Справа № 2а-15529/12/2670
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

31 липня 2018 року

справа №2а-15529/12/2670 ( у 2-х томах)

адміністративне провадження №К/9901/4103/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 січня 2013 року у складі судді Добрянської Я.І. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року у складі колегії суддів Бистрик Г.М., Безименної Н.В., Кобаль М.І. у справі № 2а-15529/12/2670 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва про скасування податкових повідомлень - рішень,

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - платник податків, позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва (далі - податковий орган, перший відповідач у справі) про скасування податкових повідомлень-рішень податкового органу від 30 жовтня 2012 року №003101705, яким збільшено податок з доходів фізичних осіб на суму 110705 грн. 11 коп. та застосовані штрафні (фінансові) санкції 3009 грн. 14 коп. та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 96120 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 грн., з мотивів безпідставності їх прийняття.

21 січня 2013 року постановою Окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою від 04 грудня 2014 року Київського апеляційного адміністративного суду, у задоволені позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено, з мотивів безпідставності формування позивачем даних податкової звітності за взаємовідносинами з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вершина Мрій» та доведеності податковим органом податкових правопорушень покладених в основу збільшення грошових зобов'язань з податку на додану вартість та з податку на доходи фізичних осіб при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень.

29 грудня 2014 року позивачем подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Позивач посилається на безпідставність висновків суддів попередніх інстанцій про недійсність правочину, на виконання якого ним здійснені господарські операції, доводить відсутність повноважень органів державної податкової служби самостійно в позасудовому порядку визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Позивач доводить отримання товару та його використання у господарській діяльності та формування даних звітності за наявності всіх необхідних документів, вважає, що ненадання договору купівлі-продажу, укладеного у спрощений спосіб відповідно до статті 184 Господарського кодексу України за наявності первинних документів, якими посвідчується факт здійснення господарських операцій, сам по собі не впливає на вирішення справи по суті.

За доводами заявника касаційної скарги не є доказом нереальності господарських операцій також не перебування його контрагента за місцем своєї реєстрації.

Позивач зазначає, що збільшення грошових зобов'язань податковим органом мало місце за взаємовідносинами з двома контрагентами Товариством з обмеженою відповідальністю «Вершина Мрій» та Приватним підприємством «Альфатек», здійснюючи апеляційний перегляд судом апеляційної інстанції жодного висновку обставинам здійснення господарських операцій позивача з Приватним підприємством «Альфатек» не надано.

23 лютого 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України, після усунення недоліків касаційної скарги на виконання ухвали цього суду від 30 грудня 2014 року, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача та витребувано справу № 2а-15529/12/2670 з Окружного адміністративного суду міста Києва.

14 січня 2016 року справа №2а-15529/12/2670 надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України

15 січня 2018 року справа №2а-15529/12/2670 передана до Верховного Суду.

Податковим органом заперечення на касаційну скаргу позивача до Суду не надані, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Суди попередніх інстанцій установили, що у вересні 2012 року податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача за період з 01 липня 2009 року по 31 грудня 2011 року, результати якої викладені в акті від 24 вересня 2012 року №3004/17-10/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

30 жовтня 2012 року керівником податкового органу згідно з підпунктом 54.3.1 та 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, на підставі акта перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення за двома різновидами податків.

Податковим повідомленням-рішенням №003101705 позивачу збільшено податок з доходів фізичних осіб на суму 110705 грн. 11 коп. за порушення статті 13 розділу 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26 грудня 1992 року №13-92 та підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 Розділу другого, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України та застосовані штрафні (фінансові) санкції 3009 грн. 14 коп. на підставі пунктів 120.1 статті 120 та пункту 123.1 статті 123 цього кодексу.

Податковим повідомленням-рішенням № збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 96120 грн. за порушення положень пункту 198.6 статті 198 та пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 грн. на підставі пункту 7 підрозділу 10 розділу 20 цього кодексу.

Суть податкових правопорушень за висновками податкового органу викладеними у Розділі 3 акту перевірки полягає у заниженні частого доходу у 2010 році на суму 1640 грн. 99 коп., що призвело до заниження податку з фізичних осіб в сумі 216 грн. 15 коп. та у 2011 році на суму 671845 грн. 04 коп., що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб в сумі 110705 грн. 11 коп. та завищення суми податкового кредиту, що призвело до заниження податку на додану вартість на 96120 грн.

Оцінюючи спірні правовідносини суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обмежились цитуванням норм матеріального права та погодились з висновками податкового органу, пославшись на невідповідне та неналежне оформлення первинних документів позивачем з його двома контрагентами, дійшли висновку про неправомірність формування даних податкового обліку позивачем.

Судами попередніх інстанцій факти передачі товарів від продавців (контрагентів позивача) покупцю (позивачу у справі) не досліджувались та не встановлювались взагалі. Доводи позивача щодо укладення спрощеної форми угоди з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вершина Мрій» не розглядалися. Долучені до матеріалів справи документи згідно яких товар (шкури ВРХ мокро солені) позивачем придбані у відповідних звітних періодах та у подальшому реалізовані із формуванням доходів за цими операціями судами не досліджувалися.

Суд зазначає, що статтею 177 Податкового кодексу України встановлено оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування. Об'єктом оподаткування за підпунктом 177.2 цієї статті є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Обов'язок подання до органу державної податкової служби податкової декларації за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду встановлений пунктом 177.5 цієї статті.

Статтею 13 Декрету № 13-92, який діяв до 01 січня 2011 року, передбачено, що оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Системний аналіз норм доводить, що обов'язковою умовою включення до складу витрат є їх фактичне понесення та документальне підтвердження, яке включає в себе проведення зокрема всіх етапів господарських операцій, а саме отримання, використання у власній господарській діяльності, оплату товару.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначенні Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996 (далі Закон №996), первинний документ в розумінні статті першої та частини першої статті 9 цього Закону це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Обов'язкові реквізити первинного документа встановлені частиною другою статті 9 Закону №996.

Висновуючись на положеннях норм наведеного Закону долучені до матеріалів справи світлокопії первинних документів надані позивачем на підтвердження реальності здійснення ним господарських операцій не досліджені судами попередніх інстанцій як належні докази їх проведення.

Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на оцінку доказів з порушенням положень належності та допустимості доказів закріплених частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування (норма чинна до 15 грудня 2017 року). Аналогічні положення утримує в собі частина друга статті 74 цього кодексу, що діє після 15 грудня 2017 року.

Стосовно взаємовідносин з Приватним підприємством «Альфатек», підтримавши позицію податкового органу про завищення податкового кредиту, суд першої інстанції послався на прийняття до обліку позивачем податкових накладних складених з порушенням наведених вимог Наказу Державної податкової адміністрації України від 21 грудня 2010 року № 969, при цьому не вказавши у чому полягає така невідповідність. Не встановивши та не оцінивши обставини того, яким чином одна невірна цифра в податковому номері контрагента визначена податковою накладною (податковими накладними) впливає на правомірність формування податкового кредиту позивачем. Судами не встановлено, чи зареєстровані податкові накладні у відповідному Реєстрі, чи сформовано та задекларовано контрагентом позивача за цими накладними податкові зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення суду першої інстанції залишив поза увагою доводи апеляційної скарги стосовно взаємовідносин позивача з цим контрагентом.

Оцінуючи доводи податкового органу про недійсність та нечинність угод укладених позивачем з його контрагентами, судами не встановлена компетенція податкового органу на право визнання угод такими під час перевірки, підстави та спосіб такого визнання.

Виходячи з меж перегляду судом касаційної інстанції судових рішень встановлених частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, встановивши порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи внаслідок не дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, Суд вбачає підстави для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 січня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року у справі № 2а-15529/12/2670 скасувати.

Справу № 2а-15529/12/2670 направити на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер