Справа № 819/1234/17
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/1511/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Кухтея Р.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Калина 2» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «КАЛИНА 2» до Відділу з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, ОСОБА_2, Приватний підприємець ОСОБА_3, про скасування державної реєстрації права власності, скасування рішення державного реєстратора, зобов'язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Мартиць О.І.,

час ухвалення рішення: 15:29:11,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 22.01.2018 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСББ «КАЛИНА 2» звернулось до суду з адміністративним позовом до Відділу з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації, ОСОБА_1, ОСОБА_2, яким з врахуванням уточнення позовних вимог просило: скасувати державну реєстрацію права власності за реєстраційним записом про право власності № 3807591 на об'єкт нерухомого майна № 52, нежитлове приміщення загальною площею 337,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1; скасувати рішення від 12.12.2013 року індексний номер № 8961000 державного реєстратора реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Хомко Ю.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо реєстрації права приватної власності 1/1 частки вказаного нежитлового приміщення за ОСОБА_2; зобов'язати відповідача внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на вказані нежитлові приміщення.

Ухвалами від 28.11.2017 суд замінив неналежних відповідачів та визнав ОСОБА_1 і ОСОБА_2 третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, а також залучив до участі у справі ПП ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що твердження ОСББ «КАЛИНА 2» про порушення оскарженим рішенням реєстратора прав співвласників багатоквартирного будинку, зважаючи, що спірне приміщення є допоміжним, а тому всі власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівними у праві володіти, користуватися та розпоряджатися ним, суд вважає безпідставним, оскільки у даному випадку, як вбачається із досліджених у ході судового розгляду справи доказів, мова йде не про допоміжне, а про нежитлове приміщення, яке являється самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Також суд вказав, що для проведення державної реєстрації права власності на дане приміщення ОСОБА_2 подала всі необхідні документи, а тому, на думку суду, у реєстратора не було жодних підстав для зупинення державної реєстрації чи відмови у такій реєстрації, а при прийнятті оскарженого рішення державний реєстратор діяв у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством. В свою чергу, позивач не надав доказів неправомірності дій державного реєстратора чи порушення порядку державної реєстрації, а також належних доказів порушення його законних прав.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в 2008 році між ПП ОСОБА_1 та фізичними особами, які в подальшому об'єдналися в ОСББ «КАЛИНА 2», були укладені угоди пайової участі у фінансуванні будівництва багатоповерхового будинку по АДРЕСА_1. Об'єкт був введений в експлуатацію у 2012 році. Відповідно до положень угоди пайової участі ПП ОСОБА_1 була уповноважена укладати та виконувати угоди, пов'язані з його будівництвом та зобов'язалася закінчити будівництво згідно з проектом. В лютому 2017 року при огляді будинку було виявлено самовільне встановлення дверей з замком на одному із входів до підвального приміщення і з'ясовано, що всупереч діючому законодавству, після здачі будинку в експлуатацію, ПП ОСОБА_1 самовільно провела перепланування підвального приміщення, а в подальшому частину підвалу загальною площею 337,5 кв. м було зареєстровано як нежитлове приміщення приватної власності третьої особи у справі ОСОБА_2 на підставі рішення державного реєстратора Хомко Ю.М. від 12.12.2013 року індексний номер № 8961000. Вказаним рішенням державного реєстратора, на думку позивача, порушені майнові права мешканців будинку - членів ОСББ «КАЛИНА 2», оскільки у даному випадку зареєстровано право власності на допоміжне приміщення - підвал, яке є спільною сумісною власністю співвласників, що є очевидно незаконним та порушує право спільної власності співвласників багатоквартирного будинку. Зокрема, позивач посилається на норми ст. 382 Цивільного кодексу України, яка визначає, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Тому позивач вважає, що у даному випадку місця загального користування та допоміжні приміщення є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку. Таким чином, спірне рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права приватної власності на спірне нежитлове приміщення є незаконним та підлягає скасуванню. Той факт, що спірне приміщення належить саме до числа допоміжних приміщень будинку, а саме є частино підвалу, підтверджується: робочим проектом будівництва, в пояснювальній записці до якого зазначено, що під частиною будинку запроектовано підвал для прокладки інженерних мереж та ліній електропередач; інвентарною справою, в якій є план підвального приміщення, та журнал підрахунку площі, де зазначено, що площа підвалу становить 687,8 кв. м; актом приймання-передачі будинку, в якому зазначено, що загальна площа допоміжних приміщень 1501,8 кв. м, в тому числі підвал 687,8 кв. м. Також позивач наголошує, що спірне приміщення є саме допоміжним, а не нежитловим, не ізольоване від мереж будинку і окремо не використовується. Крім того, ОСОБА_2 не є мешканкою будинку по АДРЕСА_1, не брала пайової участі у фінансуванні його будівництва і не зверталась за отриманням дозволу про передання їй у власність частини підвалу. Також, на думку позивача, ОСОБА_2 не могла подати державному реєстратору всіх передбачених законодавством документів, необхідних для реєстрації права власності на спірне приміщення або подала сфальсифіковані документи, а також вона не є належною особою, яка має право звертатись з відповідною заявою. Зокрема, позивач зазначає, що на момент подання заяви про реєстрацію права власності паспорт ОСОБА_2 був недійсний, оскільки в нього не була вклеєна фотографія при досягненні позивачем 25-річного віку. Дані технічного паспорта на спірне приміщення суперечать вимогам закону, робочому проекту, інвентарній справі будинку та декларації про готовність об'єкта до експлуатації, оскільки в цих документах відсутні відомості про наявність у багатоквартирному будинку нежитлового приміщення площею 337,5 кв. м. А наявні в матеріалах реєстраційної справи копії угоди пайової участі ОСОБА_2 у фінансуванні будівництва від 18.11.2011 року № 60, акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 03.12.2013 року; довідки від 04.12.2013 року № 58 про те, що ОСОБА_2 дійсно розрахувалася за нежитлове приміщення та список мешканців, виданий 04.12.2013 року СК «Гарант-Дім»/СПД ОСОБА_1, не завірені у встановленому законом порядку і ОСОБА_2 не надала суду їх оригіналів, тому, на думку позивача, ці документи не можуть братись судом до уваги відповідно до норм ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому повністю заперечує вимоги та доводи апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а оскаржене рішення суду першої інстанції законним. Зокрема, зазначає, що дії державного реєстратора при здійсненні державної реєстрації за ОСОБА_2 права приватної власності на спірне нежитлове приміщення є такими, що відповідають нормам чинного на момент здійснення реєстрації законодавства.

Третя особа ОСОБА_2 також подала відзив на апеляційну скаргу, в якому повністю заперечує вимоги та доводи апеляційної скарги, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, зазначає, що подала для державної реєстрації за нею права власності на спірне приміщення всі необхідні документи, які відповідали вимогам, встановленим законодавством.

В зв'язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд вважає можливим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки, на думку колегії суддів, справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Як встановив суд з наявної в матеріалах справи копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна № 89574334 від 14.06.2017 року, рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Хомко Ю.М. від 12.12.2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 8961000, за ОСОБА_2 було зареєстровано право приватної власності на 1/1 нежитлового приміщення загальною площею 337,5 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Підставою виникнення у ОСОБА_2 права власності на вказане приміщення зазначено свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 14464734, видане 12.12.2013 року реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірне нежитлове приміщення, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 9 цього Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

Статтею 15 цього Закону було передбачено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1952-IV (в редакції, чинній на час прийняття спірного рішення) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав на момент проведення спірної державної реєстрації були врегульовані «Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868.

Пунктом 16 цього Порядку було встановлено, що у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Пунктами 36, 37 даного Порядку було передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Для проведення державної реєстрації речових прав заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає копію документа, що посвідчує його особу (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).

Відповідно до п. п. 20, 28 даного Порядку за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як встановив суд з наданих учасниками справи пояснень та письмових доказів, оскаржене рішення державного реєстратора було прийняте на підставі поданої ОСОБА_2 заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.12.2013 року № 4410926, до якої були додані наступні документи: угода пайової участі у фінансуванні будівництва від 18.11.2011 року № 60, укладена між ОСОБА_2 (пайовик) та ПП ОСОБА_1 (виконавець); акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 03.12.2013 року; видана ПП ОСОБА_1 довідка від 04.12.2013 року № 58 про те, що ОСОБА_2 дійсно розрахувалася за нежитлове приміщення АДРЕСА_1; технічний паспорт на житловий будинок з нежитловими (вбудованими) приміщеннями № 0000249, виданий 22.11.2013 року ПП ОСОБА_3; список мешканців будинку, виданий 04.12.2013 року СК «Гарант-Дім»/СПД ОСОБА_1; декларація про готовність об'єкта до експлуатації серії ТП № 1, видана 27.06.2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області; реєстраційна справа до договору оренди земельної ділянки від 12.07.2007 року; копія паспорта громадянина України; копія реєстраційного номера ОКПП; документ про внесення плати за надання інформації/внесення змін; документ про сплату державного мита. Наведене підтверджується карткою прийому заяви. Зазначеним спростовуються твердження позивача про те, що ОСОБА_2 не могла подати державному реєстратору всіх передбачених законодавством документів, необхідних для реєстрації права власності на спірне приміщення.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що для проведення державної реєстрації права власності на спірне нежитлове приміщення ОСОБА_2 подала у реєстраційну службу Тернопільського районного управління юстиції всі необхідні документи, які були передбачені і відповідали вимогам чинного на той час законодавства і які підтверджували правомірність виникнення права власності на нерухоме майно. Відповідно правильним також є висновок суду першої інстанції про те, що у спірному випадку у державного реєстратора не було жодних правових підстав для зупинення державної реєстрації чи відмови у такій реєстрації, а тому при прийнятті оскарженого рішення державний реєстратор діяв у межах та у спосіб, передбачений законодавством.

Доводи позивача про те, що на момент подання 12.12.2013 року заяви про реєстрацію права власності паспорт ОСОБА_2 був недійсний, оскільки в нього не була вклеєна фотографія при досягненні 25-річного віку, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі твердження спростовуються наявною в матеріалах справи копією її паспорта громадянина України з вклеєною фотографією та відміткою Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області про вклеєння даної фотографії 21.01.2010 року.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_2 не є мешканкою будинку по АДРЕСА_1, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки законодавством не встановлено, що для здійснення пайової участі у будівництві і набуття права власності на відповідне нерухоме майно особа обов'язково повинна бути зареєстрована за адресою будівництва.

Також колегія суддів вважає безпідставним твердження позивача про те, що ОСОБА_2 не брала пайової участі у фінансуванні будівництва за вказаною адресою, оскільки такі твердження спростовуються наданими третьою особою копіями угоди пайової участі у фінансуванні будівництва від 18.11.2011 року № 60, укладеної між нею (пайовик) та ПП ОСОБА_1 (виконавець), та довідки від 04.12.2013 року № 58 про те, що ОСОБА_2 дійсно розрахувалася за нежитлове приміщення № 64. При цьому, колегія суддів враховує, що позивач не надав жодних доказів того, що дана угода була визнана недійсною чи не виконана.

Доводи ОСББ «КАЛИНА 2» про те, що ОСОБА_2 не могла подати державному реєстратору всіх передбачених законодавством документів, необхідних для реєстрації права власності на спірне приміщення або подала сфальсифіковані документи, колегія суддів вважає необґрунтованими і не враховує при вирішенні справи, оскільки позивач не надав суду жодних пояснень та доказів, які саме і в якій частині та в який спосіб зазначені вище документи сфальсифіковані. Також позивач не надав доказів звернення до правоохоронних органів чи до суду з приводу фальсифікації цих документів, рішень, прийнятих цими органами з даного питання, висновків експертиз тощо. З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що дані документи не можуть братись судом до уваги відповідно до норм ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо доводів ОСББ «КАЛИНА 2» про те, що дані технічного паспорта на спірне приміщення суперечать вимогам закону, робочому проекту, інвентарній справі будинку та декларації про готовність об'єкта до експлуатації, оскільки, як наголошує позивач, в цих документах відсутні відомості про наявність у багатоквартирному будинку нежитлового приміщення площею 337,5 кв. м, колегія суддів зазначає таке.

Як правильно вказав суд першої інстанції, у технічному паспорті на житловий будинок з нежитловими (вбудованими) приміщеннями № 0000249, виданому 22.11.2013 року ПП ОСОБА_3 та журналі підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями АДРЕСА_1, поданих до державного реєстратора разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, до нежитлових приміщень віднесено 337,5 кв. м. Така ж площа та статус приміщення (нежитлове) було передбачено зазначеною вище угодою пайової участі у фінансуванні будівництва від 18.11.2011 року № 60.

Щодо тверджень позивача про невідповідність вказаного технічного паспорта робочому проекту, інвентарній справі будинку та декларації про готовність об'єкта до експлуатації, оскільки в цих документах відсутні відомості про наявність у багатоквартирному будинку нежитлового приміщення площею 337,5 кв. м, колегія суддів, крім наведеного вище, враховує також письмові пояснення третьої особи у справі ПП ОСОБА_3, яка виготовила даний технічний паспорт, згідно з якими розбіжності у різних проектних та інших документах можуть бути наслідком некоректності подання виконавцем будівництва ПП ОСОБА_1 цих даних, що, однак, не може бути достатнім та беззаперечним доказом належності спірного приміщення до підвалу багатоквартирного будинку.

Наведеним вище також спростовуються доводи позивача про те, що спірне приміщення належить до числа допоміжних приміщень будинку, а саме є частино підвалу, не ізольоване від мереж будинку і окремо не використовується.

Крім того, щодо статуту спірного приміщення саме як нежитлового, а не допоміжного, колегія суддів зазначає, що згідно з додатком Б «Терміни та визначення понять» ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», затвердженим наказом Держбуду України від 18.05.2005 року № 80, нежитлове приміщення - це приміщення в структурі житлового будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Підсобні приміщення багатоквартирного житлового будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти тощо). Також згідно з п. 2.50 розділу «Нежитлові поверхи (приміщення)» ДБН В.2.2-15-2005 у першому, другому та цокольних поверхах житлових будинків допускається розміщувати приміщення адміністративні, магазинів роздрібної торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування тощо згідно з переліком та відповідними вимогами щодо загальної площі та кількості відвідувачів.

Проаналізувавши наведені вище визначення в контексті спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що спірне приміщення повністю підпадає під визначення нежитлового.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та недоведеність тверджень позивача про те, що спірне приміщення є допоміжним, а тому всі власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівними у праві володіти, користуватися та розпоряджатися цим приміщенням, чим порушені майнові права мешканців будинку - членів ОСББ «КАЛИНА 2».

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, п. 1 ч. ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «КАЛИНА 2» залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 січня 2018 року у справі № 819/1234/17 за адміністративним позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «КАЛИНА 2» до Відділу з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, ОСОБА_2, Приватний підприємець ОСОБА_3, про скасування державної реєстрації права власності, скасування рішення державного реєстратора, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Н. В. Ільчишин
Р. В. Кухтей
Повне судове рішення складено 06.08.2018 р.