Справа № 805/2430/16-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2018 року

Київ

справа №805/2430/16-а

адміністративне провадження №К/9901/36410/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго»

на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року у справі № 805/2430/16-а (судді: Сухарьок М.Г., Блохін А.А., Гаврищук Т.Г.)

за позовом Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго»

про стягнення податкового боргу в розмірі 136 594,54 грн.

В С Т А Н О В И В:

3 серпня 2016 року Маріупольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - позивач, Маріупольська ОДПІ ГУ ДФС) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (далі - відповідач, ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго») про стягнення податкового боргу в розмірі 136 594,54 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 5.10.2016 року у задоволенні позову відмовлено з підстав звільнення платника податків від сплати самостійно визначених в податкових деклараціях з плати за землю та з земельного податку з юридичних осіб в силу дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ, який є спеціальним до даних правовідносин податкових зобов'язань.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року апеляційну скаргу Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 5.10.2016 року задоволено, постанову суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволений, стягнуто з розрахункових рахунків ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» податковий борг в розмірі 136 594, 54 грн. у зв'язку з тим, що Закон України № 1669-VII не розповсюджується на відповідача, та останнім не подано до позивача в рамках статті 50 Податкового Кодексу уточнюючого розрахунку про зменшення самостійно задекларованої суми податкових зобов'язань, визначених в податкових деклараціях з плати за землю та з земельного податку з юридичних осіб.

Не погоджуючись із прийнятою судом апеляційної інстанції постановою, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просив скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив, що сума стягнення податкового боргу виникла на підставі несплати самостійно визначених товариством в податкових деклараціях від 17.02.2016 року: № (за період з 1.03.2016 року по 30.05.2016 року), № (за період з 30.04.2016 року по 30.05.2016 року), № № (за період з 1.03.2016 року по 30.05.2016 року), № (за період з 1.03.2016 року по 30.05.2016 року) податкових зобов'язань з земельного податку з юридичних осіб та орендної плати за землю. Проте судом не враховано, що оскільки орендовані відповідачем земельні ділянки розташовані у місці, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція, то відповідач в силу вимог статей 6 та 7 Закону України № 1669-VII, які є спеціальними по відношенню до відповідача, звільняється від орендної плати за ці земельні ділянки за спірний період. Оскільки норми статті 6 та 7 вказаного Закону № 1669-VII мають пряму дію, платнику податків не потрібно додаткового отримання Сертифікату ТПП про засвідчення форс-мажорних обставин на період дії АТО.

Позивач процесуальним правом надати письмові заперечення не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами справи передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначений склад колегії суддів, до якої входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, сума, пред'явлена позивачем до стягнення з відповідача в розмірі 136 594,54 грн включає суму податкового боргу:

- з орендної плати з юридичних осіб у сумі 34 419,72 грн, який утворився внаслідок: несплати самостійно визначених сум податкового зобов'язання відповідно до податкової декларації з плати за землю № від 17.02.2016 р. (за період з 01.03.2016 року по 30.05.2016 року);

- з земельного податку з юридичних осіб у сумі 102 174,82 грн., який утворився внаслідок несплати самостійно визначених сум податкових зобов'язань: відповідно до податкової декларації з плати за землю № від 17.02.2016 р. (за період з 30.04.2016 року по 30.05.2016 року) в розмірі 121,46 грн., відповідно до податкової декларації з плати за землю № від 17.02.2016 р. (за період з 01.03.2016 року по 30.05.2016 року) в розмірі 23207,84 грн., відповідно до податкової декларації з плати за землю № від 17.02.2016 р.(за період з 01.03.2016 року по 30.05.2016 року) в розмірі 61 315,76 грн., відповідно до податкової декларації з плати за землю № від 17.02.2016р.(за період з 01.03.2016 року по 30.05.2016 року) в розмірі 17 529,76 грн.

Суд апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги про стягнення цієї суми боргу з відповідача, виходив з того, що по-перше, вимоги Закону України № 1669-VII не розповсюджуються на спірні правовідносини, а по-друге: відповідачем не надано в розумінні вимог статті 50 Податкового кодексу України позивачеві уточнюючого розрахунку про зменшення задекларованої раніше в податкових деклараціях суми податкового зобов'язання. Суд першої інстанції, навпаки, відмовляючи у задоволенні позовних вимог зазначив на звільненні позивача від сплати орендної плати за землю та земельного податку з юридичних осіб, як то передбачено статтями 6 та 7 Законом України № 1669-VII, які є спеціальними для застосування до даних правовідносин.

Тобто спірним питанням даної справи є несплата відповідачем податкових зобов'язань, самостійно визначених в податкових деклараціях з плати за землю за період з 01.03.2016 року по 30.05.2016 року в розмірі 136 594,54 грн, з врахуванням вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII.

З приводу викладеного суд зазначає наступне.

Як встановлено підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов'язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Платники плати за землю самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями (пункт 286.2 статті 286 Податкового кодексу України).

Податкове зобов'язання щодо плати за землю визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (пункт 287.3 статті 287 Податкового кодексу України).

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 Податкового Кодексу України).

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (далі - ЗУ № 1669-VII), який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено: під час проведення антитерористичної операції звільнити суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до частини 3 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669 Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 від 14.04.2014, у період з 14.04.2014 року до її закінчення.

На виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція. До цього переліку входить і місцезнаходження орендованих земельних ділянок - м. Маріуполь, с. Виноградне, м. Краматорськ.

При цьому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» (від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», від 05 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053»), м. Маріуполь, с. Виноградне, м. Краматорськ, також віднесені до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Крім цього суд звертає увагу, що з 8 червня 2016 року стаття 6 ЗУ № 1669-VII викладена в новій редакції, а саме, визначено, що звільняються суб'єкти господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

У відповідності до частини четвертої статті 4 даного Закону перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію ( Розпорядження КМУ від 07.11.2014 № 1085-р).

У межах спірних правовідносин спірним періодом є період з березня 2016 року по травень 2016 року, тобто в період дії статті 6 Закону України № 1669 до вищенаведених змін.

В позові Маріупольська ОДПІ ГУ ДФС посилається на те, що податковий борг в розмірі 136 594,54 грн утворився внаслідок: несплати самостійно визначених сум податкового зобов'язання в сумі 34 419,72 грн відповідно до податкової декларації з плати за землю № від 17.02.2016 р. (за період з 01.03.2016 року по 30.05.2016 року); податковий борг з земельного податку з юридичних осіб у сумі 102 174,82 грн утворився внаслідок несплати самостійно визначених сум податкового зобов'язання відповідно до податкової декларації з плати за землю: № від 17.02.2016 р. (за період з 30.04.2016 року по 30.05.2016 року) в розмірі 121,46 грн., відповідно до податкової декларації з плати за землю № від 17.02.2016 року (за період з 01.03.2016 року по 30.05.2016 року) в розмірі 23207,84 грн., відповідно до податкової декларації з плати за землю № від 17.02.2016 р.(за період з 01.03.2016 року по 30.05.2016 року) в розмірі 61 315,76 грн., відповідно до податкової декларації з плати за землю № від 17.02.2016 р. (за період з 01.03.2016 року по 30.05.2016 року) в розмірі 17 529,76 грн.

Позивач також посилався в позові на те, що відповідачу 3.03.2016 року виставлено податкову вимогу № 128-17 форми «Ю» про наявність станом на 2.03.2016 року податкового боргу за узгодженими грошовим зобов'язаннями у розмірі 5 801,96 грн. (арк. справи 43).

Крім цього в матеріалах справи наявні податкові вимоги, направлені на адресу відповідача:

-від 1.03.2016 року форми «Ю» № 8966-17, з якої вбачається, що станом на 29.02.2016 року загальна сума податкового боргу платника за узгодженими грошовими зобов'язаннями складає 4 382,44 грн. (арк. справи 41);

-від 28.04.2016 року форми «Ю» № 10419-17, з якої вбачається, що станом на 28.04.2016 року загальна сума податкового боргу платника за узгодженими грошовими зобов'язаннями складає 23 933,87 грн. (арк. справи 41);

Отже спірним періодом даної справи є період з березня 2016 року по травень 2016 року, тому колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач звільнений від обов'язку сплати орендної плати за землю з 14 квітня 2014 року (у даному випадку з березня 2016 року по травень 2016 року) у відповідності до статті 6 Закону України № 1669-VII, яка є спеціальною по відношенню до даних правовідносин та розповсюджується на платника за умови наявності орендованої земельної ділянки на території, яка входить до переліку населених пунктів, де проводилась АТО.

Висновки апеляційного суду, на відміну від суду першої інстанції, не відповідають правильному змісту правового регулювання вищенаведених норм, а тому у суду апеляційної інстанції не було підстав, встановлених ст. 202 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваного судового рішення), для скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 352 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.ст. 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року у справі № 805/2430/16-а, - задовольнити.

Скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року у справі № 805/2430/16-а та залишити в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 5.10.2016 року у справі № 805/2430/16-а.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко