Справа № 826/17505/17
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О. Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Луговської Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 травня 2018 року, прийняту за наслідками розгляду справи в порядку письмового провадження, у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, платник податків) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, податковий, контролюючий орган), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві, від 26.04.2017 №1.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому податковий орган просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

У відповіді на відзив скаржник просить задовольнити апеляційну скаргу, посилаючись на те, що обов'язок зі сплати земельного податку виникає в нього з моменту реєстрації прав на землю.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 26.04.2017 №1 на підставі пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в розмірі 24 597,04 грн.

Сума податкового зобов'язання із земельного податку визначена платнику податків за користування земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_2, загальною площею 0,0512 га, що знаходиться під належними позивачу нежилими приміщеннями загальною площею 348,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2

Відповідачем надано розрахунок земельного податку, який проведено наступним чином: 819901,31 грн. (нормативна грошова оцінка земельної ділянки) х 3% (ставка податку).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулася до суду з позовом про його скасування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що право користування позивача земельною ділянкою, за яку нараховано земельний податок, не зареєстровано.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених законодавством.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що згідно з даними державного земельного кадастру він не є користувачем земельної ділянки, за яку йому визначено податкові зобов'язання із земельного податку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції на підставі доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Приписами статті 120 ЗК України закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК України і статтею 377 ЦК України.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Разом з тим пунктом 287.6 статті 287 ПК України (редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, яка діє з 01.01.2015) встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Тобто, в розумінні положень цієї статті, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

З урахуванням характеру спірних правовідносин, застосуванню підлягають положення спеціального закону - Податкового кодексу України (а саме пункт 287.6 цього закону), що мають вищу юридичну силу, в контексті виникнення у фізичної особи обов'язку щодо сплати земельного податку виключно з дати реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

При вирішенні справи колегія суддів враховує положення п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України, якою передбачено, що у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Колегія суддів враховує також правову позицію, висловлену в Остаточному рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», що згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У вказаному рішенні Європейський суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема, у зв'язку з тим, що національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Оскільки за позивачем право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 не зареєстровано, колегія суддів приходить до висновку, що податок на землю позивачу нараховано неправомірно, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Посилання податкового органу на постанову Верховного Суду України від 07.07.2015 по справі № 826/12388/13-а є помилковим, оскільки в цих рішеннях судами розглядалось питання правомірності сплати земельного податку власниками нежилих приміщень (їх частини) у багатоквартирному жилому будинку, що врегульовано відмінними нормами ПК України, а саме: пунктом 287.8 статті 287.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції вирішив справу при з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно з ч. 6 цієї статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями ст.ст. 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 травня 2018 року скасувати.

Прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві, від 26.04.2017 №1.

Стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (02068, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600, 00 грн. (одна тисяча шістсот гривень, 00 коп.).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
О.А. Губська

Повний текст постанови виготовлено 02.08.2018