Справа № 537/5898/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2018 року

Київ

справа №537/5898/16-а

адміністративне провадження №К/9901/19151/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - управління ПФУ) на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 14 березня 2017 року (суддя Хіневич В.І.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2017 року (судді Бондар В.О., Кононенко З.О., Калитка О.М.) у справі № 537/5898/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління ПФУ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення управління ПФУ від 29 листопада 2016 року № 347 щодо відмови в перерахунку її пенсії; зобов'язати управління ПФУ здійснити перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1, починаючи з 01 січня 2016 року на підставі довідки прокуратури Полтавської області від 17 жовтня 2016 року № 18-592/вих16 у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників згідно зі статтею 501 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ); зобов'язати управління ПФУ подати в десятиденний строк з моменту набрання чинності постановою звіт про виконання цієї постанови суду.

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області постановою від 14 березня 2017 року позовні вимоги задовольнив.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що управління ПФУ при розгляді заяви ОСОБА_1 перерахунок пенсії повинно було про керуватися частинами тринадцятою та вісімнадцятою статті 501 Закону № 1789-ХІІ, яка у зв'язку з прийняттям Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ) змін не зазнала, а тому відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії позивача на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ є неправомірною.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Управління ПФУ не погодилося із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і звернулося із касаційною скаргою про їх скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Покликається на те, що суди попередніх інстанцій помилково застосовують норми, які втратили чинність, оскільки позивач звернувся до відповідача в жовтні 2016 року із заявою про перерахунок пенсії на підставі статті 501 Закону № 1789-ХІІ, тоді як з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII).

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є інвалідом першої групи «Б» за загальним захворюванням та пенсіонером, який перебуває на обліку в управлінні ПФУ і з 06 лютого 2012 року отримує пенсію, у зв'язку із втратою годувальника відповідно до статті 501 Закону № 1789-ХІІ, що не спростовувалось представником відповідача.

Представник відповідача не заперечував, що ОСОБА_1 24 жовтня 2016 року письмово зверталася до управління ПФУ із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку з втратою годувальника, призначеної відповідно до статті 501 Закону № 1789-ХІІ, до якої додала довідку від 17 жовтня 2016 року № 18 592/вих16 про заробітну плату на посаді прокурора району станом на 01 грудня 2015 року.

Розпорядженням від 27 жовтня 2016 року № 156158 пенсію ОСОБА_1 було перераховано.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листом від 14 жовтня 2016 року № 6767/02-22 повідомило управління ПФУ про неправомірність перерахунку пенсії ОСОБА_1

Рішенням від 29 листопада 2016 року управління ПФУ відмовило ОСОБА_1 в перерахунку пенсії на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом № 1789-ХІІ. Зокрема, статтею 501 цього Закону, за якою позивачу призначено пенсію, визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина тринадцята цієї статті).

Частина вісімнадцята статті 501 цього Закону у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

За частиною сімнадцятою цієї самої статті членам сімей прокурора або слідчого (батькам, дружині, чоловіку, дітям, які не досягли 18 років або старшим цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення ними 18 років, а тим, які навчаються, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку), які були на його утриманні на момент смерті, призначається пенсія на випадок втрати годувальника, за наявності у нього стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім'ї.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 501 Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції: «Умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Таким чином, повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 01 січня 2015 року законодавець делегував Уряду.

Урядом відповідний нормативно-правовий акт не прийнято і умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, згідно з Прикінцевими положеннями якого визнано такими, що втратив чинність Закон № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 462, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 501, частини третьої статті 512, статті 53 щодо класних чинів.

Отже, на час прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - постанова № 1013), а також на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії положення статті 501 Закону № 1789-ХІІ, що регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

За частиною двадцятою статті 86 Закону № 1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постанова № 1013, якою підвищено розміри заробітку працівникам прокуратури та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01 грудня 2015 року не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачеві на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Положення Закону № 76-VIII, якими частину вісімнадцяту статті 501 Закону № 1789-XII та частину двадцяту статті 86 Закону № 1697-VII викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України. Понад те, у рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 цей Суд вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи наведені положення, з 01 грудня 2015 року - початку застосування постанови № 1013 та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом № 1697-VII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за статтею 501 Закону № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року (справа № 711/6019/16-а), двох від 2 березня 2018 року (справа № 264/1617/17, № 761/21804/17).

Зі сказаного можна підсумувати, що проаналізоване нормативне регулювання права прокурорів і слідчих прокуратури на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, підстав та умов призначення або перерахунку пенсії за вислугу років спрямовані насамперед на прокурорів і слідчих прокуратури, які набули право на пенсію за вислугу років або могли набути на час дії положень статті 501 Закону № 1789-ХІІ в редакції до внесення до неї змін Законом № 76-VIII. Певним чином правила цієї статті могли мати значення і впливати на право членів сім'ї прокурора або слідчого прокуратури, які були на їх утриманні на момент смерті і після якої їм була призначена пенсія на випадок втрати годувальника.

Проте, про що згадано у цій постанові вище, на час виникнення спірних правовідносин положення, які встановлювали право на перерахунок пенсії прокурорам чи слідчим прокуратури у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідній категорії прокурорсько-слідчих працівників на підстав статті 501 Закону № 1789-ХІІ зазнали змін, які не дають підстав і для задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог.

Відповідно до частин першої - третьої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили фактичні обставини, однак помилково застосували норми матеріального права щодо розглядуваних правовідносин. Обставини справи не потребують додаткового дослідження доказів. Підставами для втручання в судові рішення є неправильне розуміння і порушення норм матеріального права, які є достатніми для того, щоб їх скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити.

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 14 березня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі № 537/5898/16-а скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко