Справа № 812/1604/18
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справi

01 серпня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1604/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Басової Н.М.

при секретарі судового засідання: Солошенка П.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника 2-го відповідача: Деріглазової М.О.,

представник 1-го відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач 1), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (відповідач - 2) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язати вчинити певні дії.

В уточненому позові позивач просила суд:

- визнати противоправними дії Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо рішення про зменшення розміру суми коштів - спадкового майна, які визначені рішенням Старобільського районного суду від 28.05.2018 по справі 431/944/18 про визнання за ОСОБА_3, код НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, права власності в порядку спадкування за законом - на нараховані, але не виплачені Пенсійним фондом України грошові кошти у розмірі 77232,91 грн., що належали померлому ОСОБА_5;

- зобов'язати Старобільське управління Пенсійного фонду України Луганської області вчинити певні дії, а саме виплатити ОСОБА_3 недоплачену частину грошей у сумі 38 464,27 грн., які належать їй на праві спадщини за законом;

- визнати противоправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області з приводу не виплат зазначеної рішенням суду суми грошей, які входять до складу спадщини у розмірі 46560,67 грн.;

- зобов'язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області виплатити зазначену суму у розмірі 46560,67 грн.;

- стягнути солідарно з відповідачів судові витрати, а саме правової допомоги у розмірі 5000,00 грн., суму судового збору розмірі 2043,65 грн., а також моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. (а.с.33-37).

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько - ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, а саме: невиплачені кошти Пенсійним Фондом України та Фондом соціального страхування України у вигляді пенсії та регресних виплат за період з липня 2014 року по січень 2016 року.

У лютому 2018 року з метою вступу у спадщину вона звернулась через свого представника до приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу Вербецької Т.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з цим нотаріусом була заведена спадкова справа №1/2018 та були направлені запити до відповідачів.

Відповідач 1 повідомив нотаріусу про розмір недоотриманої пенсії померлого, яка склала 77232,91грн.; відповідач 2 зазначив суму у розмірі 46560,67грн.

Постановою приватного нотаріуса №87/02.31 від 16.02.2018 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз'яснено право звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 по справі №431/944/18 за нею визнано право власності у порядку спадкування за законом на нараховані, але невиплачені грошові кошти Старобільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області у розмірі 77232,91грн. та Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області у розмірі 46561,67грн.

Після набрання чинності цього рішення вона особисто звернулась до відповідачів з відповідними заявами про виплату визначених рішенням суду сум.

Відповідач 1 видав їй разове доручення №174193/16 від 08.05.2018 на суму 77232,91грн., однак в подальшому відкликав його та видав нове разове доручення №21 від 10.05.2018 на суму у розмірі 38464,27грн. Вказані кошти вона отримала 17.05.2018.

При цьому на її звернення відповідач 1 надав роз'яснення щодо зменшення суми виплати, посилаючись на те, що розрахунок недоотриманої пенсії проведений з дати її звернення - 08.05.2018 по 08.05.2015, тобто за останні три роки з урахуванням дати смерті ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач 2 зовсім не виплатив належні їй кошти, надавши відповідь про те, що суми соціальних виплат, які були нараховані, але не виплачені за минулий період, будуть виплачуватись на умовах окремого порядку, прийнятого майбутньому Кабінетом Міністрів України.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, у зв'язку з чим просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 22.06.2018 по справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.1-2).

Відповідач 1 позов не визнав, 16.07.2018 надав до суду відзив, в якому зазначив про те, що 08.05.2018 ОСОБА_3 звернулась до управління із заявою №1477 щодо виплати неотриманої за життя її померлим батьком ОСОБА_5 пенсії за період з 01.08.2014 по 31.01.2016. Управлінням було розраховано суму недоотриманої пенсії та видано разове доручення №174193/16 на суму 77232,91грн.

Оскільки управлінням було виявлено помилку в нарахуванні недоотриманої ОСОБА_5 пенсії, що полягала у завищенні суми, Фонд 08.05.2018 звернувся письмово до начальника ЦПЗ №7 із проханням не виплачувати ОСОБА_3 77232,91грн. за разовим дорученням №174193/16. Після проведення вірного розрахунку, управлінням було видано позивачу разове доручення №174193/21 на суму в 38464,27грн.

Щодо зменшення суми відповідач 1 зазначив, що оскільки на день смерті пенсіонера виплату пенсії припинено не з вини органу, що призначає та виплачує пенсію і відсутня сума нарахованої за життя пенсіонера пенсії, яка недоотримана в зв'язку зі смертю, обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться згідно з частиною другою ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати, враховуючи вимоги ст.46 вказаного Закону, а саме не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. На підставі викладеного, відповідач 1 просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, також просив розглядати справу без участі представника управління (а.с.135)

Відповідач 2 позов не визнав, 10.07.2018 надав відзив, в якому зазначив про те, що померлий ОСОБА_5 перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Краснодоні Луганської області, де і мав отримувати страхові виплати. У зв'язку з проведенням на території Луганської області антитерористичної операції відділення у м.Краснодоні не перемістилось на підконтрольну владі України територію. Справи потерпілих, які знаходились на обліку у даному відділенні, та всі інші документи залишились на непідконтрольній території.

08.05.2018 ОСОБА_3, яка має статус внутрішньо переміщеної особи, звернулась до Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області із заявою щодо отримання щомісячних страхових виплат за померлого батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з липня 2014 по ІНФОРМАЦІЯ_2 включно та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01.03.2014 по ІНФОРМАЦІЯ_2 на загальну суму 46561,67грн. враховуючи те, що позивач звернулась за виплатою страхових коштів за минулий період, Старобільським відділенням листом №1624/04-1 від 08.06.2018 повідомило її про те, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. У зв'язку з тим, що окремий порядок на даний час не прийнятий, здійснити нарахування та виплатити щомісячні страхові виплати, належні померлому ОСОБА_5, на даний час не є можливим. Також відповідач 2 зазначив, що оскільки ОСОБА_5 за життя не звертався до робочих органів Фонду, розташованих на території підконтрольній владі України, у зв'язку з цим йому фактично нараховані та залишились невиплаченими щомісячні страхові виплати за липень-листопад 2014 на суму 11691,85грн. Сума страхових виплат з 01.12.2014 по ІНФОРМАЦІЯ_2 взагалі йому не була нарахована. Крім того, відповідач 2 зауважив, що він не був залучений до участі у справі №431/944/18 Старобільським районним судом Луганської області. На підставі викладеного просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.124-128).

23.07.2018 до суду надійшли відповіді на відзиви відповідачів представника позивача, в яких він спростовував доводи відповідачів (а.с.186-189,190-191).

30.07.2018 відповідач 1 надав суду пояснення щодо розрахунку виплаченої суми (а.с.199,200).

01.08.2018 відповідач 2 надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що 23.07.2018 управлінням подана апеляційна скарга на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 по справі №431/944/18 (а.с.202-203).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення аналогічні позовній заяві та відповідям на відзиви, просив задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача 2 позов не визнав, заперечував проти його задоволення з підстав зазначених у відзиві.

Вислухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, судом поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Представник позивача та представник відповідача 2 висловили свою позицію з цього приводу, яка полягала у тому, що справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Вислухавши позиції представників, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав: фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з &? ;…&?в; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?х;…&?м;". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статі 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб'єкта владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до статті 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька - ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на майно, а саме - недоотриману пенсію та регресні страхові виплати (а.с.70,72,81,83).

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 по справі №431/944/18 за ОСОБА_3 визнано право власності у порядку спадкування за законом на нараховані, але не виплачені грошові кошти Старобільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області у розмірі 77232,91грн., а також Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у розмірі 46561,67грн. (а.с.17-18).

Позивачу Старобільським ОУПФУ було виплачено лише 38464,27грн. При цьому листом від 22.05.2018 № 117/Ш-14 відповідач 1 повідомив представника позивача, що ОСОБА_3 було виплачено недоотриману пенсію в розмірі 38464,27грн. за три роки згідно зі статтею 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 08.05.2018 по 08.05.2015. Розрахунок суми проводився з дати звернення позивача 08.05.2018 про виплату недотриманої пенсії (а.с.15).

Відповідач 2 взагалі не виплатив ОСОБА_3 суму недоотриманих страхових виплат, визначених рішенням суду, надавши відповідь 08.06.2018 №1624/04-1 щодо відсутності правового механізму, який би регулював здійснення таких виплат (а.с.41). У відзиві на позовну заяву також зазначив ще й про те, що підтвердженою для виплати є лише сума у розмірі 11691,85грн. за період з липня по листопад 2014 року. 34869,82грн. - це сума виплати, яку необхідно донарахувати за період з 01.12.2014 по ІНФОРМАЦІЯ_2 та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01.03.2014.

Позивач не погодилася із такими діями відповідачів щодо невиплати визнаних за нею рішенням суду у порядку спадкування сум недоотриманої пенсії та страхових виплат батька та звернулася за захистом до суду.

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 52 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім'ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім'ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім'ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення", де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв'язку з його смертю, передаються членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно з частиною десятою статті 47 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що оскільки грошові кошти недоотриманих пенсії та соціальних виплат увійшли до спадкового майна, їх отримання регулюється цивільним законодавством.

А наявність рішення суду, яке набрало законної сили, і яким визнано право власності за позивачем в порядку спадкування за законом переводить послідуючі відносини з суб'єктами владних повноважень (Старобільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області і Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області) в площину приватного права.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що не є публічно-правовим спір за участю суб'єкта владних повноважень публічного права, з одного боку, та суб'єкта приватного права - фізичної особи, коли управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на створення, зміну або припинення її цивільних прав. В даному випадку існує спір про право цивільне, хоча однією зі сторін у ньому виступає особа публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами як цивільного, так і адміністративного права. У спірних правовідносинах у цьому випадку реалізується не публічний, а приватний інтерес.

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Оскільки між позивачем та відповідачами виник приватний спір, який випливає не з публічно-правових, а із цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 слід вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 14 червня 2018 року по справі № 527/346/16-ц.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі.

Одночасно, суд роз'яснює позивачу, що вона не позбавлена права звернутися за захистом порушених прав в порядку цивільного судочинства.

Також суд роз'яснює позивачу, що згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», вона має право звернутись до Луганського окружного адміністративного суду з клопотанням про повернення судового збору, сплаченого за подачу даного адміністративного позову.

Керуючись статями 2, 19, 238, 256, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язати вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_3, що вона має право звернутись за захистом порушених прав в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст повного судового рішення складено 06.08.2018.

Суддя Н.М. Басова