Справа № 826/6662/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 серпня 2018 року

Київ

справа №826/6662/17

адміністративне провадження №Зі/9901/602/18

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Мороз Л.Л., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" про повернення судового збору, сплаченого за подачу касаційної скарги на на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі № 826/6662/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" до Торгово-промислової палати України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» звернулось з адміністративним позовом до Торгово-промислової палати України, в якому просило визнати протиправною оформлену листом від 18 листопада 2016 року №1153/05.0-5.4 відмову у засвідченні форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за договором №11572/01, який укладено 31 серпня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» та Державним підприємством «Енергоринок»; зобов'язати відповідача вчинити дії з видачі сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за вказаним договором №11572/01, щодо настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які зазначені у заяви про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для суб'єктів господарювання/фізичних осіб за договірними зобов'язаннями (від 04 листопада 2016 року вих. №01-34/2/1844) та які унеможливлюють виконання зобов'язань щодо купівлі у Державного підприємства «Енергоринок» відповідно до умов п.п.2.1., 3.2., 6.2.1. договору від 31 серпня 2015 року №11572/01 різниці перетоків електричної енергії, переміщеної з контрольованої території на неконтрольовану територію Луганської області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2017 року, зміненою в мотивувальній частині ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року, відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 серпня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» до Торгово-промислової палати України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції чинній на момент касаційного оскарження.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року, обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" звернулось до суду із заявою стосовно повернення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України, посилаючись на положення пункту 3 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір", у відповідності до якої сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

В силу пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України, в редакції чинній на момент касаційного оскарження, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми дії судді не є суто процесуальними, перелік яких міститься у інших пунктах частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" та частини п'ятої 214 КАС України, оскільки потребують оцінки обґрунтованості доводів касаційної скарги порівняно з висновками судів у судових рішеннях.

Крім цього, за загальним змістом частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" судовий збір повертається у випадку, коли відбулись процесуальні наслідки, які не залежать та не потребують розгляду справи по суті та оцінки обставин справи і наданих сторонами доказів.

З огляду на наведене, вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не можуть бути застосовані у разі відмови у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 12 листопада 2014 року (справа № 6-138цс14).

Слід зауважити, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи уподовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Brumarescu v. Romania" від 28 листопада 1999 року наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів". "Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі" (справа "Ryabykh v. Russia" від 24 липня 2003 року).

Так, відмовляючи у відкритті касаційного провадження по пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України, в редакції чинній на момент касаційного оскарження, суддя-доповідач надав оцінку доводам касаційної скарги, порівняв їх з висновками судів, викладеними в судових рішеннях та вирішив питання стосовно необхідності перевірки висновків судів на підставі матеріалів справи.

Вищевказана правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 09 грудня 2014 року (справа № 21-532а14).

Разом з цим, слід зазначити, що подібна правова позиція також висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 22 вересня 2015 року (справа № 21-1884а15), в якій вказано, що суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження по пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України, фактично надавши оцінку доводам касаційної скарги, погодився з висновком суду апеляційної інстанції та залишив без змін судове рішення.

За такого правового врегулювання, вирішуючи клопотання про повернення коштів по сплаті судового збору за даною касаційною скаргою, суддя, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, яка полягає у поверненні суми судового збору у разі якщо справа не розглядається по суті та судом не здійснювалась перевірка доводів касаційної скарги, дійшов висновку про відмову у задоволенні такого клопотання.

Керуючись статтею 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору, сплаченого за подачу касаційної скарги на постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 21 березня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2016 року у справі № 653/2763/14-а - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

Л.Л. Мороз,

Суддя Верховного Суду