Справа № 826/9188/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2018 року м. Київ № 826/9188/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкової вимоги, рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить:

визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 24.05.2016 №926-16, направлену ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39513550, місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Верховинна, 9) ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації: 03179, АДРЕСА_1) на суму 225 709,69 грн. податкового боргу з єдиного податку фізичних осіб;

визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39513550, місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Верховинна, 9) від 31.12.2016 про виключення ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації: 03179, АДРЕСА_1) з реєстру платників єдиного податку;

зобов'язати ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39513550, місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Верховинна, 9) врахувати в інтегрованій картці платника з єдиного податку ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації: 03179, АДРЕСА_1) (і) наявну оплату єдиного податку за перший квартал 2016 року у сумі 81 000,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 17.05.2016 №30 і у сумі 145 624,67 грн. згідно з платіжним дорученням від 20.05.2016 №56 та (іі) відсутність податкового боргу у зв'язку із здійсненням даної оплати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем своєчасно та в повному обсязі нараховано, обчислено та сплачено єдиний податок, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваної вимоги та виключення позивача з реєстру платників єдиного податку.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача не прибув в судове засідання, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву та матеріалів, які стали підставою для прийняття оскаржуваних дій та рішень, не надав, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав та не повідомив про поважність причин неприбуття в судове засідання.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги пункту 10 частини 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, у судовому засіданні судом встановлено, що позивачем пред'явлено позовні вимоги, які згідно з частиною 6 статті 12 КАС України належить до справ незначної складності та у відповідності до частини 1 статті 257 КАС України підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Враховуючи зазначені обставини, судом у судовому засіданні було ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) зареєстрована за адресою: 03179, АДРЕСА_2, є платником єдиного податку 3 групи з 13.02.2015.

ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено податкову вимогу від 24.05.2016 №926-16, згідно якої станом на 23.05.2016 у позивача виник податковий борг за узгодженими грошовими зобов'язаннями з єдиного податку з фізичних осіб, який становить 225 709,69 грн.

Також, контролюючим органом прийнято рішення про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку з 31.12.2016.

Позивач не погоджується із оскаржуваними рішеннями контролюючого органу, оскільки ним своєчасно сплачено узгоджені податкові зобов'язання по єдиному податку, що у свою чергою, підтверджується квитанціями.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпунктів 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України визначено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

За приписами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 Податкового кодексу України).

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання (пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України).

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4 статті 59 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 299.1 статті 299 Податкового кодексу України передбачено, що реєстрація суб'єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Згідно з пунктом 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

В свою чергу, підпункт 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України вказує підстави (умови), за яких платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом та строк такого переходу, зокрема, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Відповідно до пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

З аналізу зазначених норм вбачається, що реєстрація суб'єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку, однією з підстав виключення з якого є наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

За даними податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 1 квартал 2016 року, копія якої наявна у матеріалах справи, сума єдиного податку до сплати за податковий (звітний) квартал становить 226 624,67 грн.

Матеріали справи свідчать, що контролюючим органом сформовано податкову вимогу від 24.05.2016 №926-16.

Підставою для винесення оскаржуваної вимоги стала податкова заборгованість по єдиному податку з фізичних осіб у розмірі 225 709,69 грн., яка виникла за наслідками несплати узгодженого податкового зобов'язання.

Також, у зв'язку з тим, що за позивачем обліковується податковий борг, контролюючим органом прийнято рішення про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку від 31.12.2016.

Проте, як підтверджується матеріалами справи, позивачем самостійно у встановлені строки сплачено суми узгодженого податкового зобов'язання по єдиному податку, що підтверджується копіями платіжних доручень від 17.05.2016 №30 на суму 81 000,00 грн., від 20.05.2016 №56 на суму 145 624,67 грн., наявних в матеріалах справи.

Сплата грошового зобов'язання в сумі 81 000,00 грн. згідно платіжного доручення від 17.05.2016 №30 була здійснена через ПАТ «Фідобанк», а в сумі 145 624,67 грн. згідно платіжного доручення від 20.05.2016 №56 - через АТ «Банк Богуслав». Згідно з відмітками банків на платіжних дорученнях платіж було проведено банками.

Між тим, згідно виписки з банку по особовому рахунку у позивача були наявні кошти на рахунку, яких було достатньо для сплати відповідних податкових зобов'язань, проте вказані вище кошти перераховані до бюджету не були.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, згідно з повідомленням від 20.05.2016 позивач повідомив відповідача про сплату ним єдиного податку та про невиконання банком свого обов'язку щодо перерахунку коштів до бюджету.

Отже судом встановлено, що позивачем свій обов'язок платника єдиного податку виконано, оскільки податкове зобов'язання сплачено у встановлені законодавством строки, що підтверджується матеріалами справи, проте з незалежних від нього обставин кошти по сплаті єдиного податку не надійшли до контролюючого органу.

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу.

Згідно з пунктами 8.1-8.3 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.

Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки.

За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу здійснюється за платіжним дорученням.

Водночас, пунктом 22.4 статті 22 вказаного Закону передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним:

для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника;

для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Згідно з нормами пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки проведення розрахункових та касових операцій , патентування, ліцензування, та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Слід зазначити, що під час судового розгляду справи відповідач не надав суду доказів щодо реалізації приписів пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України і застосування за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду відповідної відповідальності до банку.

В свою чергу, контролюючий орган, застосовує відповідну відповідальність до платника податків, який свій обов'язок зі сплати податкового зобов'язання виконав.

Виконання платником податку обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, що узгоджується з положеннями пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», згідно якого під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Вказана правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 12 червня 2018 року у справі №813/2562/17.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що платник податку звільняється від відповідальності за порушення банками порядку своєчасного перерахування коштів зі сплати єдиного податку до бюджету, в той час позивачем свій обов'язок платника єдиного податку виконано, оскільки податкове зобов'язання сплачено у встановлені законодавством строки, що підтверджується матеріалами справи, проте з незалежних від нього обставин кошти по сплаті єдиного податку не надійшли до контролюючого органу, тому прийняті відповідачем податкова вимога та, відповідно, рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку протиправними, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачем, у порушення приписів частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не надано належних, у розумінні статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України, доказів, які б підтверджували правомірність прийняття ним оскаржуваних рішень і не подав відзиву на позовну заяву.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, за результатами з'ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Водночас, стосовно заявленого позивачем клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення з дня набрання законної судовим рішенням, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої. 1 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є правом суду, а не обов'язком. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 24.05.2016 №926-16, направлену Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39513550, місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Верховинна, 9) фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації: 03179, АДРЕСА_1) на суму 225 709,69 грн. податкового боргу з єдиного податку фізичних осіб.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39513550, місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Верховинна, 9) від 31.12.2016 про виключення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації: 03179, АДРЕСА_1) з реєстру платників єдиного податку.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39513550, місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Верховинна, 9) врахувати в інтегрованій картці платника з єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації: 03179, АДРЕСА_1) (і) наявну оплату єдиного податку за перший квартал 2016 року у сумі 81 000,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 17.05.2016 №30 і у сумі 145 624,67 грн. згідно з платіжним дорученням від 20.05.2016 №56 та (іі) відсутність податкового боргу у зв'язку із здійсненням даної оплати.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) сплачений нею судовий збір у розмірі 4800,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур