податковий номер 40979156) за період з 01.01.2017р. по 31.01.2017р. та податкового кредиту по ланцюгу попереднього придбання, що містяться у податковій декларації з ПДВ за січень 2017р. , за результатами якої складено акт №14282/20-40-14-21-07 від 03.10.2017 року ( т.1 а.с.9-164).

За результатами вказаної перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, а саме: заниження податкових зобов'язань на загальну суму ПДВ 569.500 грн., у т.ч. по взаємовідносинам: ТОВ "Імперія Холдінг", ТОВ "Терра Еко Продукт" на суму ПДВ 308.333 грн., в результаті чого встановлено заниження до сплати ПДВ в сумі 569.500 грн., в тому числі за січень 2017р. на суму 569.500,00 грн.

Перевіркою ТОВ "ТБ "Салтівський Рітейл" не підтверджено реальність здійснення господарських операцій та повноту відображення в обліку по взаємовідносинам з "Імперіал Холдінг", ТОВ "Терра Еко Продукт".

На підставі акту перевірки №14282/20-40-14-21-07 від 03.10.2017 року контролюючим органом 19.10.2017 р. прийнято податкове повідомлення - рішення № від 19.10.2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем ПДВ у загальному розмірі 711.875,00 грн. (основний платіж - 569.500,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 142.375,00 грн.) (т.1 а.с. 8).

Не погоджуючись з податковим повідомленням - рішенням № від 19.10.2017 року, позивач скористався правом адміністративного оскарження та подав скаргу до Державної фіскальної служби України.

Рішенням ДФС України від 27.12.2017р. №31657/6/99-99-11-01-01-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення рішення № від 19.10.2017 року - без змін (т.1 а.с. 171-178).

Позивач, не погодившись з податковим повідомленням-рішенням № від 19.10.2017 року, звернувся із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що порушує права та охоронювані законом інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин у галузі податкової справи, що є визначеною процесуальним законом підставою для скасування відповідного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Кодексу визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Розділ V Податкового кодексу України визначає платників податку на додану вартість, об'єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов'язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.

Відповідно до вимог статті 185.1 Податкового Кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно статті 187.1. Податкового Кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Згідно з п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, за змістом норм Податкового кодексу України, зокрема ст. 198, право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України) сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством (п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України).

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов'язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Під час розгляду справи встановлено, що у періоді, який перевірявся, ТОВ "ТБ "Салтівський Рітейл" мало господарські взаємовідносини, зокрема, з контрагентами - ТОВ "Імперіал Холдінг" та ТОВ "Терра Еко Продукт".

Так, 26.10.2016р. між ТОВ "ТБ "Салтівський Рітейл" (в якості постачальника) та ТОВ "Імперіал Холдінг" (в якості покупця) укладено договір поставки № 26/10, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупцеві товари народного споживання в асортименті (номенклатурі), за ціною, і в кількості, визначеній сторонами у накладних на поставку партії товару, а покупець зобов'язується прийняти поставлений постачальником відповідно до умов Договору товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених сторонами у цьому Договорі. Сторони узгодили, що підписані сторонами накладні, мають силу специфікації на кожну партію Товару (п.1.1 Договору). Поставка товару здійснюється транспортом покупця та за його рахунок (п.2.1 Договору).

На підтвердження виконання господарської операції позивачем надано видаткові накладні: №60 від 02.01.2017р., №32 від 02.01.2017р., №61 від 02.01.2017р., №64 від 03.01.2017р., №41 від 03.01.2017р., №40 від 03.01.2017р., №43 від 04.01.2017р., №42 від 04.01.2017р., №5 від 04.01.2017р., №4 від 04.01.2017р., №7 від 05.01.2017р., №1 від 05.01.2017р., №6 від 05.01.2017р., №2 від 05.01.2017р., №9 від 06.01.2017р., №8 від 06.01.2017р., №10 від 07.01.2017р., №13 від 09.01.2017р., №45 від 09.01.2017р., №14 від 09.01.2017р., №44 від 07.01.2017р., №47 від 10.01.2017р., №46 від 10.01.2017р., №16 від 10.01.2017р., №15 від 10.01.2017р., №48 від 11.01.2017р., №18 від 11.01.2017р., №3 від 11.01.2017р., №17 від 11.01.2017р., №20 від 12.01.2017р., №19 від 12.01.2017р., №5 від 12.01.2017р., №4 від 12.01.2017р., №6 від 13.01.2017р., №49 від 13.01.2017р., №21 від 13.01.2017р., №22 від 13.01.2017р., №24 від 14.01.2017р., №23 від 14.01.2017р., №25 від 15.01.2017р., №50 від 15.01.2017р., №26 від 15.01.2017р., №66 від 16.01.2017р., №51 від 16.01.2017р., №29 від 17.01.2017р., №67 від 17.01.2017р., №9 від 17.01.2017р., №8 від 17.01.2017р., №65 від 16.01.2017р., №10 від 18.01.2017р., №32 від 18.01.2017р., №31 від 18.01.2017р., №11 від 18.01.2017р., №38 від 21.01.2018р., №37 від 21.01.2017р., №56 від 21.01.2017р., №57 від 22.01.2017р., №39 від 22.01.2017р., №40 від 22.01.2017р. (т.1 а.с.179-250, т.2 а.с.1-22).

Також, позивачем надано до матеріалів справи податкові накладні: № 4 від 11.01.2017 року, №5 від 12.01.2017р., №1 від 05.01.2017р., №2 від 06.01.2017р., №3 від 10.01.2017р. (т.2 а.с.23- 41).

Зобов'язання по оплаті вартості придбаного товару підтверджується платіжними дорученнями №305 від 12.01.2017р. на загальну суму 362.000,00 грн., №301 від 11.01.2017р. на загальну суму 356.000,00 грн., №295 від 10.01.2017р.на загальну суму 238.000,00 грн., №292 від 06.01.2017р. на загальну суму 208.000,00грн., №5 від 05.01.2017р. на загальну суму 80.000,00 грн., № 3 від 05.01.2017р. на загальну суму 232.000,00 грн. (т.2 а.с. 160-165).

13.01.2017р. між ТОВ "ТБ "Салтівський Рітейл" (в якості постачальника) та ТОВ "Терра Еко Продукт" (в якості покупця) укладено договір поставки від 13.01.2017р. № 12/01, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупцеві товари народного споживання в асортименті (номенклатурі), за ціною, і в кількості, визначеній сторонами у накладних на поставку партії товару, а покупець зобов'язується прийняти поставлений постачальником відповідно до умов Договору товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених сторонами у цьому Договорі. Сторони узгодили, що підписані сторонами накладні, мають силу специфікації на кожну партію товару (п.1.1 Договору). Поставка товару здійснюється транспортом покупця та за його рахунок (п.2.1 Договору).

На підтвердження виконання господарської операції в межах вказаного Договору ТОВ "ТБ "Салтівський Рітейл" надано видаткові накладні: №69 від 19.01.2017р. на загальну суму 22.216,95 грн., у тому числі ПДВ 3.702,82грн.; №70 від 19.01.2017р. на загальну суму 113.090,61 грн. у тому числі ПДВ 18.744,06 грн.; №71 від 20.01.2017р. на загальну суму від 5.029,15 грн., у тому числі ПДВ 838,19 грн.; №72 від 20.01.2017р. на загальну суму 100.273,20 грн., у тому числі 16.669,15 грн., №76 від 23.01.2017р. на загальну суму 117.151,27 грн., у тому числі ПДВ 19.482,81грн., №75 від 23.01.2017 р. на загальну суму 3.102,10 грн., у тому числі ПДВ 517,02 грн.; №44 від 24.01.2017р. на загальну суму 177.076,07 грн., у тому числі ПДВ 29.480,06 грн.; №77 від 24.01.2017 р. на загальну суму 10.738,30 грн., у тому числі ПДВ 1.789,72 грн., №79 від 25.01.2017р. на загальну суму 152.631,22 грн., у тому числі ПДВ 25.399,40 грн., №78 від 25.01.2017р. на загальну суму 9.077,00 грн., у тому числі ПДВ 1.512,83 грн., №80 від 26.01.2017р. на загальну суму 31.863,50 грн., у тому числі ПДВ 5.310,58 грн., №81 від 26.01.2017р. на загальну суму 210.598,30 грн., у тому числі ПДВ 35.034,48 грн., №83 від 27.01.2017р. на загальну суму 116.384,73 грн., у тому числі ПДВ 19.397,46 грн., №82 від 27.01.2017р. на загальну суму 16.316,75 грн., у тому числі ПДВ 2.719, 46грн., №85 від 28.01.2017р. на загальну суму 79.279,00 грн.. у тому числі ПДВ 13.213,17 грн., №87 від 29.01.2017р. на загальну суму 38.426,20 грн., у тому числі ПДВ 6.404,37 грн., №84 від 28.01.2017р. на загальну суму 11.200, 30 грн., у тому числі ПДВ 1.866,72 грн., №86 від 29.01.2017р. на загальну суму 3.583,00 грн., у тому числі ПДВ 591,17 грн., №88 від 30.01.2017р. на загальну суму 15.638,65 грн. у тому числі ПДВ 2.606,44 грн., №89 від 30.01.2017р. на загальну суму 115.806,59 грн. , у тому числі ПДВ 19.278,27 грн., №90 від 31.01.2017р. на загальну суму 10.957,65 грн., у тому числі ПДВ 1.826,27 грн., №91 від 31.01.2017р. на загальну суму 484.765,78 грн., у тому числі ПДВ 80.758,42 грн. (т.2 а.с. 42-89).

Також, позивачем надано до матеріалів справи податкові накладні: № 8 від 18.01.2017 року на загальну суму 236.000,00 грн., у тому числі ПДВ на суму 39.333,33 грн., №7 від 17.01.2017р. на загальну суму 275.000,00 грн., у тому числі ПДВ на суму 45.833,33 грн., №6 від 16.01.2017р. на загальну суму 532.000,00 грн., у тому числі ПДВ на суму 88.666,67 грн., №10 від 19.01.2017р. на загальну суму 53.000,00 грн., у тому числі ПДВ на суму 8.833,33 грн., №11 від 20.01.2017р. на загальну суму 157.000,00 грн., у тому числі ПДВ на суму 26.166,67 грн., №12 від 23.01.2017р. на загальну суму 457.000,00 грн., у тому числі ПДВ на суму 76.166,67 грн., №13 від 25.01.2017р. на загальну суму 140.000,00 грн., у тому числі ПДВ на суму 23.333,33 грн. (т.2 а.с.90-114).

Зобов'язання по оплаті вартості придбаного товару підтверджується платіжними дорученнями № 58 від 16.01.2017р. на загальну суму 136.000,00 грн., №61 від 16.01.2017р. на загальну суму 396.000,00 грн., №66 від 17.01.2017 р. на загальну суму 275.000,00 грн., №70 від 18.01.2017р. на загальну суму 236.000,00 грн., №76 від 19.01.2017р. на загальну суму 53.000,00 грн., №81 від 20.01.2017р. на загальну суму 157.000,00 грн., №84 від 23.01.2017 р. на загальну суму 386.000,00 грн., №85 від 23.01.2017р. на загальну суму 71.000,00 грн. (т.2 а.с.166-173).

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, (тут і далі у редакції, чинній на час вирішення спору), обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У ході розгляду справи судом першої було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судом та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту.

Вказані документи містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами.

Колегія суддів зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів поставки, укладених з позивачем, як не було надано і доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.

Із матеріалів справи вбачається, що на час здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавалися.

На момент проведення перевірки у позивача були наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для віднесення до податкового кредиту сум, сплачених позивачем контрагентам, а аналіз наданих позивачем первинних та платіжних документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження формування податкового кредитку по операціям з ТОВ "Імперіал Холдінг" та ТОВ "Терра Еко Продукт".

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його контрагентів, не наведено будь - яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу.

Посилання контролюючого органу в акті перевірки на відсутність у позивача первинних документів, а саме санітарно-гігієнічного висновку та сертифікату якості на товар, є необґрунтованим, оскільки відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Сертифікат якості та санітарно-гігієнічний висновок - це документи, що видаються виробником товару (продукції), щоб підтвердити відповідність виробленого ним товару (продукції) вимогам, які висуваються до якості такого товару (продукції).

Таким чином, дані документи, хоч і є суміжними документами до договору поставки, однак не підтверджують відомостей про здійснення господарської операції, відтак не є первинними документами, а відтак не підтверджують факт реальності вчинення господарської операції.

Посилання відповідача на складену Головним управлінням ДФС у Харківській області податкову інформацію від 19.06.2017р. №643/20-40-14-21-06 стосовно ТОВ "Імперіал Холдінг" та лист оперативного управління Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 29.12.2016р. №56562/7/05-19-21-04 та від 16.02.2017р. №4701/7/05-19-21 стосовно ТОВ "Терра Еко Продукт", колегія суддів не приймає як належний доказ вчинення податкового правопорушення, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Наявність певної податкової інформації, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі послуги (роботи, товари) не отримувались платником податків від його контрагента.

Доводи апелянта про те, що позивачем не надано до перевірки товарно-транспортних накладних щодо перевезення ТМЦ є необґрунтованими, оскільки, відповідно до договорів поставки, які були досліджені контролюючим органом під час перевірки, поставка товару від позивача до контрагентів здійснювалась транспортом покупців (ТОВ "Імперіал Холдінг" та ТОВ "Терра Еко Продукт") та за їх рахунок, що виключає наявність даних документів у позивача.

Необхідно зазначити, що наявність або відсутність окремих документів, як і певні недоліки в їх заповненні (описка, помарка, не заповнення певного реквізиту) носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтак не є і підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних, зокрема інших первинних документів, випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Аналогічну позицію викладено в постанові від 27.10.2015 р. у справі № 826/661/14 (№ 21-1539а15) Верховного суду України, в якому, зокрема, зазначено, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю. Однак, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні витрат та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю.

Тобто, контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам за умови доведення факту, що відомості, які містяться в таких документах, є недостовірними.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу "Інтерсплав проти України", вказав на те, що "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит та/або на бюджетне відшкодування, валові витрати можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об'єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів.

Крім того, посилання відповідача на відхилення показників по бухгалтерському рахунку 281 "Товари" за наявності вищезазначеної первинної документації не є підставою вважати, що господарські операції за вищезазначеними договорами не відбулись.

Щодо посилання контролюючого органу на інформацію, отриману в межах кримінального провадження № 0000031 від 26.04.2017р., згідно з якою невстановлені особи, діючі повторно, у період 2016-2017 років на території Печерського району м. Києва, створили ТОВ "АПОСТИЛЬ-ТРЕЙД", ТОВ "ІНВЕСТ-КОРП ЛТД",ТОВ "ПЕРСПЕКТИВНА БІЗНЕС ІДЕЯ", ТОВ "ЕКСПРЕС СТОЛИЦІ", ТОВ "ЛІДЕР ІНВЕСТ КОМПАНІ", ТОВ "КИЇВ ОПТ ІНВЕСТ" та інші юридичні особи, з метою прикриття незаконної діяльності контрагентів, та у податковій звітності зазначених юридичних осіб, останніми начебто поставлено товар на адресу ряду підприємств, серед яких ТОВ "Терра Еко Продукт", колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, проте, контролюючим органом, всупереч вимог ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, такого доказу, як вирок або інше рішення суду по кримінальній справі відносно посадових осіб позивача або його контрагентів, якими б встановлювалися обставини протиправної діяльності цих осіб з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними операціями, надано не було.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною четвертою якої визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів вказує на те, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб'єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Таким чином, висновки податкового органу про відсутність факту реального вчинення господарських операцій згаданих вище не знайшли підтвердження в ході розгляду справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючим органом протиправно прийнято податкове повідомлення - рішення № від 19.10.2017р., а тому оскаржуване рішення відповідача підлягає скасуванню.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2018 по справі № 820/160/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 03.08.2018 р.