Справа № П/811/359/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2018 року справа № П/811/359/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Білак С.В. Юрко І.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 р. (суддя Брегей Р.І.) в справі № П/811/359/18 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУ Держгеокадастру) про визнання протиправними та скасування рішень, викладених в листах від 26.10.2017 р., 07.11.2017 р., про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Іванковецької сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області; зобов'язання повторно розглянути питання та надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого сільського господарства в розмірах, не більше 2,0 га;

визнання протиправними та скасування рішень, викладених в листах від 26.10.2017 р., 07.11.2017 р., про відмову ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Іванковецької сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області; зобов'язання повторно розглянути питання та надати ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого сільського господарства в розмірах, не більше 2,0 га;

визнання протиправними та скасування рішень, викладених в листах від 26.10.2017 р., 07.11.2017 р., про відмову ОСОБА_4 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Іванковецької сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області; зобов'язання повторно розглянути питання та надати ОСОБА_4 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого сільського господарства в розмірах, не більше 2,0 га;

визнання протиправними та скасування рішень, викладених в листах від 26.10.2017 р., 07.11.2017 р., про відмову ОСОБА_5 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Іванковецької сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області; зобов'язання повторно розглянути питання та надати ОСОБА_5 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого сільського господарства в розмірах, не більше 2,0 га.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 р. позов задоволено, визнано протиправним і скасоване рішення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградської області від 26 жовтня та 07 листопада 2017 року, яким ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на підставі заяв від 10 серпня та 26 жовтня 2017 року; зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області прийняти рішення про надання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Іванковецької сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати судове рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не надана належна правова оцінка спірним правовідносинам, не враховано, що відповідач має право на законних підставах відмовити особі у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Також вказує, що зобов'язавши відповідача надати позивачам дозвіл на розробку проекту землеустрою, суд втрутився у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв'язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 серпня 2017 року позивачі подали до ГУ Держгеокадастру заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Іванковецької сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області. Разом із заявою надали графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки.

26 жовтня 2017 року відповідачем прийняті рішення, якими відмовило їм у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, запропонувавши кожному визначити бажане місце розташування земельної ділянки, виходячи з сформованим ним переліком земельних ділянок, що можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території області. Рішення не містять пояснення, чому позивачам не може бути передано у власність земельна ділянка, на яку претендують. У рішеннях не зазначено, що бажане місце розташування земельної ділянки неможливо встановити.

30 жовтня 2017 року позивачі повторно звернулися до відповідача з такою ж заявою. Разом із заявою подали графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки.

07 листопада 2017 року відповідачем прийняті рішення, якими їм повторно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, запропонувавши позивачам визначити бажане місце розташування земельної ділянки, виходячи з сформованим ним переліком земельних ділянок, що можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території області. У рішеннях зазначено, що з графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки неможливо його встановити. Рішення не містять пояснення, чому позивачам не може бути передано у власність земельна ділянка, на яку претендують.

Встановивши, що земельні ділянки, які прагнуть отримати у власність позивачі, не обтяжені жодним сервітутом, а їх розмір не перевищує максимально-допустимої величини, котра встановлена законом; відповідачем не обґрунтовано, чому земельні ділянки не можуть бути передані у власність позивачів, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані рішення відповідача прийняті не на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, що є ознакою їх протиправності відповідно до припису п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України.

Задовольняючи другу позовну вимогу, яку суд розцінив як зобов'язання відповідача надати відповідні дозволи, суд першої інстанції вказав, що ця вимога підлягає також задоволенню, оскільки відповідачем двічі відмовлено у задоволенні заяв без належного обґрунтування.

Суд вважає такий висновок частково обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачами 10.08.2017 р. та повторно 30.10.2017 р. подано до ГУ Держгеокадастру клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Іванковецької сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області. До заяв позивачами подані графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельних ділянок.

Листами від 26.10.2017 р. та 30.10.2017 р. відповідно відповідачем повідомлено позивачів про відмову у задоволенні заяв, при цьому зазначено, що подані заяви не відповідають вимогам ст. 118 Земельного кодексу України, а саме на графічних матеріалах місця розташування земельних ділянок не зазначені як бажані; з метою раціонального використання земельних ділянок сформовано перелік земельних ділянок із зазначенням площі, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Кіровоградської області.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, до повноважень якого входить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Кіровоградської області; організація виконання робіт на території Кіровоградської області із землеустрою.

Відповідності до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як встановлено частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічні приписи містяться й в ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу, відповідно до якої відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, законодавець обмежив підстави відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою лише невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Підставою для відмови у задоволенні клопотань відповідачів про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою є те, що на графічних матеріалах місце розташування земельних ділянок не зазначено як бажане, що унеможливлює об'єктивний розгляд заяви.

Разом з тим, така підстава відмови у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою, по-перше, не відповідає фактичним обставинам, оскільки позивачами додано до клопотань про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відповідні графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельних ділянок, про відведення яких вони просили; по-друге, така підстава відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не узгоджується із закріпленими законодавчо підставами відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про порушення відповідачем приписів Земельного кодексу України, відповідно, є правильним висновок суду першої інстанції про протиправність рішень відповідача про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою за клопотаннями позивачів.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача повторно розглянути питання та надати позивачам дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого сільського господарства в розмірах, не більше 2,0 га, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України в контексті спірних правовідносин відповідач має прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України.

Як зазначено вище, підставою для відмови позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є не зазначення на графічних матеріалах бажаного місця розташування земельної ділянки, а також те, що з метою раціонального використання земельних ділянок сформовано перелік земельних ділянок із зазначенням площі, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Кіровоградської області.

Тобто, при прийнятті рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідачем не зазначено конкретною підстави, визначеної ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, для надання дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідно, є передчасним рішення суду першої інстанції про зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивачам.

Відсутність обґрунтованого рішення із зазначенням підстав, встановлених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, для відмови у наданні зазначених дозволів не дозволяє надати належну правову оцінку рішенню у контексті його обґрунтованості, й відповідно, прийняти рішення про зобов'язання надати такі дозволи.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта про неможливість зобов'язання відповідача прийняти конкретне рішення через те, що повноваження відповідача є дискреційними, суд вказує на таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Тобто, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, прийняти за клопотаннями відповідне рішення або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Через те, що відповідачем не дотримано вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України під час розгляду заяв позивачів про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд вважає передчасним вирішення питання щодо зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проектів землеустрою, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Обираючи спосіб захисту порушених прав позивачів, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути заяви позивачів та прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 р. в справі № П/811/359/18 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 р. в справі № П/811/359/18 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Ухвалити в справі № П/811/359/18 нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 26.10.2017 р. та від 07.11.2017 р. про відмову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 від 26.10.2017 та від 07.11.2017 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, на території Іванковецької сільської ради Знам'янського району Кіровоградській області та прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 30.07.2018 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.07.2018 р.

Суддя-доповідач: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: І.В. Юрко