Справа № 820/762/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції : Єгупенко В.В.

01 серпня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/762/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Перцової Т.С.

суддів: Курило Л.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

представників сторін : позивача - ОСОБА_1, відповідача - Михайлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 (11:43 год., повний текст складено 11.06.18) по справі № 820/762/18

за позовом ОСОБА_3

до Караванської сільської ради Нововодолазького району Харківської області

про визнання незаконним та нечинним рішення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3, позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Караванської сільської ради Нововодолазького району Харківської області (далі по тексту - сільрада, відповідач), в якому, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просила визнати рішення V сесії VІІ скликання Караванської сільської ради від 19.01.2016 "Про внесення змін і доповнень до Рішення ХХХХV сесії VІ скликання Караванської сільської ради від 14.07.2015 "Про справляння податків та зборів на території Караванської сільської ради" - незаконним та нечинним з моменту прийняття вказаного рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 по справі № 820/762/18 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) до Караванської сільської ради Нововодолазького району Харківської області (Харківська область, Нововодолазький район, село Караван, вул. Молодіжна, 68) про визнання незаконним та нечинним рішення - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення пп.пп.12.3.4 п.12.3, п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України, п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», неповноту з'ясування судом обставин справи в частині наведення не в повному обсязі правової позиції позивача, незазначення змісту відзиву відповідача, та, як наслідок, ненадання правової оцінки всім доводам позивача та відповідача, невідповідність висновків суду обставинам справи в частині невмотивованості судового рішення, просить суд апеляційної інстанції постанову рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 по справі № 820/762/18 скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що рішення Караванської сільської ради від 19.01.2016 не було в установленому порядку офіційно оприлюднено, а тому не набуло статусу нормативно-правового акту з питань оподаткування місцевими податками та зборами, є протиправним і нечинним. Також звертає увагу на те, що оскільки п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» не були внесені зміни безпосередньо до Податкового кодексу України, вказана норма не є нормою податкового законодавства і у розумінні пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України не повинна була застосовуватися до спірних відносин.

Представник позивача в судовому засідання вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Стверджує, що сільрада при прийнятті оскаржуваного рішення діяла у межах та у спосіб, що визначений Конституцією України та законами України, а тому позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 січня 2016 року Караванською сільською радою Нововодолазького району Харківської області було прийнято рішення V сесії VІІ скликання "Про внесення змін і доповнень до Рішення 45 сесії 7 скликання Караванської сільської ради від 14.07.2015 "Про справляння податків та зборів на території Караванської сільської ради", яким встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Караванської сільської ради для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, де перебувають у власності фізичних та юридичних осіб з розрахунку за 1 кв. метр бази оподаткування в розмірі: житловий будинок, квартира - 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного ( податку ) року; котедж, будівлі готельні, будівлі офісні, будівлі торговельні, будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 2% від розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітної (податкового) року, господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні бойлери - 0,1 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року; гаражі - гаражі (наземні й підземні) та вкриті автомобільні стоянки - 1 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року; садовий будинок, дачний будинок - 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року; інші типи нежитлових будівель - 2,0 % від розміру мінімальної заробітної плати , встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року (а.с.15-17).

Пункт 1.4.1 частини 1 Рішення доповнено підпунктом 1.4.3 наступного: змісту: "за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири ) та або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"- "г" цього під пункту, збільшується на 2500 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості його частку).

Вважаючи рішення Караванської сільської ради від 19.01.2016 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання його незаконним та нечинним з моменту прийняття.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та правомірності оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом.

Згідно з пунктом 4.4 статті 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад (пункт 8.3 статті 8 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно.

Згідно статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, податок на нерухоме майно згідно з ПК України є місцевим податком.

Особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України встановлює тільки перелік дозволених до впровадження місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв, - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Місцеві ради відповідно до пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу України в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Тобто безпосереднє встановлення місцевих податків, у тому числі податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено ПК України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та статтею 143 Конституції України.

Згідно з пунктом 12.3. статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1. п.12.3 ст.12 ПК України).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням V сесії VІІ скликання Караванської сільської ради від 19.01.2016 "Про внесення змін і доповнень до Рішення ХХХХV сесії VІ скликання Караванської сільської ради від 14.07.2015 "Про справляння податків та зборів на території Караванської сільської ради" сільрадою встановлено в певних розмірах, в залежності від виду об'єкта нерухомості, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Караванської сільської ради.

Положеннями частини 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

У відповідності до частини 1 статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" (ч.12 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

У відповідності до частини 5 ст.12 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Колегією суддів встановлено, що вказане рішення було офіційно розміщено 19.01.2016 на спеціальних інформаційних стендах Караванської сільської ради, що розташовані в будівлі сільської ради та поруч з нею.

Крім того, з пояснень представника відповідача встановлено, що в зв'язку відсутністю власних веб-сторінки та офіційного друкованого засобу масової інформації публікація усіх рішень, які приймаються Караванською сільською радою, у тому і числі і спірного рішення, здійснюється на офіційному веб-сайті в мережі Інтернет районної ради Нововодолазького району.

Відповідно підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Разом з цим, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015 № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", який набрав чинності 01.01.2016 (далі по тексту - Закон № 909-VIII) установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Положення Закону № 909-VIII є чинними і у встановленому порядку неконституційними не визнавалися, отже підлягають застосуванню.

Слід відмітити, що саме положеннями Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" визначено вимоги щодо офіційного оприлюднення регуляторних актів, до яких віднесено і спірне рішення.

Однак, враховуючи, що Законом № 909-VIII законодавець на 2016 рік зазначив не застосовувати вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", колегія суддів не вбачає порушень в оприлюдненні відповідачем оскаржуваного рішення про встановлення місцевих податків, у тому числі по критеріям умов та строків оприлюднення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що спірне рішення в порушення підпункту 12.3.4 пункту 12.3 ст.12 ПК України не було оприлюднено у встановленому законом порядку, як на підставу для визнання його нечинним, не можуть бути прийнятними.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладену у постанові від 15.05.2018 по справі № 806/2461/17.

Виходячи зі змісту назви та тексту Закону № 909-VIII, останній є заме Законом про внесення змін до Податкового кодексу України, а тому посилання апелянта на те, що пункт 4 Прикінцевих положень Закону № 909-VIII не є нормою податкового законодавства і не відноситься до норм, якими вносяться зміни до ПК України, є хибними.

З урахуванням правила дії закону у часі, спірного періоду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до спірних відносин положень Закону № 909-VIII в першу чергу в порівнянні з підпунктом 4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України.

Як визначено п.18 ст.4 КАС України, нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що приймаючи рішення V сесії VII скликання від 19.01.2016, Караванська сільська рада діяла на підставі Закону № 909-VІІІ.

Судами при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 35,7 кв.м.; домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 45,5 кв.м.; будинку за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 137,4 кв.м.

Також у власності позивача перебувають об'єкти нежитлової нерухомості: нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_5 загальною площею 179,3 кв.м.; нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_6 загальною площею 453,1 кв.м.; комплекс нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_7 загальною площею 2961,3 кв.м.; нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_8 загальною площею 110,1 кв.м.; комплекс за адресою: АДРЕСА_9 загальною площею 3052,9 кв.м.

Звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, ОСОБА_3 зазначала, що на підставі встановлених рішенням Караванської сільської ради від 19.01.2016 Головним управлінням ДФС у Харківській області їй було визначено суми грошових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. У відповіді на відзив позивач вказала, що за 2016 рік податок на нерухоме майно контролюючим органом нараховано у розмірі 186882 грн., що є більшим, порівняно з 2015 роком. Податкові повідомлення - рішення, якими ОСОБА_3 нараховано грошові зобов'язання, позивачем оскаржено у судовому порядку.

По суті, ОСОБА_3 висловлює незгоду із розміром податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який вона вважає завищеним.

Підпункт 266.1.1 пункту 266.1, підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначають, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 263 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", яка діяла з 1 січня до 31 грудня 2016 року) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України).

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України регламентовано, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Абзацом другим статті 8 Закону України від 25 грудня 2015 року № 928-VIII "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривень.

Розмір ставок податків на нерухоме майно, встановлені оскаржуваним рішенням Караванської сільської ради від 19.01.2016, не перевищують три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вказаної процесуальної норми права відповідач довів правомірність оскаржуваного рішення V сесії VІІ скликання Караванської сільської ради від 19.01.2016 "Про внесення змін і доповнень до Рішення ХХХХV сесії VІ скликання Караванської сільської ради від 14.07.2015 "Про справляння податків та зборів на території Караванської сільської ради", що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів зауважує, що ненаведення в рішенні суду першої інстанції в повному обсязі правової позиції позивача, незазначення змісту відзиву відповідача не є порушенням норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення у розумінні частин 2 та 3 статті 317 КАС України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 по справі № 820/762/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Л.В. Курило С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 06.08.2018.