Справа № 2а-2371/11/2670
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2011-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

13 квітня 2011 року № 2а-2371/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.;

при секретарі Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Левочка Я.А.,

представника відповідача Лук`яненка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання рішення недійсним щодо встановлення статусів учасника бойових дій та учасника війни та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання рішення недійсним щодо встановлення статусів учасника бойових дій та учасника війни та зобов`язання вчинити певні дії.

В позовній заяві позивач просить суд визнати недійсним рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій ГУ МВС України в м. Києві щодо неможливості визнання позивача учасником бойових дій та зобов`язати Комісію з розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій ГУ МВС України в м. Києві визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій та видати позивачу посвідчення установленого зразку.

24.03.11 р. представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд визнати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій ГУ МВС України в м. Києві, оформлене протоколом №60 від 24.03.08 про відмову у визнані ОСОБА_1 учасником бойових дій недійсним та зобов`язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій ГУ МВС України в м. Києві визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_1 в період з липня 1988 р. по квітень 1989 р. залучався до виконання спеціальних завдань в умовах надзвичайного стану, під час збройного конфлікту з метою нормалізації обстановки, встановлення законності і правопорядку на території Вірменської РСР, в зв`язку з чим, відповідач неправомірно відмовив позивачу в отриманні статусу учасника бойових дій.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що Комісія Головного управління МВС України в м. Києві відмовляючи позивачу в отриманні учасника бойових діяла в межах своїх повноважень, оскільки ОСОБА_1 не надав довідку 10 Головного управління Генерального штабу Збройних сил СРСР про його особисту участь в бойових діях.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, суд дійшов наступних висновків:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказів військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС СРСР від 05.07.88 р. №154, від 13.09.88 р. №217, від 26.11.88 р. №281, від 04.01.89 р. №3, від 24.04.89 р. № 105, позивач у статусі військовослужбовця ВВ МВС СРСР у військовому званні «капітан`перебував у службових відрядженнях: у м. Єреван Вірменської РСР у період з 05.07.1988 р. по 08.09.1988 р., з 12.09.1988 р. по 16.10.1988 р., з 26.11.1988 р. по 27.12.1988 р., з 3.01.1989 р. по 27.01.1989 р., з 21.04.1989 р. по 28.04.1989 р. для виконання спеціальних завдань, що підтверджується архівною довідкою Центрального архіву ГУ ВВ МВС України №3/35-128 від 15.02.08 р.

У березні 2008 р. позивач звернувся до Комісії з питань розгляду питань матеріалів про встановлення учасників бойових дій при ГУ МВС України в м. Києві для встановлення йому статусу учасника бойових дій.

02.04.08 р. листом №14/М-227 ГУ МВС України в м. Києві відмовило позивачу в отриманні статусу учасника бойових дій на підставі п. 6 приміток постанови Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.94 р. «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту`від 21.10.1993 року № 3551 -XII (далі - Закон № 3551-ХІІ), учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу PCP (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу PCP проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»(далі - Постанова КМУ № 63), затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішньої безпеки, і періодів бойових дій на їх території, де також міститься вказівка, що бойові дії велися і в інших країнах після грудня 1979 року.

В наведеному переліку Вірменська та Грузинська РСР не значиться.

Відповідно до п. 6 Приміток Постанови КМУ № 63 Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялись військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавались на підставі довідок 10-го Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не було надано довідки 10-го Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про його особисту участь у бойових діях Вірменської РСР, про що в свою чергу не заперечується позивачем.

Крім того, позивач проходячи службу у складі військової частини у м. Єреван, виконував завдання в умовах надзвичайного положення, а не брав участь в бойових діях та не забезпечував бойової діяльності військ, як встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві при відмові ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 та відсутності підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 18.04.11 р.

Суддя Є.В. Аблов