Справа № 705/3727/17
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 705/3727/17 Головуючий у І інстанції - Ребрина К.Г.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Літвіної Н.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст.229 КАС України, апеляційну скаргу Поліцейського роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Черкаси Департаменту патрульної поліції, капрала поліції Вебер Ірини Миколаївни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в м.Черкаси Департаменту патрульної поліції, третя особа: Поліцейський роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Черкаси Департаменту патрульної поліції, капрал поліції Вебер Ірина Миколаївна про визнання дій протиправними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м.Черкаси Департаменту патрульної поліції, третя особа: Поліцейський роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Черкаси Департаменту патрульної поліції, капрал поліції Вебер Ірина Миколаївна про визнання дій протиправними Поліцейського роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Черкаси Департаменту патрульної поліції, капрала поліції Вебери Ірини Миколаївни при розгляді адміністративної справи 06.09.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.1 ст.122 КУпАП; скасування постанови серії АР № 367777 від 06.09.2017 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.1 ст.122 КУпАП, та закриття справи.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 червня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано постанову серії АР № 367777 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП про накладення адміністративного стягнення в сумі 255 грн., а провадження по справі закрито

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Поліцейський роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Черкаси Департаменту патрульної поліції, капрал поліції Вебера Ірина Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити

В апеляційній скарзі Третя особа посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що п.38 Розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від року № 596-VIII, було внесено зміни до ст.258 КУпАП після частини першої доповнено новою частиною такого змісту: "Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі». Тобто, даними змінами було розширено перелік адміністративних правопорушень, розгляд яких відбувається за скороченим провадженням та адміністративне стягнення за якими накладається саме на місці вчинення правопорушення, а не за місцем знаходження органу.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 вересня 2017 року поліцейським роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в м.Черкаси Департаменту патрульної поліції, капралом поліції Веберою Іриною Миколаївною винесено постанову серії АР № 367777 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн.

У вказаній постанові зазначено, що 06 вересня 2017 року, о 13 год. 18 хв. ОСОБА_3 керуючи автомобілем Citroen Berlingo, державний номер НОМЕР_1 по вул. Шевченка, 34 в м. Умані, порушив вимоги знаку 3.34 «зупинку заборонено», чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Задовольняючи адміністративний позов часткового суду першої інстанції виходив з того, що правопорушення, відповідальність за які передбачена ст.122 КУпАП, розгляду у скороченому провадженні не підлягають, при цьому посилається на рішення Конституційного суду України № 1-11/2015 від 26.05.2015 року.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 КУпАП завданням даного Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань).

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Пунктом 1.1 зазначених правил встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, частиною 2 статті 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч.1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи у тому числі, про адміністративні правопорушення передбачені ч.1, 2, 3 ст.122 КУпАП.

Згідно з частиною 2 статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, колегія суддів дійшла правового висновку, що у разі вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, розгляд якого відповідно до частини 1 статті 222 КУпАП віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається і розгляд таких справ здійснюється на місці вчинення правопорушення, незалежно від того, чи оспорюватиме особа під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення допущене порушення і адміністративне стягнення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 750/8192/16-а (№ К/9901/20147/18).

Таким чином, посилання суду першої інстанції та Позивача на рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі № 1-11/2015 є безпідставним, оскільки воно стосується тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, відповідно до якої розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається за місцем його вчинення на підставі протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, зважаючи на приписи статті 122 КУпАП у справі, що розглядається, застосуванню підлягає норма частини 4 статті 258 КУпАП, яка встановлює випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова про притягнення до адміністративної відповідальності виноситься уповноваженим органом (посадовою особою) на місці вчинення правопорушення.

Правову позицію з аналогічного питання Верховний Суд висловив у постанові від 01 березня 2018 року у справі № 456/2493/17 (№ К/9901/3548/18).

Крім того, статтею 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Підстав передбачених ст.247 КУпАП для закриття провадження у справі не встановлено.

Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що Третя особа під час винесення оскаржуваної постанови діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Положеннями ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зі змісту ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Розглянувши доводи Третьої особи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Поліцейського роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Черкаси Департаменту патрульної поліції, капрала поліції Вебер Ірини Миколаївни - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.М. Літвіна

І.О. Лічевецький