Справа № 0640/3994/18
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

02 серпня 2018 року м. Житомир справа № 0640/3994/18

категорія 5.1.2

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Попова О. Г., розглянувши заяву Державного підприємства "Житомирторф" про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Державного підприємства "Житомирторф" до Державної служби геології та надр України про визнання дій неправомірними та скасування рішення,

встановив:

Державне підприємство "Житомирторф" звернулось із позовом до Державної служби геології та надр України, в якому просить:

- визнати протиправними дії Державної служби геології та надр України з державної реєстрації Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Лисс" робіт з геолого-економічної оцінки родовища торфу "Гвоздь" в Олевському, Овруцькому та Лугинському районах Житомирської області, вчинені за державним реєстраційним номером У-17-484/1 від 10.10.2017;

- скасувати рішення (висновки) засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин щодо апробації запасів торфу по матеріалам попередньої геолого-економічної оцінки родовища торфу "Гвоздь" в Олевському, Овруцькому та Лугинському районах Житомирської області, викладені в Протоколі ДКЗ України від 26.12.2017 №4238.

Одночасно із поданням позовної заяви до матеріалів позовної заяви долучено заяву Державного підприємства "Житомирторф" про забезпечення позову, відповідно до змісту якої заявник просить вжити заходів забезпечення адміністративного позовушляхом заборони Державній службі геології та надр України вчиняти будь-які дії, направлені на видачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Лисс" або іншим особам спеціального дозволу на користування надрами родовища "Гвоздь", що знаходиться в Олевському, Овруцькому та Лугинському районах Житомирської області.

В обґрунтування поданої заяви вказує, що вчинення Державною службою геології та надр України вчиняти будь-які дії, направлені на видачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Лисс" або іншим особам спеціального дозволу на користування надрами родовища "Гвоздь" може завдати істотних збитків державі, а також, у разі задоволення позовних вимог, може істотно ускладнити судовий захист та відновлення порушеного права Державного підприємства "Житомирторф".

У відповідності до ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву Державного підприємства "Житомирторф" про забезпечення позову суд дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Положеннями статті 153 КАС України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

Положеннями частини першої статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За приписами п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" №2 від 06.03.2008 року, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь в справі; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таким заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.

Суд зазначає, що забезпечення позову шляхом заборони Державній службі геології та надр України вчиняти будь-які дії, направлені на видачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Лисс" або іншим особам спеціального дозволу на користування надрами родовища "Гвоздь", що знаходиться в Олевському, Овруцькому та Лугинському районах Житомирської області не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Заборона вчинення суб'єкту владних повноважень дій у даному випадку є втручанням суду у дискреційні повноваження Державної служби геології та надр України в частині надання спеціального дозволу на користування надрами.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Крім того, заборона Державній службі геології та надр України вчиняти будь-які дії, направлені на видачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Лисс" або іншим особам спеціального дозволу на користування надрами родовища "Гвоздь" може порушити права та законні інтереси невизначеного кола суб'єктів господарювання - надрокористувачів.

Суд також критично ставиться до посилання заявника на протиправність дій дії Державної служби геології та надр України з державної реєстрації Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Лисс" робіт з геолого-економічної оцінки родовища торфу "Гвоздь" в Олевському, Овруцькому та Лугинському районах Житомирської області, вчинені за державним реєстраційним номером У-17-484/1 від 10.10.2017 та рішення (висновків) засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин щодо апробації запасів торфу по матеріалам попередньої геолого-економічної оцінки родовища торфу "Гвоздь", що викладені в Протоколі ДКЗ України від 26.12.2017 №4238 як підставу для вжиття заходів адміністративного позову та зазначає, що правову оцінку діям контролюючого органу в частині винесення спірного рішення та його правомірності суд надаватиме під час вирішення спору по суті.

Позивачем до заяви про забезпечення позову також не додано належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити подальше виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно з ч.5 ст.154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.8 ст.154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Виходячи з викладених позивачем обставин та вищенаведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заява Державного підприємство "Житомирторф" про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150-154, 156, 243, 248, 256 КАС України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви Державного підприємство "Житомирторф" про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції у строк та в порядку, визначеному статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено: 02 серпня 2018 року.

Суддя О.Г. Попова