Справа № 463/5111/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/4754/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Ільчишин Н.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м.Львова (головуючий суддя - Гирич С.В.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 09 год. 46 хв. 08 травня 2018 року у справі №463/5111/17 за позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради в особі адміністративної комісії Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності -

В С Т А Н О В И В:

17.10.2017 ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Львівської міської ради в особі Адміністративної комісії Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, просила скасувати постанову №21/5 адміністративної комісії Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 05.10.2017 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, а справу направити на новий розгляд.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 08 травня 2018 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що протокол про адміністративне правопорушення від 06.09.2017 складений майстром ЛКП у відсутності позивача, такий позивачем не підписувався, з правами позивач не ознайомлений. Підтвердження отримання копії протоколу позивачу суду також не надано. Посилання у протоколі на те, що позивач відмовилася від пояснень і отримання копії, яке засвідчено підписами двох інших майстрів ЛКП суд першої інстанції не вважає об'єктивною обставиною відмови позивача від складання протоколу і дачі пояснень, оскільки позивач вказує, що в той день вона на місці складання протоколу не була, так як це був робочий день і вона була по місцю основної роботи. Окрім того, у протоколі не зазначено час вчинення правопорушення, що має значення для перевірки дотримання строків накладення стягнення, не розкрито суть правопорушення, не наведено докази, які підтверджують факт його вчинення. З представленого фото не можна встановити що на ньому зображено, прив'язки до номеру будинку вони не містить, як і графічних додатків та замірів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Личаківського районного суду м.Львова від 08 травня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення чітко зазначено про те, що позивач від надання пояснень і підпису протоколу відмовилась в присутності свідків, що позивачем не спростовано. Скаржник зауважує, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначена інформація про свідків та вказане лише їх місце проживання, а не місце праці. Також зазначає, що працівники ЛКП «№504» складаючи протокол про адміністративне правопорушення з'ясовували, хто саме вчинив правопорушення. З врахуванням вказаного вважає, що адміністративна комісія повно, всебічно та об'єктивно розглянула справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що протокол складено без її участі та не вручено їй під розписку, а свідки, які підписали протокол є працівниками ЛКП №504. Також вказує, що у протоколі не зазначено ні часу вчинення адміністративного правопорушення, ні інших відомостей, необхідних для вирішення справи, що унеможливлює встановлення об'єктивної істини у справі. За таких обставин вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку ст.230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 06.09.2017 ЛКП №504 складено протокол про адміністративне правопорушення №9 відповідно до якого ОСОБА_3 утримує в незадовільному стані прибудинкову територію (прилеглу) до будинку АДРЕСА_1: не покошена трава, що є порушенням Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та п.20.1.27 Правил благоустрою м.Львова, відповідальність за яке передбачена ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

05.10.2017 адміністративною комісією при Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради, за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення №9 від 06.09.2017, винесено постанову №21/5 у справі про адміністративне правопорушення якою встановлено, що ОСОБА_3 утримує в незадовільному стані прибудинкову територію прилеглу до будинку АДРЕСА_1: не покошена трава, що є порушенням п.20.1.27 Правил благоустрою та постановлено накласти на ОСОБА_3 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. - п'ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Не погоджуючись із вказаною постановою, вважаючи, що така винесена з порушенням чинного законодавства, ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі - КУпАП) встановлено, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, об'єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського благоустрою.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначено Законом України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 №2807-IV (далі - Закон №2807-IV) пунктами 1 та 2 частини 2 статті 17 якого встановлено обов'язок громадян у сфері благоустрою населених пунктів утримувати в належному стані об'єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об'єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону №2807-IV організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Благоустрій здійснюється в обов'язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста) (ч.2 ст.20 Закону №2807-IV).

Затвердження правил благоустрою територій населених пунктів п.2 ч.1 ст.10 Закону №2807-IV віднесено до повноважень сільських, селищних і міських рад.

Ухвалою 3-тя сесія 6-го скликання Львівської міської ради №376 від 21.04.2011 затверджено Правила благоустрою м.Львова (далі - Правила) пунктом 20 яких визначено відповідальність громадян та юридичних осіб за порушення у сфері благоустрою території, зокрема підпунктом 20.1.27 встановлено, що відповідно до п.44 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» накладаються стягнення, передбачені ст.ст.82, 152 КУпАП за порушення вимог цих Правил, а саме: незадовільне утримання прибудинкових територій, територій підприємств і організацій.

Порядок утримання житлових будинків та прибудинкових територій встановлено п.5 Правил та підпунктом 5.2 закріплено, що прибирання прибудинкової території багатоквартирних житлових будинків комунальної власності здійснюється Львівським комунальним підприємством та іншими балансоутримувачами житлово-експлуатаційного підприємства у таких межах (затверджених рішенням виконавчого комітету): в довжину - по периметру будинку (при суцільній забудові - по довжині фасаду будинку); в ширину - від стіни будинку до проїзної частини вулиці (або внутрішньо квартального проїзду), з врахуванням прибордюрної частини, розмір якої визначають відповідними нормативними документами органи житлово-комунального господарства. Прибудинкова територія включає: відмостки навколо будинків, тротуари, пішохідні доріжки, газони та зелені насадження, внутрішні двори тощо.

Статтею 25 Закону №2807-IV встановлено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір, які і є суб'єктами відповідальності за незадовільне утримання прибудинкових територій. Відтак для встановлення суб'єкта правопорушення необхідно встановити об'єкт - прибудинкову територію, утримання якої є незадовільним, та визначити особу, яка відповідальна за благоустрій на ній.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 проживає у м.Львові у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1, згідно з інформації про місце праці є керівником Житлово-будівельного кооперативу «Швейник».

У протоколі про адміністративне правопорушення №9 від 06.09.2017 не зафіксовано та належними доказами не підтверджено, що виявлена непокошена трава, закріплена за позивачем як за фізичною особою, і що обов'язок утримувати таку територію покладено саме на позивача.

Не надано відповідачем доказів й того, що за житловим будинком по вул.Пасічній, 57, у м.Львові закріплено певну прибудинкову територію з визначенням її розміру та конфігурації, трава на якій на момент обстеження непокошена позивачем як відповідальною за її утримання особою.

Щодо долучених до матеріалів справи фотознімків із зображенням місця вчинення адміністративного правопорушення, то суд апеляційної інстанції зауважує, що з таких неможливо однозначно встановити дату та місце фотозйомки, покликання на фотознімки відсутнє як в протоколі про адміністративне правопорушення від 06.09.2017 №9, так і в оскаржуваній постанові від 05.10.2017 №21/5.

Водночас, з врахуванням конституційного принципу правової держави усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що протокол про адміністративне правопорушення від 06.09.2017 №9, за результатами розгляду якого винесено постанову №21/5 у справі про адміністративне правопорушення від 05.10.2017, складено з порушеннями вимог статті 256 КУпАП: не зазначено час вчинення правопорушення, що має значення для перевірки дотримання строків накладення стягнення, не розкрито суть правопорушення, не наведено докази, які підтверджують факт його вчинення, протокол не підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції ставить під сумнів сам факт відмови від підписання позивачем протоколу, оскільки позивач заперечує свою присутність у момент його складення з підстав перебування за основним місцем роботи, а належних доказів у спростування даного факту, відповідачем суду не представлено.

А тому, вірними є висновки суду першої інстанції, що протокол складений у відсутності позивача, права і обов'язки, передбачені статтею 268 КУпАП позивачу не роз'яснювалися, позбавлено позивача права надавати пояснення.

За таких обставин на підставі системного аналізу законодавчих положень, враховуючи, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.152 КУпАП, не доведено дотримання при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та розгляді справи про адміністративне правопорушення вимог статей 245 та 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП.

Вказане у своїй сукупності дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що постанова адміністративної комісії при Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради про притягнення до адміністративної відповідальності №21/5 від 05.10.2017 не відповідає критеріям законності та обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 229, 250, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, рішення Личаківського районного суду м.Львова від 08 травня 2018 року у справі №463/5111/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Н. В. Ільчишин
Н. М. Судова-Хомюк