Справа № 826/12046/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2018 року № 826/12046/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.06.2017 №85454-13, яким визначено податкове зобов'язання за платежем транспортний податок за 2017 рік у розмірі 25 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення ґрунтується на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень, оскільки у даному випадку відсутні підстави для виконання податкового обов'язку з транспортного податку за 2017 рік, так як з року випуску автомобіля минуло п'ять років.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні 30.01.2018 судом допущено заміну неналежного відповідача - Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на належного відповідача - Головне управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач).

Представник відповідача з поданим позовом у судовому засіданні не погодився з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що відповідно до статті 267 Податкового кодексу України громадянин повинен сплачувати транспортний податок за наявний у нього на праві власності автомобіль.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги п. 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 р. №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р.), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, у судовому засіданні судом встановлено, що позивачем пред'явлено позовні вимоги, які згідно ч. 6 ст. 12 КАС України належить до справ незначної складності та у відповідності до ч. 1 ст. 257 КАС України підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Враховуючи зазначені обставини, судом у судовому засіданні було ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачу на праві власності належить автомобіль Land Rover Range Rover 2012 року випуску, об'ємом двигуна 4367 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3.

На підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 та підпункту 267.6.2. пункту 267.2. статті 267 Податкового кодексу України відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 29.06.2017 №85454-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2017 рік на суму 25 000,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правовідносини з приводу справляння транспортного податку унормовані, насамперед, приписами статей 265 і 267 Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального.

З приписів наведеної норми чітко слідує, що законодавцем запроваджено дві умови, за одночасної наявності яких у особи, як потенційного платника податку на майно (транспортного податку), і виникає податковий обов'язок стосовно конкретного належного йому на праві приватної власності легкового автомобіля, а саме: 1) вік автомобіля - існування (не закінчення, тривання, продовження) періоду часу в п'ять років від року випуску автомобіля, 2) перевищення показником середньоринкової вартості автомобіля межі у 375 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 1 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2017 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 3200 грн. (стаття 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік»). Отже, 375 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2017 року складали 1 200 000 грн.

Відтак, об'єктом оподаткування у 2017 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 200 000 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Тобто, саме з п'ятирічним строком з року випуску автомобілю законодавець пов'язує одну з двох обов'язкових умов визначення об'єкта оподаткування.

Вказана правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 23 травня 2018 року у справі №820/7140/16.

Як передбачено підпунктом 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України рік виготовлення транспортного засобу - календарна дата виготовлення транспортного засобу (день, місяць, рік); для транспортних засобів, календарну дату виготовлення яких визначити неможливо, - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

Враховуючи, що з наявних матеріалів справи календарну дату виготовлення транспортного засобу визначити неможливо, оскільки в свідоцтві про державну реєстрацію транспортного засобу міститься лише інформація про рік виробництва 2012 рік, то суд приходить до висновку, що при визначенні об'єкта оподаткування транспортним податком податковий орган повинен був керуватися вимогами підпункту 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, тобто визначити рік виготовлення транспортного засобу марки Land Rover Range Rover 2012 року випуску, об'ємом двигуна 4367 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1 - 1 січня 2012 року, тобто з 1 січня року виготовлення, зазначеного в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3.

Таким чином, з урахуванням письмових доказів, зокрема, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 суд встановив, що з року випуску автомобіля марки Land Rover Range Rover 2012 року випуску, об'ємом двигуна 4367 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 1 січня 2017 року минуло п'ять років, а тому суд дійшов висновку, що вказаний автомобіль не є об'єктом оподаткування транспортним податком, передбаченим статтею 267 Податкового Кодексу України, у 2017 році.

Крім того, відповідач зазначив у відзиві на позовну заяву, що при запиті інформації стосовно транспортного засобу позивача марки Land Rover, модель Range Rover 2012 року випуску, на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України відображається середньоринкова вартість цього транспортного засобу - 2 148 480,94 грн.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів.

Згідно пункту 2 цієї Методики (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля-продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки.

Відповідно до пункту 3 Методики середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн- ціна нового транспортного засобу в Україні; Г- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Згідно пункту 12 Методики коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу транспортних засобів. У разі коли фактичний середньорічний пробіг транспортних засобів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.

Отже, для визначення об'єкта оподаткування транспортним податком в розпорядженні контролюючого органу має бути інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу.

Між тим відповідачем не надано до суду жодного документу чи інформації, які б містили відомості про включення у графу пробіг, км - фактичного або нормативного (середньорічного пробігу) транспортного засобу, з урахуванням дати його реєстрації.

Тобто, представником відповідача не доведено віднесення автомобіля марки Land Rover Range Rover 2012 року випуску, об'ємом двигуна 4367 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1 до об'єкту оподаткування транспортним податком, з урахуванням критерію середньоринкової вартості автомобіля.

На підставі наведеного у сукупності, суд вважає протиправним визначення позивачу грошових зобов'язань з транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік, а тому суд приходить до висновку, що для належного захисту порушених прав позивача таке рішення слід визнати протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись вимогами статей 12, 72-77, 139, 241-246, 262-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 29.06.2017 №85454-13.

Присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. за рахунок асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур