Справа № 311/32/17(2-а/311/11/2017)
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2018 року

Київ

справа №311/32/17(2-а/311/11/2017)

адміністративне провадження №К/9901/17817/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №311/32/17 (2-а/311/11/2017)

за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року, постановлену у складі головуючого судді Степаненко Ю.А., та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2017 року, постановлену колегією суддів у складі: головуючого судді Бишевської Н.А., суддів Семененка Я.В., Добродняк І.Ю.,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області, в якому просила визнати протиправними дії та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату соціальної допомоги, як дитині війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 01.01.2006 по 01.12.2016, виплатити у повному обсязі заборгованість з врахуванням проведених пенсійних виплат, та в подальшому нараховувати та виплачувати зазначену соціальну допомогу в повному розмірі довічно.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2017 року, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду. Позовні вимоги за період з 01.01.2006 по 01.07.2016 залишено без розгляду.

Залишаючи позов без розгляду, суди мотивували свої рішення тим, що даний адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду і позивачем не наведено достатніх підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями позивач оскаржила їх в касаційному порядку. У касаційній скарзі просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанції, визнавши поважними причини пропуску строку звернення до суду.

У поданих запереченнях відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення скарги без задоволення, а судових рішень - без змін, оскільки відсутні підстави для їх скасування.

Судами установлено, що ОСОБА_1 має статус дитини війни.

У поданій до позову заяві, позивач просить суд поновити їй строк звернення до суду за період з 01.01.2006 по 01.07.2016 з підстав юридичної необізнаності.

Так, з гідно з ч.1 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній, на момент звернення позивача до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд погоджується з висновками судів, що пенсія є періодичним платежем, який здійснюються щомісяця, тому позивач, отримуючи пенсію, могла дізнатися про порушення своїх прав на виплату підвищення до пенсії як дитині війни.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Юридична необізнаність не може бути визнана поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки не тягне за собою неможливості вчинення певних процесуальних дій чи звернення зацікавленої особи за правовою допомогою.

Суд також зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії» рішення від 22 жовтня 1996 року, справа «Девеер проти Бельгії» рішення від 27 лютого 1980 року).

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, не заслуговують на увагу доводи позивача, щодо неповідомлення її органом Пенсійного фонду про наявність права на підвищення до пенсії.

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач знала і мала можливість знати про порушення, на її думку, своїх прав, свобод чи інтересів, в тому числі вжити своєчасних заходів щодо їх захисту в межах встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку звернення до адміністративного суду, але не скористалася такою за відсутності поважних причин.

За вказаних обставин, суд погоджується з висновками судів щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду та наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків судів та не дають підстав вважати, що цими судами невірно застосовано норми процесуального права.

За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що судами не допущено порушень норм процесуального права, у зв'язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 343, 350, 356 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2017 року у справі №311/32/17 (2-а/311/11/2017) залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду