Справа № 826/524/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/524/17 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві, у порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року (повний текст виготовлено 18 грудня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ради суддів України про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Ради суддів України №52 від 15 вересня 2016 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно встановлено обставини справи. Зокрема, позивач посилається на те, що рішення відповідача є необґрунтованим та прийняте в порушення норм чинного законодавства України.

16 липня 2018 року до Київського апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким останній підтримує правову позицію суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, з 2000 року позивач працює на посаді судді Токмацького районного суду Запорізької області.

Починаючи з 07 жовтня 2014 року позивач неодноразово направляв до Ради суддів України звернення, у яких просив провести перевірку щодо фактів вчинення головою Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_4 дій, спрямованих на перешкоджання позивачу виконувати його посадові обов'язки судді.

26 травня 2016 року робочою групою Ради суддів України здійснено перевірку організації діяльності Токмацького районного суду Запорізької області.

За результатами перевірки робоча група Ради суддів України дійшла висновку, що переважна кількість конфліктних ситуацій в суді могла бути усунута зборами суддів як органом суддівського самоврядування шляхом прийняття відповідних рішень, однак відсутність своєчасного реагування голови суду, зборів суддів та невирішення належним чином певних організаційних питань призвели до подальшого поглиблення конфлікту.

15 вересня 2016 року Радою суддів України прийнято рішення №52, яким вирішено: - визначити, що в діях голови Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_4 та судді цього суду ОСОБА_2 вбачаються ознаки порушення правил суддівської етики та ознаки потенційного конфлікту інтересів; - передати матеріали перевірки в частині ознак порушення правил суддівської етики та ознак потенційного конфлікту інтересів у діяльності голови Токмацького районного суду Заопрізької області ОСОБА_4 та судді цього суду ОСОБА_2.на розгляд Комітету етики, врегулювання конфлікту інтересів та професійного розвитку суддів для вирішення питання про наявність конфлікту інтересів та необхідності його врегулювання; - звернути увагу зборів суддів Токмацького районного суду Запорізької області про необхідність внесення змін до засад використання автоматизованої системи документообігу та приведення її у відповідність до вимог, викладених у Рішенні суддів України від 03 березня 2016 року №21 та Положенні про автоматизовану систему документообігу суду (з останніми змінами); - звернути увагу суддів загальної юрисдикції на необхідність дотримання етичних принципів поведінки судді з метою уникнення конфліктних ситуацій в судах; - звернути увагу зборів суддів України як органів суддівського самоврядування на необхідність своєчасного врегулювання власних колективних внутрішніх конфліктних ситуацій з приводу факту порушення прав суддів іншими суддями, які перебувають на адміністративних посадах.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив та вказав, що питання порушенні у зверненнях позивача були досліджені відповідачем, а рішення Ради суддів України №52 прийняте відповідно до положень законодавства.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції правильно виходив з такого.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення є неодноразові звернення судді Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_2 з приводу створення йому перешкод у виконанні професійних обов'язків з боку голови Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 5 ст. 131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Рада суддів України здійснює контроль за додержанням вимог законодавства щодо врегулювання конфлікту інтересів у діяльності суддів судів загальної юрисдикції, голови та членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Голови Державної судової адміністрації України та його заступників; приймає рішення про врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів у діяльності зазначених осіб (у разі, якщо такий конфлікт не може бути врегульований у порядку, визначеному процесуальним законом).

Як вбачається з тексту оскаржуваного рішення, останнє прийняте з урахуванням, крім іншого, Довідки про результати перевірки звернень судді Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_2

Так, відповідно до матеріалів, що направлені Радою суддів України до Київського апеляційного адміністративного суду (на виконання ухвали про витребування доказів від 14 травня 2018 року), у Довідці про результати перевірки звернень позивача розглянуто, зокрема, такі питання: використання автоматизованої системи документообігу у суді, доводи ОСОБА_2 щодо ненадання останньому секретаря судового засідання, позбавлення премій помічника судді ОСОБА_2 (ОСОБА_5.).

Отже, матеріалами справи спростовуються доводи позивача про те, що його звернення не розглядались по суті.

Як вбачається з тексту резолютивної частини рішення Ради суддів України №52 від 15 вересня 2016 року, відповідач вирішив, крім іншого, матеріали перевірки щодо питання наявності конфлікту інтересів та необхідності його врегулювання вирішено передати для детального вивчення до відповідного профільного комітету.

Відповідно до пп. 6.2.1 п. 6.2 Регламенту Ради суддів України затвердженого рішенням Ради суддів України 05 лютого 2015 року №2, Рада на своєму засіданні із числа членів Ради може утворювати відповідні комітети.

Згідно з Положенням про комітет етики, врегулювання конфлікту інтересів та професійного розвитку суддів Ради суддів України затверджене рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року №3, до завдань комітету етики, врегулювання конфлікту інтересів та професійного розвитку суддів Ради суддів України належить, зокрема, розгляд та здійснення дій щодо перевірки за зверненнями у зв'язку з порушенням правил суддівської етики та/або законодавства про конфлікт інтересів.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у спірному рішенні наведені обґрунтовані підстави та мотиви його прийняття. При цьому, чинне законодавство не передбачає вмотивованість кожного критерію та його елементів, оскільки це є способом прийняття рішення, тобто способом реалізації владних управлінських функцій.

Згідно з Рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи №(80)2 державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Отже, повноваження відповідача стосовно ухвалення оскаржуваного рішення є дискреційними та належать до виключної компетенції його як уповноваженого органу. Жоден інший суб'єкт чи орган, у тому числі й суд, не може втручатися у здійснення суб'єктом владних повноважень своєї компетенції.

Таким чином, суд не може змінювати висновки та суть відповідного рішення, якщо не встановлено порушення процедури його прийняття.

Щодо порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає таке.

За змістом п. 5.4 Регламенту Ради суддів України, затвердженого рішенням Ради суддів України 05 лютого 2015 року №2, неявка учасників засідання є підставою для відкладення розгляду питання тільки якщо їхня присутність на засіданні визнана Радою обов'язковою (пункт 5.2 Регламенту Ради суддів України).

Судом не встановлено факту того, що явка позивача була визнана відповідачем обов'язковою.

Отже, проведення засідання без його участі як особи, стосовно якої розглядається питання, відповідає вимогам Регламенту Ради суддів України.

Таким чином, судом не встановлено фактів порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення.

Отже, рішення Ради суддів України №52 від 15 вересня 2016 року прийняте у спосіб та у межах повноважень, що встановлені чинним законодавством України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Ради суддів України про скасування рішення.

Згідно з положеннями ст.. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст.. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 06.08.2018

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма