Справа № 809/1338/17
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про заміну неналежної сторони

"31" липня 2018 р. справа № 809/1338/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання - Ткачук О.П.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Добуша О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача у адміністративній справі

за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3

до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України та її голови - ОСОБА_6

про скасування протоколу №2300 від 18 червня 2015 року по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв із зазначенням причини смерті, як такої, що пов'язана із проходженням військової служби та зобов'язання скласти протокол із зазначенням причини смерті, як такої, що пов'язана із виконанням обов'язків військової служби, з підстав складення протоколу з порушенням закону, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 (надалі, також - позивач) звернулася в суд з позовною заявою до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України та її голови - ОСОБА_6 (надалі, також - відповідач, відповідачі) про скасування протоколу №2300 від 18 червня 2015 року по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв із зазначенням причини смерті, як такої, що пов'язана із проходженням військової служби та зобов'язання скласти протокол із зазначенням причини смерті, як такої, що пов'язана із виконанням обов'язків військової служби, з підстав складення протоколу з порушенням закону.

Провадження в даній адміністративній справі відкрито ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.10.2017.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2017, в задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 до Центральної військово - лікарської комісії Міністерства оборони України, Голови Центральної військово - лікарської комісії ОСОБА_6 про скасування протоколу за № 2300 від 18.06.2015 року та зобов'язання до вчинення дій - відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2018, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року у справі № 809/1338/17 - без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2018 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції для дослідження та встановлення причинного зв'язку смерті ОСОБА_3 із виконанням ним військового обов'язку.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 прийнято вказану справу до розгляду та призначено судове засідання.

На адресу суду 30.07.2018 надійшло клопотання відповідача про заміну неналежної сторони (а.с.174-181). Відповідно до змісту вказаного клопотання відповідач вказав, що Центральна військово-лікарська комісія (надалі, також - ЦВЛК) Міністерства оборони України не є юридичною особою, у Єдиному державному реєстрі підприємств та установ України не зареєстрована, а відтак, не може бути відповідачем у даній справі. Водночас відповідачем зазначено, що згідно з пунктом 2.3.2 Положення "Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України", голова ЦВЛК безпосередньо підпорядковується керівнику Головного Військово-медичного управління Збройних Сил України, а не Міністерству оборони України. Враховуючи те, що ЦВЛК Міністерства оборони України не є юридичною особою, то і не наділена адміністративною процесуальною правосуб'єктністю. Окрім цього, ОСОБА_6, до якого теж звернені позовні вимоги позивача не є головою ЦВЛК Міністерства оборони України, оскільки помер у ІНФОРМАЦІЯ_1.

З огляду на зазначене, відповідач просив замінити ЦВЛК Міністерства оборони України як неналежного відповідача на Міністерство оборони України.

Представник позивача в судовому засіданні з приводу клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача пояснила суду, що не має спеціальної юридичної освіти, а тому при вирішенні вказаного клопотання покладається на розсуд суду.

Суд, дослідивши подане клопотання, а також письмові докази, наявні в матеріалах даної справи дійшов переконання про наявність підстав для його задоволення, шляхом заміни неналежного відповідача, з огляду на таке.

Відповідно до Положення про ЦВЛК, затвердженого наказом начальника Головного військово-медичного управління - начальника медичної служби Збройних Сил України від 18.05.2018 №75, а саме, підпунктів 1.1, 1.3 пункту 1 та підпункту 3.1 пункту 3, підпункту 5.5 пункту 5, ЦВЛК є органом військового управління для штатних Військово-лікарських комісій регіонів та керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України. ЦВЛК підпорядковується начальнику Головного військово-медичного управління - начальнику медичної служби Збройних Сил України. ЦВЛК не є юридичною особою, не має самостійного балансу та кошторису, відкритих рахунків в органах державної казначейської служби. Усі фінансові та правові зобов'язання ЦВЛК здійснюються Міністерством оборони України через Головне військово-медичне управління (а.с.184 та зворот, зворот а.с.185, а.с.186, 187).

Згідно із витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.05.2018 №23625461, №23625387, долученими відповідачем до вищевказаного клопотання, станом на 16.05.2018 відомостей щодо ЦВЛК Міністерства оборони України та ЦВЛК у реєстрі не міститься (а.с.193, 194).

Згідно з частиною 1 статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Відповідно до частини 3 статті 46 даного Кодексу відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 48 КАС України визначено особливості заміни неналежної сторони у адміністративному судочинстві. Частинами 3 та 6 цієї статті встановлено, що у випадку, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи; після заміни сторони розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Як неодноразово підкреслював Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях щодо України, доступ до суду охоплює й можливість виконання судового рішення, оскільки виконання рішення суду є останньою стадією вирішення справи та поновлення прав особи.

Так, частинами першою та другою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII, 02.06.2016, із змінами та доповненнями, передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Враховуючи наведене, невжиття судом заходів щодо заміни первісного відповідача на Міністерство оборони України в подальшому може унеможливити виконання судового рішення, що позбавить позивача права на ефективний засіб юридичного захисту, закріпленого в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" від 17.07.1997. №475/97-ВР.

Таким чином, з метою ефективного розгляду даної справи та належного захисту порушених прав позивача, слід замінити первісних відповідачів - Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України та її голову - ОСОБА_6., на належного відповідача - Міністерство оборони України в особі Центральної військово-лікарської комісії Головного військово-медичного управління Збройних Сил України.

Окрім цього, зважаючи на заміну відповідача у справі та необхідність розпочати її розгляд спочатку, суд вбачає за необхідне витребувати у Міністерства оборони України в особі Центральної військово-лікарської комісії Головного військово-медичного управління Збройних Сил України належним чином засвідчені усі документи, які містять інформацію про результати медичних оглядів померлого - ОСОБА_5 (медичні картки, висновки медичних комісій, результати медичних оглядів, лікарські заключення тощо) під час призову по мобілізації та проходження військової служби, наявні в Центральній військово-лікарській комісії Головного військово-медичного управління Збройних Сил України.

Стосовно необхідності витребування вказаних доказів, суд зазначає таке.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 витребувано вищезазначені належним чином засвідчені документи та визнано явку в судове засідання представника відповідачів обов'язковою. Ухвала суду отримана адресатом 31.05.2018, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Проте, в судове засідання 18.06.2018 представник відповідачів не прибув, документи, витребувані судом на адресу суду не надав, у зв'язку із чим, судом 18.06.2018 постановлено ухвалу про повторне витребування доказів та визнання явки обов'язковою.

На час проведення наступного судового засідання - 16.07.2018, витребувані докази суду не надано, та у зв'язку із зобов'язанням відповідачів виконати вищевказані ухвали суду та надати зазначені докази, судовий розгляд справи відкладено судом до 31.07.2018 10:00 год.

Представником відповідача направлено додаткові пояснення стосовно вимог ухвал про витребування доказів, що надійшли на адресу суду 30.07.2018. Відповідно до наданих пояснень, надання суду витребуваної інформації, а також копій медичних документів є неможливим та незаконним, оскільки така інформація становить лікарську таємницю та є конфіденційною і не підлягає розголошенню, відповідно до Законів України "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації", "Основи законодавства України про охорону здоров'я".

Однак, такі твердження є хибними та порушують приписи чинного законодавства в частині обов'язковості виконання рішення суду з огляду на таке.

Статтею 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до принципу офіційності, закріпленого в частині 4 статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI, конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтею 39 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я" встановлено, що у разі смерті пацієнта члени його сім'ї або інші уповноважені ними фізичні особи мають право бути присутніми при дослідженні причин його смерті та ознайомитися з висновками щодо причин смерті, а також право на оскарження цих висновків до суду.

Водночас, відповідач наголошував, що надання копій витребуваних судом документів не вбачається можливим, зокрема, з огляду на приписи статтей 15, 145 та 182 Кримінального кодексу України в частині незаконного розголошення лікарської таємниці та порушення недоторканості приватного життя без особистої згоди на то самого громадянина чи його правонаступників. Офіційні правонаступники, родичі, представники можуть звернутися особисто за ознайомленням з медичними висновками і діагнозами стосовно стану здоров'я особи та вирішити особисто про надання їх до суду чи за рішенням суду за особистої письмової згоди.

Згідно з матеріалами адміністративної справи позивач - малолітній ОСОБА_3, є сином померлого ОСОБА_5

Суд звертає увагу на те, що із позовною заявою до суду звернулась ОСОБА_1 в інтересах її малолітнього сина ОСОБА_3 Вказане свідчить про те, що представник позивача, шляхом звернення до суду із даною позовною заявою реалізувала надане їй законодавством право на оскарження висновків щодо причин смерті особи, передбачене сатттею 39 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я", чим надала згоду на дослідження документів, що містять відомості про результати медичних оглядів померлого - ОСОБА_5 (медичні картки, висновки медичних комісій, результати медичних оглядів, лікарські заключення тощо).

Безпосередня необхідність дослідження зазначених документів встановлена Верховним Судом у постанові від 17.04.2018 в даній справі, за результатами розгляду касаційної скарги на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2018 року. Суд вказав, що судами в даній справі не досліджено питання, про час виникнення захворювання, яке спричинило смерть ОСОБА_3, зокрема, чи виникло дане захворювання під час проходження військової служби, чи до початку проходження військової служби, що є визначальною умовою стосовно кваліфікації смерті ОСОБА_3 Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлені всі обставини справи, які мають важливе значення для її правильного вирішення.

Окрім цього, у судових засіданнях позивач стверджувала, що зверталась до відповідача з метою отримання вищевказаних документів, однак, відповідачем такі документи не надавалися.

Додатково суд зазначає, що відповідно до статтей 10 та 11 КАС України, розгляд справ в адміністративних судах проводиться відкрито, крім випадків, визначених цим Кодексом. Розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя людини, а також в інших випадках, визначених законом. У разі постановлення судом ухвали про розгляд справи у закритому судовому засіданні інформація щодо справи не розкривається, окрім відомостей про сторони, предмет позову, дату надходження позовної заяви, стадії розгляду справи, місце, дату і час судового засідання, рух справи з одного суду до іншого. При розкритті інформації щодо справи, визначеної частинами третьою та четвертою цієї статті, не можуть бути оприлюдненою, серед іншого інформація, для забезпечення захисту якої розгляд справи або вчинення окремих процесуальних дій відбувалися в закритому судовому засіданні.

Статтею 40 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я України" передбачено, що медичні працівники та інші особи, яким у зв'язку з виконанням професійних або службових обов'язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків.

Наведене свідчить про те, що обов'язок нерозголошення відомостей, що становлять лікарську таємницю, покладається також і на всіх учасників судового розгляду, під час якого, зазначену інформацію розголошено.

Додатково слід зауважити, що у випадку проведення закритого судового засідання, присутніми особами під час розгляду даної справи будуть виключно спадкоємці померлого та представник відповідача, а відтак, твердження, зазначені у поясненнях відповідача стосовно незаконного доведення конфіденційної інформації до відома сторонніх осіб, без згоди правонаступників особи, якої така інформація стосується є безпідставними та суперечать приписам чинного законодавства.

Водночас, суд вважає помилковими твердження відповідача стосовно правомірності надання вищезазначеної інформації виключно на підставі постановленої слідчим, слідчим суддею постанови у кримінальному провадженні, враховуючи те, що статтею 129-1 Конституції України встановлено загальний принцип обов'язковості усіх без винятку судових рішень.

Таким чином, доводи відповідача, наведені у поясненнях є необґрунтованими та суперечать нормам чинного законодавства. Відтак, з метою встановлення всіх обставини справи, які мають важливе значення для її правильного вирішення, а також враховуючи висновки Верховного Суду, сформовані у постанові від 17.04.2018 в даній справі, слід витребувати у Міністерства оборони України в особі Центральної військово-лікарської комісії Головного військово-медичного управління Збройних Сил України усі, належним чином засвідчені документи, які містять інформацію про результати медичних оглядів померлого - ОСОБА_5 (медичні картки, висновки медичних комісій, результати медичних оглядів, лікарські заключення тощо).

Пунктами 3, 7 та 8 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов'язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п'яти днів з дня вручення ухвали. У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 144 Кодексу адміністративного судочинства України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 145 Кодексу адміністративного судочинства України, заходами процесуального примусу є, зокрема, штраф.

Пунктами 2 та 3 частини 1 статті 149 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб'єктом владних повноважень.

Керуючись статтями 48, 243, 248, 294, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання про заміну неналежної сторони - задовольнити.

Замінити первісних відповідачів - Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України та її голову - ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_1) належним відповідачем - Міністерством оборони України в особі Центральної військово-лікарської комісії Головного військово-медичного управління Збройних Сил України (адреса: проспект Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ - 00034022) у справі №809/1338/17 за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України та її голови - ОСОБА_6 про скасування протоколу №2300 від 18 червня 2015 року по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв із зазначенням причини смерті, як такої, що пов'язана із проходженням військової служби та зобов'язання скласти протокол із зазначенням причини смерті, як такої, що пов'язана із виконанням обов'язків військової служби, з підстав складення протоколу з порушенням закону.

Запропонувати відповідачу - Міністерству оборони України в особі Центральної військово-лікарської комісії Головного військово-медичного управління Збройних Сил України, з дня вручення цієї ухвали в п'ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, з долученням всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз'яснити, що відповідно до частини 4 статті 159 КАС України неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Зобов'язати відповідача надіслати (надати) іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Витребувати у Міністерства оборони України в особі Центральної військово-лікарської комісії Головного військово-медичного управління Збройних Сил України належним чином засвідчені усі документи, які містять інформацію про результати медичних оглядів померлого - ОСОБА_5 (медичні картки, висновки медичних комісій, результати медичних оглядів, лікарські заключення тощо).

Встановити позивачу - для подання відповіді на відзив, а відповідачу - для подання заперечення, - п'ятиденний строк з дня отримання відзиву чи відповіді на відзив, копії яких одночасно з поданням до суду повинні бути надіслані іншим учасникам справи.

Відкласти розгляд даної справи. Про дату, час та місце нового судового засідання повідомити учасників справи під розписку.

Ухвала суду в частині витребування доказів є обов'язковою до виконання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею і не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. За неподання витребуваних доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

Ухвала суду в частині заміни неналежної сторони може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно, після її проголошення.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.

Ухвала складена в повному обсязі 03 серпня 2018 року.