Справа № 824/669/18-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/669/18-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянув в порядку письмового провадження справу адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про визнання протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулася до суду з вказаним позовом в якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 від 5 червня 2018 року про стягнення солідарно з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 130159,33 грн. (виконавче провадження № 50499654).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою від 05.06.2018 року старшим державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2, на підставі положень ст. ст. 3, 27, 42 Закону України Про виконавче провадження у виконавчому провадженні № 50499654 прийнято рішення стягнути солідарно з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 130159,33 грн.

Також вказує, що підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактичного стягнутої суми. Оскільки державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 725/687/14-ц від 23.07.2014 року, а тому постанова державного виконавця про від 5 червня 2018 року про стягнення солідарно з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 130159,33 грн., (виконавче провадження № 50499654) є незаконною та необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.

31.07.2018 року відповідачем до суду подано відзив на адміністративний позов відповідно до якого зазначив, що відповідно до ст. ст. 17, 19, 20, 25 закону України Про виконавче провадження (в редакції на час вчинення дії) 17.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобовязано виконати виконавчий документ у строк до семи днів з моменту винесення постанови, копію якої надіслано сторонам виконавчого провадження. Пунктом 3 даної постанови попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк виконати його в примусовому порядку із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат повязаних з провадженням виконавчих дій.

05.06.2018 року державним виконавцем у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження винесено постанова про повернення виконавчого документа стягувану в якій зазначено, що постанова про виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій виведені в окреме провадження.

05.06.2018 року державним виконавцем у відповідності до ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 56536703, № 56536823 щодо виконання постанов про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, які виділені в окреме виконавче провадження.

Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з викликом осіб та зобов'язано сторони надати письмові докази.

У судовому засіданні призначеному на 01.08.2018 року позивач не зявився, хоч був належним чином повідомлений, проте надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, надав пояснення суду по суті спору із посиланням на письмові докази, просив відмовити у задоволенні позову, а також справу розглядати у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 9 статті 205 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд вважає, що немає перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд вважає, що немає перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням заявлених вимог та заперечень, пояснень представників сторін, судом з метою зясування обставин справи було зобовязано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог.

Оскільки сторонами на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, заперечення не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України зобовязував сторони ухвалою суду надати суду письмові докази в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Крім того, ухвалою суду від 26.07.2018 року витребувано з Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області наступні письмові докази, зокрема матеріали виконавчого провадження № 50499654, № 56536823.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно зясувавши всі обставини справи, обєктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

23.07.2014 року Першотравневим районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист № 725/687/14-ц у справі за позовом ПАТ Дельта Банк до ОСОБА_1, ОСОБА_3 відповідно до якого вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору в сумі 1297939,03 грн., та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ Дельта Банк судові витрати в сумі 3654,00 грн. Строк предявлення виконавчого листа до виконання 07.05.2015 року. (а. с. 6)

11.03.2016 року ПАТ Дельта Банк звернулося до відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 725/687/14-ц виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 23.07.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Дельта Банк заборгованості в розмірі 1297939,03 грн., та судових витрат в розмірі 3654,00 грн. (а. с. 63)

17.03.2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 50499654) про стягнення заборгованості та судових витрат в розмірі 1301593,03 грн. Пунктом 3 даної постанови попереджено боржника, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягнення з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій. (а. с. 67).

17.01.2018 року між ПАТ Дельта Банк та фізичною особою ОСОБА_4 укладено договір № 113/к про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги. Відповідно до якого ОСОБА_4 набула право вимоги, як новий кредитор до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців), поручителів, зокрема до ОСОБА_1 (а. с. 82).

Крім того, ПАТ Дельта Банк та ОСОБА_4 повідомили листом ОСОБА_1, що 17.01.2018 року між старим кредитором та новим кредитором було укладено договір № 113/к про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги, за яким старий кредитор 17.01.2018 року відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги до ОСОБА_1 (а. с. 74).

05.06.2018 року старшим державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області по ВП № 50499654 винесено постанову про стягнення виконавчого збору на суму 130159,33 грн., з боржника ОСОБА_1 (а. с. 59).

05.06.2018 року старшим державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області по виконавчому провадженню ВП № 50499654 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, у звязку з тим, що на адресу відділу надійшов договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором № 95136 укладеним між ПАТ Дельта Банк та ОСОБА_4, а постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій виділив в окреме провадження. (а.с. 86).

05.06.2018 року старшим державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області відкрито виконавче провадження № 56536823 з виконання постанови № 50499654 від 05.06.2018 року про стягнення виконавчого збору в сумі 130159,33 грн., з боржника ОСОБА_1 Вказані постанови, направив на адресу боржника. Боржник, ОСОБА_1, не погодившись з рішенням оскаржила до суду. (а. с. 57).

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв субєктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Відповідач у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України Про виконавче провадження 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 (далі Інструкція № 512/5), указами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_5 України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету ОСОБА_5 України, іншими актами законодавства.

З 05.10.2016 набрав чинності Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

При цьому, в Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ вказано порядок виконання та правового регулювання саме "виконавчих дій", а не "виконавчого провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV так і Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, виконавче провадження визначається як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Тобто з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ слід вважати, що кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження повинна регулюватись тим нормативно-правовим актом, під час дії якого вона була розпочата.

Враховуючи Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, положення попереднього Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV застосовується не щодо всього виконавчого провадження № 50499654, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV. Кожна виконавча дія, яка оформлюється в тому числі шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.

Постанови про повернення виконавчого документу стягувану (ВП № 50499654), про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору на суму 130159,33 грн., з боржника ОСОБА_1 (ВП №56536823), про стягнення виконавчого збору на суму 130159,33 грн., з боржника ОСОБА_1 (ВП № 50499654), винесені виконавцем 05.06.2018 року, тобто вже в період дії Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, відтак, державний виконавець, приймаючи дану постанову повинен вчиняти таку дію відповідно до Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ.

Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Аналіз наведених норм Закону № 1404-VIII дає можливість зробити висновок про те, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII, без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 № 14 роз'яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону № 606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Таким чином суд приходить до висновку, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

З урахуванням досліджень письмових доказів, наданих представником відповідача на виконання вимог ухвали суду матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що відповідачем надано суду матеріали виконавчого провадження № 56536823 на "5" арк., ВП № 50499654 на 25 арк. (а.с. 54-60, 62-81). З матеріалів виконавчого провадження ВП № 50499654 видно, що на підставі заяви ПАТ "ДельтаБанк" від 11.03.2016 року, виконавчого листа від 26 березня 2014 року справа № 725/687/14-ц державним виконавцем ВДВС Чернівецького міського управління юстиції 17.03.2016 року відкрито виконавче провадження. 05.06.2018 року старшим державним виконавцем Другого ВДВС міста Чернівці ГТУ юстиції у Чернівецькій області у ВП №50499654 прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу. З цього приводу суд зазначає, що діяльність державного виконавця при примусовому виконанню рішень суду регулюється статтею 18 Закону України про виконавче провадження. Однак в матеріалах виконавчого провадження № 56536823, ВП № 50499654ВП № 50499654 відсутні будь які відомості про те, що державним виконавцем вживались передбачені Законом заходи щодо примусового виконання рішення суду неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі в порядку встановленого виконавчим документом, а також докази того, що вживались заходи щодо стягнення суми боргу, а також що державним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 725/687/14-ц від 23.07.2014 р.

Крім того, в постанові про повернення виконавчого документу стягувану (ВП № 50499654) відсутні відомості про виконання (суму, яку фактично стягнуто з боржника).

Із системного аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог та наявності підстав для визнання протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 від 5 червня 2018 року про стягнення солідарно з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 130159,33 грн. (виконавче провадження № 50499654).

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_5 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач не довів правомірність оскаржуваного рішення.

Натомість доводи позивача, з огляду на вищевикладене, є обґрунтованими, а тому такий позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 129 Конституції України, ст. ст. 6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправною, скасувати постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 від 5 червня 2018 року про стягнення солідарно з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 130159,33 грн. ВП № 50499654 у виконавчому провадженні № 56536823.

3. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір у сумі 1301,60 грн., згідно з квитанцією № 70 від 25.07.2018 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.Д. Дембіцький