Справа № 808/1889/18
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року (о 10 год. 45 хв.)Справа № 808/1889/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі Центральне обєднане УПФУ м. Запоріжжя, відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови здійснення розрахунку та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2011 у справі №2а-883/11 за період з 02.08.2010 по день фактичної виплати пенсії, а саме по 16.04.2018;

зобовязати відповідача здійснити розрахунок та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2011 у справі №2а-883/11 за період з 02.08.2010 по день фактичної виплати пенсії, а саме по 16.04.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2011 року по справі № 2а-883/11 зобовязано УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 02.08.2010, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.12.2012 вказана постанова суду залишена без змін. На виконання даної постанови управлінням було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1, в результаті якого нараховано 39 135,68 грн. за період з 02.08.2010 року по 22.07.2011. Вказує, що через тривале невиконання постанови суду позивач був вимушений звернутися до Європейського суду з прав людини. На виконання рішення ЄСПЛ «Кулик та інші проти України» № 10035/07 від 15.06.2017 у квітні 2018 року він отримав заборгованість по виплаті його пенсії згідно з постановою суду від 05.04.2011 року у розмірі 39135,68 грн. Таким чином, позивач, починаючи з 02.08.2010, не у повному обсязі отримував свою пенсію, що встановлено як судовими рішеннями національних судів, так і рішенням Європейського суду з прав людини, а тому має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати. Зауважує, що у квітні 2018 року звернувся до відповідача із заявою про здійснення розрахунку та виплати йому компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована йому на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2011 за період з 02.08.2010 року по день фактичної виплати пенсії, а саме по 16.04.2018 року, однак 07 травня 2018 року відповідач своїм листом № 269/Г-9 відмовив позивачу у здійсненні розрахунку та виплати такої компенсації. Посилаючись на незаконність вказаної відмови, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 25.05.2018 відкрите провадження в адміністративній справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначене перше судове засідання на 22 червня 2018 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

15.06.2018 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (№ 18585), у якому, зокрема, зазначає, що нарахована сума на виконання судового рішення не виплачувалася управлінням Пенсійного фонду України. Фінансування таких витрат проводиться виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Вказує, що зобов'язання за постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2011 у справі №2а-883/11 фактично було прийнято державою в особі Міністерства юстиції України та казначейською службою, в порядку виконання рішення Європейського суду з прав людини, через відсутність, з об'єктивних причин, в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відповідного бюджетного асигнування, а тому просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві, зокрема.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2011 по справі № 2а-883/11, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.12.2012, зобовязано УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 02.08.2010, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат.

На виконання даної постанови управлінням було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1, в результаті якого нараховано 39 135,68 грн. за період з 02.08.2010 по 22.07.2011.

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, на виконання рішення ЄСПЛ «Кулик та інші проти України» № 10035/07 від 15.06.2017 у квітні 2018 року ним отримано заборгованість по виплаті пенсії згідно з постановою суду від 05.04.2011 у розмірі 39 135,68 грн.

Таким чином, фактична виплата заборгованості з виплати пенсії відбулася лише 16 квітня 2018 року, що підтверджено заявою позивача до ЗОУ АТ «Ощадбанк» на видачу готівки від 16.04.2018.

Стосовно особи відповідача, слід зазначити, що відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 21.12.2016 управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя та управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя обєднані шляхом злиття у Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, яке є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя.

У квітні 2018 року звернувся до відповідача із заявою про здійснення розрахунку та виплати йому компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована йому на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2011 за період з 02.08.2010 року по день фактичної виплати пенсії, а саме по 16.04.2018 року, однак 07 травня 2018 року відповідач своїм листом № 269/Г-9 відмовив позивачу у здійсненні розрахунку та виплати такої компенсації. В своєму листі від 07.05.2018 № 269/Г-9 відповідач зазначає, що доплату по проведенню перерахунку пенсії нараховано в сумі 39135,68 грн. та, на думку відповідача, вона носить разовий характер, а тому нарахування компенсації втрат частини доходу не здійснюється.

Не погодившись із діями відповідача щодо відмови в здійсненні розрахунку та виплати компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 46 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджений Постановою КМУ від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159), для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до статей 1,2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» закріплено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За нормами статті 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону).

Положеннями вказаного порядку визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (п. 4 Порядку №159).

Згідно з пунктами 5 - 7 Порядку №159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць та проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, зокрема коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.11.2014 у справі № 21-518а14) основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03.05.2018 у справі № 703/5652/15-а, від 20.02.2018 у справі № 522/5664/17, від 20.02.2018 у справі № 336/4675/17.

З урахуванням цього, суд не приймає доводи відповідача, що виплачена за рішенням суду пенсія не є доходом громадянин та має разовий характер.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно із ст. 6 Закону 2050-ІІІ компенсацію виплачують, в тому числі, за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Таким чином, кошти, які підлягають нарахуванню у порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, дія вищенаведених нормативних актів поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії), і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

У відповідності до наведених норм законодавства відповідач у зв'язку із порушенням встановлених строків щомісячних виплат пенсії має здійснити компенсацію втрати позивачу частини доходів у порядку передбаченому Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки позивач на підставі пунктів 8, 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо стягнення судового збору не вирішується.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: 69002, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, буд. 2-б, ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати противоправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови у здійсненні розрахунку та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2011 по справі № 2а-883/11 за період з 02.08.2010 по день фактичної виплати пенсії, а саме по 16.04.2018.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2011 по справі № 2а-883/11 за період з 02.08.2010 по день фактичної виплати пенсії, а саме по 16.04.2018.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак