Справа № 760/22746/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Усатова І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року Справа № 760/22746/16-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Чаку Є.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Отроди Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року у справі

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача здійснити позивачу з 01.12.2015 р. перерахунок раніше призначеної пенсії та виплатити йому пенсію, виходячи з 65 % грошового забезпечення, з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільнені, які він отримував протягом 2012-2014 рр., тобто 24-х місяців до звільнення з органів внутрішніх справ, та з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року адміністративний позов було задоволено частково: зобов'язано відповідача здійснити позивачу з 01.12.2016 р. перерахунок раніше призначеної пенсії та виплатити її, виходячи з 65% грошового забезпечення, з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільнені, які він отримував протягом 2012-2014 рр., тобто 24-х місяців до звільнення з органів внутрішніх справ, та з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, МВС України подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що його слід було залучити до участі в розгляді даної справи як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, оскільки підставою для виникнення спору в цій справі стала довідка від 09.08.2016 р. № 718, видана саме МВС України.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що вказана довідка видана позивачу за результатами розгляду його звернення, а не на виконання вимог законодавства про зміну розміру грошового забезпечення.

Також апелянт відзначає, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення та одноразова грошова допомога при звільнені не підлягають врахуванню при обчисленні пенсії та у доповненнях до своєї апеляційної скарги звертає увагу на те, що з виплаченої позивачу допомоги при звільненні єдиний соціальний внесок не сплачувався.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, зазначаючи, зокрема, що законодавством передбачено можливість здійснення перерахунку пенсії військовослужбовця на підставі поданих ним документів, а також, що оскаржуване апелянтом рішення суду не впливає на його права та інтереси і що спірні види соціальної допомоги підлягають обов'язковому врахуванню при визначенні розміру його пенсії.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 308 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві, з 01.04.2014 р. йому призначена пенсія на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», та деяких інших осіб» у розмірі 65 % грошового забезпечення.

14.11.2016 р. ОСОБА_2 звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про перерахунок з 01.04.2014 р. раніше призначеної пенсії та її виплати, виходячи з 65% грошового забезпечення з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільнені, які він отримував протягом 2012-2014 рр., тобто протягом 24-х місяців перед звільненням з органів внутрішніх справ та з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

До вказаної заяви позивачем додано довідку МВС України від 09.08.2016 р. № 718.

Листом від 24.11.2016 р. № 22638/03/Щ-2315 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача про відмову в перерахунку його пенсії, посилаючись на те, що допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, допомога при звільнені з військової служби не зазначені в ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» та п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393, не носять постійного характеру і не є щомісячними, тому їх не може бути враховано до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір пенсії.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку його пенсії з урахуванням вказаних виплат, звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, матеріальна допомога на оздоровлення та одноразова грошова допомога при звільнені входять до складу грошового забезпечення військовослужбовців та підлягають урахуванню при визначенні розміру пенсії.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. (далі - Закон № 2262-ХІІ), «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 р. № 400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР), постановою КМУ від 17.07.1992 р. № 393 «Про затвердження Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393), постановою КМУ від 07.11.2007 р. № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова № 1294).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно зі ст. 43 Закону № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У п. 7 Постанови № 393 визначено, що пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до п. 3 Постанови № 1294 упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців.

Згідно зі схемою додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (додаток № 25 до Постанови № 1294) до одноразових віднесені такі види грошового забезпечення: винагорода, призначення та виплата якої пов'язана з обсягом та складностями роботи, що виконується під час проходження військової служби; матеріальна допомога на початкове обзаведення (вид матеріального забезпечення військовослужбовців, передбачений ст. 9-1 Закону № 2011-XII), а також одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби.

Законом № 2011-XII також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (ч. 1 ст. 10-1).

Розмір грошової допомоги на оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою на день вибуття в щорічну основну відпустку (пп. 3 п. 5 Постанови № 1294, пункт 20.1 розділу ХХ Інструкції № 447).

Наведеними нормативними актами також регламентовано умови та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту установлюється за рішенням начальника органу управління (підрозділу) у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення (п. 19.1 розділу ХІХ Інструкції № 447).

Статтею 15 Закону № 2011-ХІІ та статтею 9 Закону № 2262-XII визначено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За змістом п. 17 ст. 11 Закону № 1058-IV військовослужбовці підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню.

Частиною 2 статті 20 Закону № 1058-IV визначено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених, зокрема, у пункті 17 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

При цьому, Закон № 400/97-ВР визначає порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону № 400/97-ВР визначено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що військовослужбовці підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, тому мають сплачувати страхові внески та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з суми сукупного оподатковуваного доходу, обчисленого відповідно до законодавства України.

При цьому, види грошового забезпечення, які були отримані військовослужбовцем протягом останніх 24-х місяців перед звільненням зі служби та з яких сплачувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема грошова допомога на оздоровлення, грошова винагорода та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачено страхові внески відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 р. по справі № 604/319/17.

Разом з тим, частина 3 статті 43 Закону №2262-XII не містить положень про включення до грошового забезпечення такої виплати, як одноразова грошова допомога при звільненні (вихідна допомога), а правові підстави для її виплати встановлені ст. 15 Закону № 2011-ХІІ та ст. 9 Закону № 2262-XII, які пов'язані зі звільненням особи зі служби.

Таким чином, хоча вказана виплата й підпадає під ознаки одноразової допомоги, але має інше правове призначення та не входить до додаткового грошового забезпечення, та не повинна враховуватися при нарахуванні пенсії, оскільки відноситься до разових платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема військовослужбовців.

Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 р. по справі № 344/10887/17.

Виходячи з викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріальної допомоги на оздоровленні та допомоги на вирішення соціально-побутових питань за останні 24 календарні місяці служби перед звільненням, зазначених в довідці МВС України від 09.08.2016 р. № 718, сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, і вони, з огляду на вищезазначене, підлягають врахуванню при здійсненні перерахунку пенсії позивача, що обумовлює правомірність висновків суду першої інстанції в частині вирішення таких позовних вимог та їх задоволення і відповідно до ст. 316 КАС України надає підстави для залишення рішення суду в цій частині без змін.

При цьому, доводи апелянта про те, що такі виплати не підлягають врахуванню при обчисленні пенсії позивача є необґрунтованими з огляду на вищевикладене.

Твердження апелянта про те, що вказана довідка видавалася ним позивачу у відповідь на його звернення, а не на виконання вимог законодавства для перерахунку пенсії, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі обставини, з огляду на положення ст. 63 Закону № 2262-XII, не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на отримання пенсії у розмірі, визначеному законодавством.

Разом з тим, сума нарахованої та виплаченої позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, зазначена в довідці МВС України від 09.08.2016 р. № 718, не входить до його додаткового грошового забезпечення та не підлягає врахуванню при обчисленні його пенсії, що безпідставно не було встановлено судом першої інстанції та, відповідно до ст. 317 КАС України, зумовлює наявність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови в цій частині та відмови в задоволенні таких позовних вимог.

Тож, колегія суддів приймає до уваги та враховує доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для врахування вказаної виплати при обчисленні пенсії позивача.

При цьому, перевіряючи доводи обох сторін, з приводу тверджень позивача про те, що оскаржувана апелянтом постанова суду не стосується його прав та інтересів, апеляційний суд зазначає, що в даному випадку підставою для виникнення спірних правовідносин у цій справі була безпосередньо довідка від 09.08.2016 р. № 718, видана апелянтом, і рішення суду у цій справі в наступному надало підстави для звернення ОСОБА_2 з позовом про відшкодування завданого збитку (упущеної вигоди) у справі № 757/15556/18-ц, до участі якій залучено й апелянта.

Водночас, у рішенні від 04.12.1995 р. по справі «Беллет проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга Міністерства внутрішніх справ України підлягає задоволенню частково, постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року в частині задоволення позовних вимог щодо перерахунку та виплати пенсії позивача з урахуванням одноразової грошової допомоги при звільненні - скасуванню, а адміністративний позов в цій частині позовних вимог - залишенню без задоволення. В іншій частині постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - задовольнити частково.

Постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року в частині задоволення позовних вимог щодо перерахунку та виплати пенсії позивача з урахуванням одноразової грошової допомоги при звільненні - скасувати, а адміністративний позов в цій частині позовних вимог - залишити без задоволення.

В іншій частині постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 01 серпня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: