Справа № 161/8712/18
Суддя: Плахтій І. Б.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/8712/18
Провадження № 2-а/161/393/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Муригіної А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №3 батальйону УПП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора роти №3 батальйону УПП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича про визнання дій протиправними та скасування протоколу і постанови про адміністративне правопорушення.

Свій позов обґрунтовує тим, що 26 травня 2018 року інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції у Волинській області Капустинським М.Ю. винесено постанову серії ВР №219827, на підставі якої його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП, з накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, за те, що він 26.05.2018 року о 18 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1, по вулиці Набережній, що в місті Луцьку, в порушення п. 2.9 (д) ПДР України, розмовляв по телефону тримаючи його в руці, та в порушення п.п. 2.1 (ґ), 2.4 ПДР України, не пред'явив поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Однак, він вважає, що в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень і він безпідставно притягнутий до відповідальності, так як поліцейським не було взято до уваги його пояснень про те, що він не розмовляв по телефону, і що поліс (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, як договір, передбачений для т/з зареєстрованих в Україні, а його автомобіль має іноземну реєстрацію, тому він не зобов'язаний був його пред'являти. А тому, просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ВР №020471 від 30.05.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності, а також протокол серії БД №13599 від 26.05.2018 року складений за ч.1 ст. 130 КУпАП, за ніби то відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України.

Ухвалою суду від 07.08.2018 провадження у справі в частині вимоги позову про скасування протоколу про адміністративне правопорушення закрито.

Позивач в судовому засіданні 18.07.2018 вимоги позову підтримав в повному обсязі. Додатково вказав, що він 26.05.2018 року о 18 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Мерседес», по вулиці Набережній, що в місті Луцьку, розмовляв по телефону, однак за допомогою мобільної гарнітури, сам телефон в руках він не тримав. Просив суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ВР №219827 від 26.05.2018 року, а також протокол серії БД №13599, оскільки висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння складеним 26.05.2018 року о 19:45, через 1 год. 45 хв. після зупинки інспекторами поліції, встановлено, що у нього ознак сп'яніння не виявлено.

Представник відповідача 18.07.2018 в судовому засіданні вимоги позову не визнав, заперечував щодо їх задоволення. Вказував на те, що факт вчинення правопорушення зафіксовано на нагрудний відеореєстратор інспектора, а тому, постанова є законною та обґрунтованою, відповідачем було правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення.

В судове засідання 07.08.2018 учасники справи не з'явилися.

Заслухавши доводи сторони позивача, заперечення сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2018 року інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції у Волинській області Капустинським М.Ю. було виявлено порушення Правил дорожнього руху, яке полягало в тому, що водій автомобіля «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Набережній, що в місті Луцьку, в темну пору доби, керуючи транспортним засобом користувався телефоном тримаючи його в руці, чим порушив п. 2.9 (д) ПДР України. Разом з тим, останній після зупинки транспортного засобу, не пред'явив поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.1 (ґ), 2.4 ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП, інспектором поліції було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ВР №219827 від 26.05.2018 року щодо ОСОБА_4, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. «д» п. 2.9 «Правил дорожнього руху», затверджених, постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено, що користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання) тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів..

Відповідно до ст. 7 КУпАП, застосування уповноваженим на те органом і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетентності, у точній відповідності з законом.

Згідно з ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Відповідно до статті 280 Кодексу про адміністративні правопорушення - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Оглядом матеріалів позову встановлено, що постанова серії АР №438356 в частині притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. Вказана постанова не підтверджена жодними доказами вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення.

Так, з представленого суду відеозапису з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції не вдається за можливе встановити факт користування позивачем під час руху транспортним засобом телефоном, який знаходився в руці.

Тобто, вищевказаний відеозапис не є в розумінні ст. ст. 73, 75, 76 КАС України належним, достовірним та достатнім доказом факту вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки він не містять конкретної інформації щодо предмета доказування.

Будь-яких інших доказів, в тому числі пояснень свідків, до матеріалів справи не долучено.

Стосовно прийнятої відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, то суд вважає, що остання в цій частині відповідає вимогам закону, а доводи позивача про те, що поліс (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, як договір, передбачений лише для т/з зареєстрованих в Україні, є безпідставними, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.).

Згідно пп. «ґ» п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтверджені документи (посвідчення).

Відповідно до пп. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Вимогами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Проте, згідно п. 21.3 ст. 21 цього ж Закону, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

При цьому, нормами п. 21.3 ст. 21 зазначеного Закону не передбачено, що водій транспортного засобу не зобов'язаний пред'являти страховий поліс на вимогу працівників поліції при обставинах, не зазначених в п. 21.2 ст. 21 Закону.

Згідно зі ст. 53 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати перевірку наявності чинного на території України договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які перетинають державний кордон України, незалежно від належності та місця реєстрації транспортного засобу.

Статтею 10 вищевказаного Закону передбачено, що укладаються такі види договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності: внутрішній договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування); договір міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - договір міжнародного страхування). Внутрішні договори страхування діють виключно на території України. Договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом «Зелена картка», що визнається і діє в цих країнах. Під час в'їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов'язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка» або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Вищевказане дає підстави для висновку, що позивач як власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов'язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка» або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності, та у випадках передбачених законом пред'явити останній на вимогу поліцейського.

В судовому засіданні позивач не заперечував той факт, що сертифікату міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка» або внутрішнього договору страхування цивільно-правової відповідальності у нього на момент зупинки транспортного засобу у нього при собі не було.

Ст.7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи недоведеність правомірності свого рішення відповідачем частині притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та правомірність прийнятої відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про скасування постанови підлягають до часткового задоволення.

Оскаржувана постанова в частині притягнення позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП як протиправна підлягає скасуванню з надісланням на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Разом з тим, з зв'язку зі скасуванням постанови в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та одночасним доведенням правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки захід стягнення, накладений постановою визначено в порядку ст.36 КУпАП за санкцією ч.2 ст.122 КУпАП, то він підлягає зміні в межах санкції ч.1 ст.126 КУпАП на 340 грн. Така зміна не посилює стягнення.

Керуючись ст.ст. 20, 72, 73, 74, 76, 77, 90, 243-246 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти №3 батальйону УПП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича серії ВР №219827 від 26.05.2018 в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення в цій частині надіслати на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Змінити захід стягнення, накладений на ОСОБА_2 постановою інспектора роти №3 батальйону УПП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Капустинського Максима Юрійовича серії ВР №219827 від 26.05.2018 в межах санкції ч.1 ст.126 КУпАП на штраф в розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня вручення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 07.08.2018.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій