Справа № 805/3504/18-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2018 р. Справа№805/3504/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2018 року шляхом надсилання поштою позивач, Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Державного підприємства «Селидіввугілля», про стягнення адміністративно-господарських санкцій. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач не створив у 2017 році робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно до законодавчо встановленого нормативу. З посиланням на статті 19, 20 Закону України №875-12 від 21.03.1991 «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», постанову Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», позивач просив стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у 2017 році у сумі 5124442,77 гривень та пеню в сумі 79941,31 гривень.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача становила 8524 осіб, тому відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» на підприємстві мало бути працевлаштована 341 особа з інвалідністю, але фактично за даними звіту на підприємстві працювало лише 290 особи, тобто не виконано норматив робочого місця. Згідно розрахунку, сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2017 році склала 5124442,77 гривень. Відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та пункту 4 «Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів» порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120% річних облікової ставки Національного банку України за кожний календарний день прострочення. У зв'язку з цим станом на 11 травня 2018 року сума нарахованої пені складає 79941,31 гривень.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі у зв'язку з тим, що відповідач вжив усіх передбачених законодавством заходів для працевлаштування інвалідів, а саме протягом 2017 року надавав звіти про наявність вакансій форми №3-ПН. Протягом 2017 року підприємством були працевлаштовані 22 особи з інвалідністю, 4-х з яких на підставі форми 3-ПН та направлень Селидівського міського центру зайнятості.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

Державне підприємство «Селидіввугілля» було зареєстровано як юридична особа та йому присвоєно ідентифікаційний . 6 червня 2005 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців був зроблений запис про включення відомостей про юридичну особу відповідача до ЄДР за номером 97000226 (а.с. 103-105).

Протягом 2017 року щомісячно до Селидовського міського центру зайнятості, були направлені звітності «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», відповідно до яких були направлені для працевлаштування інваліди (а.с. 110-131).

23 січня 2018 року позивачем був зареєстрований «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік» за даними якого середньооблікова кількість інвалідів у відповідача становить 290 особи з необхідних 341. Фактично у 2017 році у відповідача працювало 51 інваліди (а.с. 6).

21 травня 2018 року на ім'я Директора Селидівського міського центру зайнятості був надіслано лист №11/81, про надання інформації про кількість працевлаштованих інвалідів (а.с. 108).

24 травня 2018 року листом №02/1509 Селидівським центром зайнятості було повідомлено про направлення та працевлаштування інвалідів (а.с. 109).

14 червня 2018 року довідкою №11/97 Державне підприємство «Селидіввугілля» повідомило що протягом 2017 року прийнято на роботу 22 інваліда (а.с. 132).

14 червня 2018 року листом №11/98 Державне підприємство «Селидіввугілля» повідомило про кількість штатних працівників облікового складу (осіб) в цілому по ДП «Селидіввугілля» (а.с. 133-134).

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-ХІІ) законодавство про соціальну захищеність інвалідів в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 18-1 Закону №875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Статтею 19 Закону №875-ХІІ встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до статті 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Отже, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

З аналізу норм Закону №875-ХІІ вбачається, що обов'язок щодо працевлаштування інвалідів покладено як на суб'єктів господарювання так і на державу, від імені якої діють відповідні державні служби зайнятості.

Обов'язок суб'єкта господарювання полягає у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування інвалідів, створенні умов праці та надання інформації державній службі зайнятості, необхідної для працевлаштування інвалідів. В той же час, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України від 05.07.2012 №5067-VI «Про зайнятість населення», в редакції Закону України №2249-VIII від 19.12.2017, роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Порядок подання інформації про наявність вакансій врегульований наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання».

Вказаним Порядком встановлена єдина форма призначена для інформування центру зайнятості та населення про наявність вільних робочих місць, в тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та порядок її подання.

На протязі 2017 року відповідач виділяв робочі місця для працевлаштування інвалідів, про що інформував Селидівський міський центр зайнятості шляхом надання звітів про наявність вакансій та потребу у працівниках за формою №3-ПН та прийняв на роботу чотирьох інвалідів, які були направлені для працевлаштування.

Позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України на спростування зазначених обставин.

Зважаючи на викладене, та враховуючи що відповідачем вчинено всі передбачені чинним законодавством заходи спрямовані на працевлаштування інвалідів, однак робочі місця протягом 2017 року залишились вакантними з незалежних від Державного підприємства «Селидіввугілля» причин, суд дійшов висновку, що Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не має правових підстав вимагати сплати відповідачем адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для інвалідів, працевлаштування яких здійснюється органами державної влади, місцевого самоврядування та громадськими організаціями інвалідів за умови наявності вакантних робочих місць, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постановах від 02.04.2013 у справі № 21-95а13 та від 26.06.2012 у справі № 21-105а12.

Питання розподілу судових витрат слід вирішити в порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України: судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 205, 241-246, 250, 251, 255, 263, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні позовних вимог Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (місцезнаходження: 87528, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, буд. 1А, ) до Державного підприємства "Селидіввугілля" (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К.Маркса, буд.41, ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій, - відмовити повністю.

Повний текст рішення складений 06 серпня 2018 року.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Донецького окружного адміністративного суду у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Циганенко А.І.