Справа № 161/6184/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/5835/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Кузьмича С.М. та Гулида Р.М.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській обл. Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 03.07.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській обл. Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_6 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: ОСОБА_4; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 27 хв. 03.07.2018р. м.Луцьк),-

В С Т А Н О В И В:

23.04.2018р. позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії АР № 448827 від 16.04.2018р., винесену Інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській обл. Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_6., згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф в розмірі 425 грн. (а.с.1-2).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 03.07.2018р. заявлений позов задоволено; скасовано постанову Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській обл. Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_6. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 448827 від 16.04.2018р., та закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.ч.1 і 2 ст.122 КУпАП (а.с.29-31).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив Інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській обл. Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_6., який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.32-38).

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що факт вчинення позивачем порушення вимог Правил дорожнього руху /ПДР/, який полягає у використанні мобільного телефону під час керування автомобілем, порушення правил зупинки стверджується представленими відповідачем доказами, в тому числі рапортом (що є офіційним документом згідно вимог ст.1 Закону України «Про інформацію»), відеозаписом, показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Таким чином, відповідачем використані усі необхідні засоби доказування для фіксування події правопорушення, через що на підставі принципу «раціонального сумніву» доведено факт вчинення позивачем порушень ПДР.

Водночас, сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, є доказом по справі.

Розгляд справи був проведений на місці, заслухані пояснення позивача по факту вчинення порушення, досліджено наявні докази, на підставі чого винесено оскаржувану постанову. Пояснення позивача жодним чином не спростовують факт вчинення порушень ПДР, доводи позовної заяви є надуманими і такими, що не відповідають дійсності.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови серії АР № 448827 від 16.04.2018р., винесеної Інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській обл. Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_6., о 10 год. 58 хв. 16.04.2018р., позивач, керуючи легковим автомобілем марки «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул.Домни Гордіюк, 20 в м.Луцьку, під час руху користувався засобом зв'язку, тримаючи його в руках, а також здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 м від зупинки громадського транспорту, чим порушив вимоги п.2.9 «д» та п.15.9 «е» ПДР.

На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.ч.1 і 2 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.3).

До вказаної постанови долучені рапорт Поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській обл. Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_5 від 16.04.2018р. (а.с.14), відеозапис з персональної нагрудної бодікамери (а.с.15).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем порушень ПДР відповідачем не доведений, оскільки будь-яких доказів на підтвердження такого не представлено. Наданий відеозапис з місця розгляду відповідачем справи про адміністративне порушення не містить фіксації використання позивачем під час керування транспортним засобом мобільного телефону; також через використання проблискових маячків синього та червоного кольору позивач змушений був негайно зупинитися на вимогу поліцейських.

Колегія суддів вважає наведені висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п.15.9 «е» ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Згідно ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п.2.9 «д» ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

В частині притягнення позивача до відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.ч.1 і 2 ст.122 КУпАП, спірна постанова серії АР № 448827 від 16.04.2018р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Із змісту вказаної норми слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Разом з тим, вказана постанова містить покликання на докази (рапорт поліцейського та відеозапис), зміст яких не доводить вчинення позивачем порушення ПДР.

Зокрема, згідно рапорту Поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській обл. Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_5 від 16.04.2018р. під час несення служби 16.04.2018р. ним разом з лейтенантом поліції ОСОБА_6. виявлено користування позивачем під час керування автомобілем засобом мобільного зв'язку. Разом з тим, в цьому рапорті не згадується про порушення позивачем правил зупинки; сам рапорт складений після винесення оскаржуваної постанови (а.с.14).

Із змісту представленого відеозапису неможливо встановити факт використання позивачем мобільного телефону під час керування транспортним засобом (а.с.15).

Показання допитаних під час судового розгляду свідків ОСОБА_6. та ОСОБА_5 судом вірно оцінені критично, оскільки вони є безпосередніми особами, які притягували позивача до адміністративної відповідальності, їхні покази не підтверджені сукупністю інших доказів по справі, в тому числі інших очевидців правопорушення.

Додатково стосовно правильності оцінки наявних у справі доказів колегія суддів виходить з того, що відповідно до приписів КУпАП:

ст.222 - органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

ст.251 - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

ст.258 - протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч.2).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч.4).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.5).

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно п.10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Посилання на жоден із цих доказів, які передбачені ст.251 КУпАП, у винесеній постанові є відсутніми.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст.256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов'язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному акті - в Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015р. (остання не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, однак враховується судом в системному аналізі з іншими актами законодавства).

Зокрема, згідно п.3 розділу ІІ цієї Інструкції якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010р.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався попри те, що позивач заперечував свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1 і 2 ст.122 КУпАП.

Будь-яких інших беззаперечних доказів вчинення розглядуваних правопорушень відповідачем не представлено.

На підставі наведеного, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.ч.1 і 2 ст.122 КУпАП; згідно вимог ст.251 КУпАП складена інспектором поліції постанова не відноситься до доказів по справі про адміністративне правопорушення.

Окрім цього, в частині порушення позивачем правил зупинки колегія суддів наголошує на тому, що згідно фактичних обставин справи через увімкнені проблискові маячки синього та червоного кольору патрульного автомобіля позивач змушений був зупинитися біля правого краю проїзної частини на вимогу поліцейських.

Відповідно до п.3.2 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов'язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).

На транспортних засобах, які рухаються в супроводжуваній колоні, повинне бути ввімкнено ближнє світло фар.

Якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного кольору, водії інших транспортних засобів зобов'язані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі). На дорозі з розділювальною смугою цю вимогу зобов'язані виконати водії транспортних засобів, що рухаються в попутному напрямку.

За наведених умов, побачивши увімкнені проблискові маячки синього та червоного кольору патрульного автомобіля, позивач правомірно здійснив негайну зупинку автомобіля біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі).

Звідси, позивач не може бути притягнутий до відповідальності за виконання вимог поліцейських щодо здійснення негайної зупинки керованого ним автомобіля.

На підставі наведеного, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.ч.1 і 2 ст.122 КУпАП та помилково накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Також складену інспектором поліції постанову за наведених обставин не можна вважати належним і допустимим доказом по справі.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають; представлені відповідачем докази є неналежними, а відтак останні правомірно не прийняті судом першої інстанції до уваги.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.139, 243, 272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській обл. Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 03.07.2018р. в адміністративній справі № 161/6184/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Гулид
Дата складення повного судового рішення: 01.08.2018р.