Справа № 804/1470/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2018 рокусправа № 804/1470/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Дурасова Ю.В.

судді: Божко Л.А., Лукманова О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінотавр"

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2018 (суддя Конєва Світлана Олександрівна, дата складання повного тексту 02.05.2018)

у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінотавр" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу №1022-п від 14.02.2018р. та визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ "Мінотавр" звернувся 26.02.2018 року до суду з позов до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу №1022-п від 14.02.2018р. та визнання протиправними дій.

Позов обґрунтовано тим, що 14.02.2018р. відповідачем прийнято наказ №1022-п про проведення позапланової документальної виїзної перевірки позивача з 15.02.2018р. тривалістю 5 робочих днів, проте копія цього наказу була вручена директору підприємства лише у другій половині 19.02.2018р., т. т. вже після початки перевірки у порушення вимог Податкового кодексу України. Подальше виконання вищезазначеного наказу та проведення перевірки відбувалося з грубим порушенням чинного законодавства України. Позивач посилається на те, що зміст спірного наказу не відповідає вимогам чинного законодавства, що потягло зловживання службовим становищем з боку посадових осіб контролюючого органу під час його виконання; порушено визначену чинним законодавством процедуру (порядок) проведення перевірки, а саме: несвоєчасно повідомлено про дату та час початку проведення перевірки, місце її проведення та тривалість такої перевірки, тобто порушено вимоги передбачені абзацом другим п.78.4 ст.78 ПК України, порушені вимоги п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України в частині місця проведення призначеної перевірки, оскільки вона фактично не проводилась за місцезнаходженням підприємства, а здійснювалась у приміщенні податкової інспекції із вилученням із приміщення підприємства первинних бухгалтерських документів, порушені вимоги п.85.5 ст.85 ПК України в частині дотримання процедури вилучення копій первинних бухгалтерських та податкових документів. Зазначає, що Законом №2246-VІІІ від 07.12.2017р. було внесено зміни до ст.3 Закону України Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності і встановлено до 31.12.2018р. мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із проведення перевірок. Відповідно до ст.6 Закону №1728-VІІІ дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України, при цьому, такий Перелік органів державного нагляду, визначених Кабінетом Міністрів України, було оприлюднено лише 22.02.2018р., а отже, вважає, що невизначеність на законодавчому рівні у період з 01.01.2018р. по 22.02.2018р. переліку державних органів, на які не поширюється дія Закону №1728-VІІІ, свідчить про відсутність у посадових осіб відповідача повноважень на проведення позапланової виїзної перевірки позивача. Додатково (у клопотанні від 26.04.2018р.) позивач вказує і на те, що він звільняється від обовязку надавати відповіді на запити, які складені з порушенням п.73.3 ст.73 ПК України, оскільки у них викладені дані про діяльність та виявлені порушення з боку не позивача, а іншого субєкта господарювання, а тому вважає, що підстави для застосування п.п.78.1.1 або п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України були відсутні. Крім того, позивач зазначає, що питання проведення перевірок відповідачем не є питанням регулювання відносин оподаткування, а є питанням здійснення державного нагляду (контролю) та згідно положень п.4.1.4 ст.4 ПК України у разі, якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обовязків платника податків або контролюючого органу, внаслідок чого є можливість прийняти рішення як на користь платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Вважає, що акти перевірок від 15.02.2018р. та від 16.02.2018р. є недостовірними доказами, оскільки вони оформлені у приміщенні відповідача за допомогою компютерної техніки, не містять у собі час візиту представника відповідача, не містять підписів осіб, які б могли підтвердити візит представника відповідача до позивача з метою вручення наказу, містить в собі неправдиві дані, так як директор позивача і 15.02.2018р. і 16.02.2018р. перебував у офісі та жодна особа не відвідувала офісу позивача з метою вручення наказу. Фактично перевірка позивача у приміщенні підприємства не проводилась, представники відповідача не працювали з документами, що відносяться до предмету перевірки, а тому не можна вважати, що фактично відповідачем проведено перевірку, .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2018 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем надсилалися запити на адресу позивача щодо надання інформації, проте у наданні інформації позивачем було відмовлено. Саме ці дії позивача щодо відмови у наданні документів на підтвердження взаємовідносин позивача з ТОВ «Охорона-Гуард» за травень 2017 року стали підставою для призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки за наказом від 14.02.2018р. №1022-п.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем (ТОВ "Мінотавр") подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що Законом №2246-VІІІ від 07.12.2017р. було внесено зміни до ст.3 Закону України Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності і встановлено до 31.12.2018р. мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із проведення перевірок. Натомість в порушення норм законодавства перевірка була призначена наказом від 14.02.2018. Зазначає, що відповідно до ст.6 Закону №1728-VІІІ дія Закону №2246-VІІІ від 07.12.2017р. не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України. Однак такий Перелік органів державного нагляду, визначених Кабінетом Міністрів України, було оприлюднено лише 22.02.2018р., а отже, вважає, що невизначеність на законодавчому рівні у період з 01.01.2018р. по 22.02.2018р. переліку державних органів, на які не поширюється дія Закону №1728-VІІІ не надає підстав для призначення та проведення перевірки відповідачем. Крім того зазначає, що фактично виїзна перевірка не проводилася, оскільки перевірка була здійснена в приміщенні контролюючого органу.

Представником відповідача надано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що виявлені факти про недостовірність визначення позивачем даних податкового кредиту у сумі 90,3 тис. грн. за червень 2017 року. Тому відповідно до п. 73.3 ПКУ контролюючим органом здійснено запити про надання інформації. Інформація не була надана позивачем, хоча такий обовязок передбачений ПКУ. У звязку з ненаданням позивачем документів на запити контролюючого органу видано наказ від 14.02.2018.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Надав пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ МІНОТАВР зареєстроване як юридична особа 12.03.2001р. за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, будинок 35, приміщення 23, перебуває на обліку у ДПІ у Бабушкінському (Шевченківському) районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області як платник податків та зборів до бюджету, що підтверджується копією статуту позивача, копією витягу із ЄДРПОУ, копією довідки статистики, копією довідки про взяття на облік (а.с.16-51).

19.07.2017р. та 22.09.2017р. відповідачем від ДФС України отримані листи про організацію роботи щодо відпрацювання ймовірних вигодонабувачів схемного податкового кредиту, на виконання яких контролюючим органом було проведено аналіз податкових накладних в ЄРПН та встановлено, що ТОВ МІНОТАВР задекларовано операції з придбання послуг (послуги по забезпеченню безпеки) у травні 2017р. від постачальника ПП Охорона-Гуард, проте асортимент придбаної номенклатури не відповідає реалізованій, а також аналіз вказаних баз свідчить про недотримання позивачем п.198.3 ст.198 ПК України, що підтверджується копіями відповідних листів (а.с.122-124,131-133).

У звязку з наведеним, у відповідності до вимог ст. 72, 73, 74 ПК України 11.08.2017р. та 27.12.2017р. на адресу позивача відповідачем були направлені запити про надання інформації, пояснень та їх документального підтвердження із вказаним контрагентом, проте, позивач відмовив у наданні інформації та підтверджуючих документів, а на запит від 27.12.2017р. взагалі відповіді не надав, незважаючи на його отримання 16.01.2018р., що підтверджується відповідними копіями листів та копією відповіді відповідача №48 від 18.09.2017р. (а.с.125-130, 134-136).

14.02.2018р. на підставі ст.19-1, ст.19, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 ПК України Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було прийнято наказ №1022-п Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ МІНОТАВР за змістом якого призначено з 15.02.2018р. перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ПП Охорона-Гуард за період з 01.05.2017р. по 30.06.2017р. тривалістю 5 робочих днів, що підтверджується копією відповідного наказу (а.с.15, 115, 137).

Копія наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки з 15.02.2018 (тривалістю 5 робочих днів) - вручена 19.02.2018р. директору ТОВ МІНОТАВР ОСОБА_1 особисто під підпис, а також 19.02.2018р. предявлено директору ТОВ МІНОТАВР направлення на перевірку від 14.02.2018р. №853 (а.с.114-115).

Окрім того, з метою проведення виїзної перевірки, директору ОСОБА_1 також було вручено запит №1 від 19.02.2018р. про надання первинних бухгалтерських документів по взаємовідносинах позивача з ПП Охорона-Гуард за період з 01.05.2017р. по 30.06.2017р., на виконання якого директором були надані копії документів (а.с.148-149).

20.02.2018р. позивачем здійснено допуск посадової особи контролюючого органу до проведення виїзної перевірки шляхом надання копій документів за листом від 20.02.2018р. (а.с.149).

Посадовою особою контролюючого органу проведено виїзну перевірку позивача згідно наказу №1022-п від 14.02.2018р., за результатами перевірки складений акт за №11253/04-36-14-16/31393792 від 02.03.2018р.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» №2246-VІІІ від 07.12.2017р., Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» Закону №1728-VІІІ від 03.11.2016, норми постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 року №1104, якою затверджено Перелік органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія ЗУ «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №1022-п від 14.02.2018р. щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача, визнати протиправними дії відповідача щодо проведення виїзної перевірки посилаючись на те, що перевірка проведена контролюючим органом з порушенням порядку та підстав для проведення позапланової виїзної перевірки, що призводить до її недійсності, посилається на рішення Верховного Суду України від 27.01.2015р. у справі №21-425а14, зазначає що, станом на 14.02.2018р. контролюючий орган не мав повноважень на проведення позапланової виїзної перевірки внаслідок того, що діяв мораторій на проведення перевірок, запроваджений Законом України №2246-VІІІ від 07.12.2017р., до оприлюднення 23.02.2018р. постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 року №1104, якою затверджено Перелік органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія ЗУ «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Колегія суддів апеляційної інстанції досліджує зазначені нормативні акти.

Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017р. внесено зміни до ст. 3 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» і встановлено до 31.12.2018р. мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із проведення перевірок.

Водночас, відповідно до ст. 6 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, дія мораторію не поширюється на відносини з органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, такий Перелік органів державного нагляду, був визначений постановою КМУ від 18.12.2017 року №1104, натомість, оприлюднений цей перелік був лише 23.02.2018 року (Урядовий курєр. Офіційне видання від 23.02.2018 року №38).

В пункті 2 постанови КМУ від 18.12.2017 року №1104 зазначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та діє до 31.12.2018 року. Отже початок дії цієї постанови можливий лише після її опублікування, а саме 23.02.2018. Натомість, до початку дії зазначеної постанови на правовідносини розповсюджується дія мораторію на проведення перевірок в силу норм Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017р.

Виходячи з викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що наказ про документальну позапланову виїзну перевірку, виданий 14.02.2018 року, є таким, що виданий з порушенням норм законодавства України (а саме, з порушенням пункту 2 постанови КМУ від 18.12.2017 року №1104, яким встановлено, що постанова набирає чинності з дня її опублікування; з порушенням статті 3 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», якою встановлено мораторій на перевірки до 31.12.2018р.; з порушенням статті 6 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», якою визначено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України).

Отже, вимоги позивача про скасування наказу від 14.02.2018 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що податковий орган заперечуючи проти доводів позивача, вказує, що оспорюваний наказ та оспорювані дії з проведення перевірки є вичерпаними, а тому задоволення позову про визнання протиправним та скасування наказу і дій щодо проведення перевірки не призводять до відновлення порушених прав платників податків, так як після проведення перевірки платника податків його права порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки, зокрема, прийняті податкові повідомлення-рішення про що зазначено і у постанові Верховного Суду від 13.03.2018р. у справі №804/1113/16 (адміністративне провадження №К/9901/19326/18). Натомість, правовідносини, що вказані в рішенні Верховного Суду від 13.03.2018р. у справі №804/1113/16 відрізняються від даних правовідносин.

Так, позивач звернувся до суду 26.02.2018 року і оскаржував саме наказ та дії відповідача щодо проведення перевірки. На цей час (26.02.2018 року) податкове повідомлення рішення відповідачем ще не було прийняте. Отже, не були вичерпані ані наказ ані дії щодо реалізації цього наказу і позивач мав правові підстави для їх оскарження. При цьому, податкове повідомлення-рішення № датоване 23.03.2018р., отже саме з цієї дати позивач мав би можливість оскаржувати безпосередньо податкове повідомлення-рішення, натомість до 23.03.2018р. наказ №1022-п від 14.02.2018р. та оспорювані дії з проведення перевірки не були вичерпаними (а.с.167).

Щодо наявності у податкових органів у період з 01.01.2018р. по 22.02.2018р. повноважень на проведення позапланової виїзної перевірки, відповідач посилається на те, що п.5.2 ст.5 ПК України визначено співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами та встановлено, що для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення Податкового кодексу України. Законом України №2246-4/111 від 07.12.2017р. «Про Державний бюджет на 2018р.», яким були внесені зміни до Закону №1728-4/111 від 03.11.2016р., не вносились будь-які зміни до ПК України щодо запровадження мораторію або обмежень у підставах для проведення перевірок, передбачених Кодексом, а тому контролюючим органом перевірки проводяться виключно у межах установлених повноважень у випадках та у порядку відповідно до ст. 75, 77, 78, 79, 80 ПК України.

Суд першої інстанції за наслідками розгляду вказаних позицій сторін, вказав, що не можуть бути покладені в основу даного судового рішення доводи представника позивача на відсутність у контролюючого органу повноважень на проведення перевірок платників податків у період з 01.01.2018р. по 22.02.2018р. через запроваджений на 2018р. мораторій на проведення перевірок Законом України №2246-4/111 від 07.12.2017р. з огляду на те, що, у даному випадку, суд виходить із того, що після допуску позивачем посадових осіб відповідача до проведення перевірки та після проведення такої перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення такої перевірки у вигляді прийнятого податкового повідомлення-рішення та позивач не позбавлений права оскаржити податкове повідомлення-рішення від 23.03.2018р., яке було прийнято за наслідками оспорюваної перевірки, у тому числі з підстав застосування до позивача мораторію, встановленого Законом України від 07.12.2017р. №2246-УІІІ «Про Державний бюджет на 2018 рік», яким були внесені зміни до Закону України від 03.11.2016р. №1728-VIII «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Переліку органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 18.12.2017р.

З такою позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися, оскільки вона є помилковою, та такою, що порушує вищезазначені норми.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що у відповідності до наказу перевірка призначена з 15.02.2018 року, натомість наказ про проведення перевірки вручено лише 19.02.2018 року, що порушує норми Податкового кодексу України.

Так, несвоєчасне повідомлення про дату та час початку проведення перевірки, місце її проведення та тривалість такої перевірки, порушує вимоги передбачені абзацом 2 п.78.4 ст.78 ПК України. Колегією суддів апеляційної інстанції також встановлено порушення субєктом владних повноважень вимог п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України в частині місця проведення призначеної перевірки, оскільки документально не підтверджується, що перевірка проводилась за місцезнаходженням підприємства. При цьому, здійснення виїзної перевірки у приміщенні податкової інспекції не відповідає суті виїзної перевірки. Водночас, вилучення оригіналів первинних, фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів забороняється в силу п.85.5 ст.85 ПК України (за винятком випадків, передбачених КПК).

Матеріали справи не містять підтвердження допуску до перевірки відповідача, не містять підтвердження, що відбулася саме виїзна перевірка, яка тривала протягом 5 днів з 15.02.2018 року.

Матеріали справи містять акт за №11253/04-36-14-16/31393792 від 02.03.2018р. про проведення виїзної перевірки позивача згідно наказу №1022-п від 14.02.2018р. На підставі вказаного акту прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23.03.2018р. про збільшення позивачеві податкового зобовязання, у тому числі і штрафних (фінансових) санкцій у загальному розмірі 273095грн. (а.с.167). Натомість, суд апеляційної інстанції не дає оцінку висновкам зазначеним в акті перевірки та не дає оцінку податковому повідомленню рішенню, оскільки вимоги позову не стосувалися оскарження податкового повідомлення рішення. Вимоги позову стосуються оскарження наказу про призначення перевірки та дій податкового органу щодо проведення перевірки. Зазначені ж докази про наявність акта перевірки та податкового повідомлення-рішення від 23.03.2018 року свідчать про те, що позивач до дати винесення податкового повідомлення-рішення від 23.03.2018 року мав правові підстави для оскарження наказу від 14.02.2018 року та дій щодо проведення перевірки.

Виходячи з викладених доводів, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами, викладеними в апеляційній скарзі, що надає підстави для задоволення позовних вимог та скасування рішення суду першої інстанції.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в відзиві на апеляційну скаргу, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не були порушені.

Доводи апеляційної скарги спростовують обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, це є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінотавр" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 р. задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 р. - скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №1022-п від 14.02.2018р. Про проведення позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ МІНОТАВР та скасувати його;

Визнати протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача на підставі наказу №1022-п від 14.02.2018р. Про проведення позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ МІНОТАВР.

В іншій частині в задоволення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 25.07.2018.

В повному обсязі судове рішення виготовлено 31.07.2018.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова