Справа № 760/21104/16-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 06 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та покладення обов`язку вчинити ді, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови їй у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 внаслідок травми та причини смерті, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»,

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити їй одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 внаслідок травми та причини смерті, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач відповідно до положень ч.1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , оскільки причина його смерті пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджено належним доказом - витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 1215 від 21 березня 2016 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 06 березня 2018 року даний адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання вказаної допомоги підтверджено належними доказами.

Відповідач, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення, як таке що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 був звільнений із військової служби ЗС Російської Федерації 28 січня 2003 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого позивач не має права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги як член сім`ї померлого, оскільки на час смерті ОСОБА_2 військову службу не проходив та в свою чергу військовослужбовцем не був. Крім того, апелянтом зазначено, що судом першої інстанції до участі у справі не були залучені діти померлого ОСОБА_2 та Київський обласний військовий комісаріат.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу щодо обґрунтованості позовних вимог.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 15 травня 1971 року по 28 січня 2003 року проходив військову службу в Збройних Силах СРСР та Російської Федерації. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 28 січня 2003 року №31 був звільнений в запас у зв`язку з досягненням максимального віку перебування на воєнній службі (а.с. 27, 35).

ОСОБА_2 під час проходження служби в якості мічмана на підводних атомоходних човнах Тихоокеанського флоту Збройних сил СРСР, в квітні 1974 року, втратив свідомість, та під час падіння вдарився потиличною частиною голови, що призвело до тілесних ушкоджень, та підтверджується записами з медичної книжки. В подальшому після звільнення з військової служби дана травма (ЧМТ, струс головного мозку, забійна рана потиличної ділянки (17 квітня 1979 року), та травма - довготривала дія джерел електромагнітних полів (ЕМП 1974-2002 р.р.(опромінення від атомних реакторів на атомоходних підводних човнах) призвели до розвитку «внутрішньо мозкової пухлини (гдіобластома «рак головного мозку») лівої тім`яної області лівої півкулі головного мозку, що підтверджено Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців № 3763 від 12 жовтня 2015 року, та в зв`язку з чим, її чоловіку ОСОБА_2 10 жовтня 2015 року у зв`язку з травмою, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, було встановлено І групу інвалідності, та було надано пільги, передбачені для ветеранів війни інвалідів війни.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с. 44).

Причиною смерті згідно довідки про причину смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 є ракова інтоксикація ІІ. Рак головного мозку С71 (а.с. 45).

З Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 1215 від 21 січня 2016 року вбачається, що травма - ЧМТ, струс головного мозку, забійна рана потиличної ділянки (17 квітня 1979р.), травма-довготривала дія джерел електромагнітних полів (ЕМП 1974-2002 р.р.) старшого мічмана у відставці ОСОБА_2 , 1953 р.н., які в подальшому призвели до розвитку «раку головного мозку. Ракової інтоксикації ІІ», що стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 і підтверджено довідкою про причину смерті, виданою 11 січня 2016 року Центром первинної медико-санітарної допомоги №2 Шевченківського району м. Києва; травма і причина смерті, так, пов`язані, з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 46).

Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб 11 січня 1975 року (а.с. 22).

15 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 з про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 47), на що листом №ВСЗ/990 від 26 квітня 2016 року їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для такої виплати (а.с. 48).

Надалі ОСОБА_1 повторно звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 з про виплату їй вищезазначеної одноразової грошової допомоги, на що їй було відмовлено листом №ВСЗ/1193 від 25 травня 2016 року (а.с. 49).

30 червня 2016 року позивач звернулася з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якій просила направити документи за належністю до розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України для призначення та виплати їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_3 (а.с. 50-52).

04 липня 2016 року ВМК направлено до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для розгляду заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 53).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, яка є структурним підрозділом Міністерства оборони України, було відмовлено в призначенні допомоги у зв`язку з тим, що на день смерті ОСОБА_2 не був військовослужбовцем, а також з посиланням на те, що старший мічман ОСОБА_2 звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації, у зв`язку з чим не має права на виплату грошової допомоги.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі Закон № 2011) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 цього Закону визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з п.1,2 ч.2 статті 16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Відповідно до ч.1 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Пунктом «а» ч. 1 статті 16-2 Закону передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Згідно ч. 1 статті 16-3 даного Закону - одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 п. 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від отримання одноразової грошової допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.

За приписами ч. 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Відповідно до п.3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до даних правовідносин слід застосовувати саме постанову Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Пунктом 5 Порядку № 975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

З аналізу наведених норм законодавства, вбачається, що особа, визначена законом, має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця та таке право не залежить від того, чи була особа на день смерті військовослужбовцем чи була вже звільнена, а залежить від причинно-наслідкового зв`язку між причиною та настанням смерті та чи пов`язаний даний зв`язок з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби.

Оскільки ОСОБА_2 помер після звільнення з військової служби та набрання чинності Законом України від 04 липня 2012 року «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» та постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, що визначають розмір та порядок виплати одноразової грошової допомоги, у разі смерті військовослужбовця, а смерть сталася внаслідок травми, захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, то позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті.

Саме твердження апелянта про те, на день смерті ОСОБА_2 не був військовозобов`язаним, а відповідно стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті саме військовослужбовця, а не осіб звільнених зі служби, є незаконним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Так, отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується не з фактом проходження служби на час смерті, а з причинно-наслідковим зв`язком між травмою, захворюванням та настанням смерті, і чи пов`язані дані травми, захворювання, що призвели до смерті, з виконанням обов`язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Наведене підтверджується позицією Верховного суду України та Верховного Суду, згідно якої колегія судців Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Щодо твердження Міноборони України про необхідність залучення в якості третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки саме він подає документи та видає наказ про виплату одноразової грошової допомоги, зазначаємо таке.

У відповідності до п. 10 Порядку № 975 - члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган, - який в даному випадку є Чернігівський обласний військовий комісаріат), відповідні документи.

Згідно п. 13 порядку № 975 - керівник уповноваженого органу (військовий комісар облвійськкомісаріату) подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів (Міноборони України) приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові (Обласному військовому комісаріату) для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Пункт 14 порядку № 975 - одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Пункт 16 порядку № 975 - фінансування витрат, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до статті 23 Закону про соціальний і правовий захист військовослужбовців.

Згідно статті 23 Закон України № 2011-XII - фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України.

На виконання вимог Закону № 2011-ХІІ та положень Порядку № 975 було прийнято Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей» затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14 серпня 2014 року, у відповідності до п. 4.5 Розділу IV якого визначено, що за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, здійснюється виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Порядку № 975.

Командир (начальник) військової частини, установи (організації), у якій проходив (проходить) службу військовослужбовець, зобов`язаний, зокрема, у разі звернення заявника до суду з позовом до військового комісаріату щодо відмови у виплаті грошової допомоги військовий комісар (чи його представник) зобов`язаний письмово повідомити відповідний суд про те, що він не відноситься до належного відповідача, оскільки прийняття рішення про призначення допомоги належить до повноважень головного розпорядника кошів (Міноборони України).

Відповідно до п. 4.8. Положення № 530 висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Згідно п.4.10, п.4.11 Департамент фінансів Міністерства оборони України доводить рішення головного розпорядника коштів (Міноборони України) про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України.

Розпорядники коштів другого ступеня доводять ці рішення до командирів військових частин і здійснюють переказ коштів на реєстраційні рахунки військових частин, які через них фінансуються.

Після проведення виплати (у 3-денний строк) витяг з наказу про проведення виплати (додатки 14 16), завірений в установленому порядку, надсилається:

до розпорядників коштів другого ступеня - військовими частинами, які через них фінансуються;

до Департаменту фінансів Міністерства оборони України - розпорядниками коштів другого ступеня, обласними військовими комісаріатами, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України.

Тобто, в даному випадку обов`язок уповноваженого органу, яким є Київський міський військовий комісаріат, полягає тільки у реєстрації документів та на протязі 15 діб з часу їх реєстрації направленні їх до головного розпорядника бюджетних коштів, яким є тільки Міноборони України, і тільки він приймає рішення при призначення або у відмові у призначенні допомоги.

Після прийняття Міноборони України рішення про призначення та виплату допомоги, він доводить своє рішення до обласного військового комісаріату та одночасно перераховує грошові кошти на виплату даної допомоги. Обласний військовий комісаріат тільки виконуючи рішення Міноборони України, видає наказ, та перераховує грошові кошти на розрахунковий рахунок особи, якій призначена дана допомога.

Отже, будь яких прав чи обов`язків, окрім як направлення документів, доведення рішення розпорядника бюджетних коштів та перерахунку спеціально для нього переведених Міноборони України коштів. на обласний військовий комісаріат не покладено.

А тому твердження відповідача щодо залучення Київського міського військового комісаріату для участі в справі в якості третьої особи є необґрунтованим.

Відносно того, що відповідач, Міністерство оборони України, прийняв рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_2 звільнений зі Збройних сил Російської Федерації, що не дає права для призначення даної допомоги зазначаємо таке.

Спірні правовідносини регулюються Угодою між державами-учасниками Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, підписаної 14 лютого 1992 року, яка набула чинності для України 14 лютого 1992 року, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Так, статтями 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14 лютого 1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги,встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу PCP. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.

Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.

Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Законом України «Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року» від 07 червня 2001 року № 2495-ІП ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року.

Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу PCP та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

Наведеними вище міждержавними Угодами не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, проте, зазначеними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військовуслужбу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу PCP, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.

В свою чергу, право на отримання одноразової грошової допомоги в разі смерті військовослужбовця, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби закріплене у статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 975.

ОСОБА_2 на день смерті був громадянином України, проживав в Україні, отримував пенсію по інвалідності як військовослужбовець, який отримав травму, пов`язану з виконання обов`язків військової служби, з даного приводу йому надали пільги державою, а тому його дружина позивач має право, гарантоване Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 , внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Також звертаємо увагу, що на час апеляційного розгляду спору матеріали справи містять копію нотаріально завіреною заяви від ОСОБА_4 та ОСОБА_4 дітей позивача та померлого військовослужбовця, згідно якої вони відмовляються від належних їм часток одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відтак, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 06 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.