Справа № 810/2403/15
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2018 року

Київ

справа №810/2403/15

адміністративне провадження №К/9901/1283/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

Судді-доповідача - Бевзенка В.М.,

суддів: Шарапи В.М., Данилевич Н.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу № 810/2403/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»

до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області,

третя особа - ОСОБА_2,

про скасування постанови та зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Губської Л.В., суддів: Ісаєнко Ю.А., Оксененка О.М.),

ВСТАНОВИВ :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект» або позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області (далі - ВДВС Києво-Святошинського РУЮ або відповідач), третя особа - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.), в якому просило:

- скасувати постанови відповідача від 10 вересня 2013 року ВП №38801026 в частині накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. І.Франка, 39 А;

- зобов'язати відповідача винести постанову про зняття арешту з вказаного нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, оскільки ТОВ «Кей-Коллект» є іпотекодержателем цього майна. Зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом перед іншими кредиторами ОСОБА_2 на отримання задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна.

Оскільки, наявність арешту, накладеного на вказане майно, перешкоджає позивачеві задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, в тому числі, в позасудовому, узгодженому із іпотекодавцем порядку, позивач стверджує, що у відповідача були відсутні правові підстави для накладення арешту на предмет іпотеки для задоволення вимог кредиторів, що не є заставодержателями.

Тому, на думку позивача, оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

17 серпня 2015 року Київський окружний адміністративний суд вирішив:

- в задоволенні адміністративного позову ТОВ «Кей-Колект»- відмовити.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення арешту на майно боржника, третьої особи у справі, діяв у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

07 грудня 2015 року Київський апеляційний адміністративний суд вирішив:

- апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» задовольнити;

- постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року у цій справі скасувати. Адміністративний позов ТОВ «Кей-Колект» задовольнити частково.

- визнати протиправним та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №38801026 від 10 вересня 2013 року, виданого ВДВС Києво-Святошинського РУЮ в частині накладення арешту на нерухоме майно: житловий будинок та земельна ділянка (загальною площею - 0,08 га кадастровий номер НОМЕР_1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

- стягнути з Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1412 грн. 88 коп.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що державним виконавцем звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання проведено за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача, який не є іпотекодержателем, та у порушення передбаченого частиною восьмою статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" і частиною шостою статті 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритету права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2015 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу.

У касаційній скарзі третя особа просить:

- скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:

ОСОБА_2 вважає, що суд апеляційної інстанції при розгляді справи неправильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального права. Крім того, скаржник зазначив, що суд апеляційної інстанції не перевірив чи є діяльність позивача законною щодо стягнення коштів за договорами факторингу укладеними між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк».

Інші учасники справи заперечення на касаційну скаргу не подавали.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що нерухоме майно ОСОБА_2, а саме, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0800 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, обтяжене іпотекою з 27 грудня 2007 року на користь ПАТ «УкрСиббанк» та у подальшому з 12 грудня 2011 року на користь ТОВ «Кей-Колект».

Крім того, судами встановлено, що 21 лютого 2011 року набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі №2-13082/10 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» суми боргу у розмірі 1824905,15 грн.

27 грудня 2013 року постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ відкрито виконавче провадження ВП№38801026 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу у розмірі 1824905,15 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ від 10 вересня 2013 року в рамках виконавчого провадження ВП№38801026 накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_2, а саме, земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 23 вересня 2013 року №6140011 проведено державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відповідний запис за №2606959.

Вважаючи, що накладення арешту на обтяжене іпотекою майно до прийняття судового рішення на користь інших кредиторів, перешкоджає позивачеві у першочерговому порядку задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, ТОВ «Кей-Колект» звернулось з даним позовом до суду.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Конституція України

Частина 2 статті 19 Конституції України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 1 статті 55 Конституції України. Кожному гарантується право на оскарження у суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Частина 2 статті 124 Конституції України. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі Закон №606-XIV).

Пункт 1 частини 1 статті 32 Закону №606-XIV. Заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Частина 1 статті 52 Закону №606-XIV. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частина 1 статті 54 Закону №606-XIV. Звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Частина 4 статті 54 Закону №606-XIV. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна

Частина 1статті 56 Закону №606-XIV. Не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, згідно з додатком до цього Закону

Частина 1 статті 57 Закону №606-XIV. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Пункт 3 частини 2 статті 57 Закону №606-XIV. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Частина 5 статті 60 Закону №606-XIV У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Закон України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-ІV (далі Закон № 898-ІV).

Пункт 1 частини 1статті 1 Закону № 898-ІV. Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частина 1 статті 33 Закону № 898-ІV. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).

Пункт 2 частини 1 статті 341. Межі перегляду судом касаційної інстанції.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Судами встановлено, що позивачем не надано суду належних доказів щодо обізнаності державного виконавця про накладення арешту на заставлене майно.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Законом №606-XIV обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна. Так, відповідно до частини п'ятої цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1 - 4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Водночас, положення вказаного закону встановлюють особливий порядок здійснення захисту прав іпотекодержателя на переважне задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки шляхом звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Крім цього, позивачем не надано доказів про накладання відповідачем арешту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до положень Закону №606-XIV державний виконавець повідомляє заставодержателя, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює йому право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Таким чином, не являючись учасником виконавчого провадження ВП №38801026, звертаючись до суду із позовними вимогами про зобов'язання державного виконавця винести постанову про зняття арешту з майна, що знаходиться у нього в іпотеці, позивач, всупереч вимогам статей 54, 60 Закону №606-XIV, обрав неналежний спосіб захисту свого порушеного права.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, а тому позовні вимоги у частині зобов'язання державного виконавця прийняти постанову про зняття арешту з майна, яке перебуває в іпотеці не підлягають задоволенню.

Крім цього, як встановлено судом першої інстанції, взагалі відсутня протиправна бездіяльність з боку відповідача, наслідком якої є вимога про зобов'язання вчинити певні дії.

Суд не приймає до уваги висновки суду апеляційної інстанції, що державним виконавцем звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання проведено у порушення передбаченого частиною восьмою статті 54 Закону №606-XIV і частиною шостою статті 3 Закону № 898-ІV пріоритету права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Права позивача, як іпотекодержателя, внаслідок накладення державним виконавцем арешту на предмет іпотеки для забезпечення вимог особи, яка не є заставодержателем, у даному випадку, не порушені.

Враховуючи викладене Суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову, яке помилково було скасоване судом апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи те, що в ході касаційного розгляду справи Судом встановлено неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, яке призвело до скасування законного рішення суду першої інстанції, Суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду апеляційної інстанції, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції як такого, що скасовано помилково.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року - скасувати.

3. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року - залишити в силі.

4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко

Судді В.М. Шарапа

Н.А. Данилевич