Справа № 804/872/18
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2018 р. справа № 804/872/18
01 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою в якій, з урахуванням уточненого позову, поданого 28 лютого 2018 року, просить суд: зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років з 01.09.2017 року та проводити її виплату у розмірі, виходячи з вислуги років - 28 років (двадцять вісім) років 00 (нуль) місяців 11 (одинадцять) днів; на підставі частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати протягом п'ятнадцяти днів з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 28.08.2017 року № 297 о/с його було звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби на підставі до статті 77 пункту 7 Закону України «Про Національну поліцію» з 31 серпня 2017 року, та відповідно до наказу вислуга років позивача станом на 31.08.2017 року у календарному обчислені становить - 14 років 09 місяців 01 день, у пільговому обчислені - 28 років 00 місяців 11 днів. За рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2017 року по справі № 199/7576/17 зобов'язано Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції підготувати та направити матеріали щодо призначення позивачу пенсії за вислугою років до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Позивач звернувся з письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення йому пенсії за вислугою років, проте, листом від 12 січня 2018 року № Н-9766-17 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило йому у призначені пенсії, у зв'язку із відсутністю належної вислуги років. Не погоджуючись із відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з метою захисту своїх прав та інтересів, позивач звернувся до суду.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2018 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у адміністративній справі, та відповідно до частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Частиною 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
30.03.2018 року відповідачем подано письмовий відзив на позов, в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заперечує проти позову у повному обсязі, та зазначає, що 23 лютого 2018 року на адресу відповідача від Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції надійшли матеріали для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року ОСОБА_1, проте, листом № 5380/03-02/15 від 02.03.2018 року відповідачем було повернуто без виконання отримані документи для призначення пенсії, у зв'язку із відсутністю у позивача необхідної календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років. Відповідач наголошує, що Витяг з наказу Державної пенітенціарної служби України № 297/ос від 28.08.2017 року свідчить, що позивач звільнений зі служби 31.08.2017 року та його вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 14 років 09 місяців 01 день, у пільговому обчисленні становить 28 років 00 місяців 11 днів. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині 2 статті 17 Закону № 2262-ХІІ, відповідно до якого до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, тому, відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за вислугу років неправомірними, оскільки статтею 12 Закону № 2262-ХІІ чітко вказано, що право пенсії в осіб, звільнених в період з 01.10.2016 року по 30.09.2017 року виникає саме за наявності 23 календарних років вислуги і більше, а позивач вимагає призначити пенсію на підставі вислуги років у пільговому обчисленні, що не передбачено чинним законодавством. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Керуючись приписами статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у письмовому відзиві на позов, дослідивши письмові докази та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та обєктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Так, судом встановлено, що відповідно до наказу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 28.08.2017 р. № 297 о/с ОСОБА_1 було звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби на підставі пункту 7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 31 серпня 2017 року.
З матеріалів справи вбачається, що підтверджується зазначеним наказом, вислуга років позивача станом на 31.08.2017 року у календарному обчислені становить - 14 років 09 місяців 01 день, у пільговому обчислені - 28 років 00 місяців 11 днів.
Згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2017 року по справі № 199/7576/17 за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції, про визнання неправомірних дій відповідача щодо направлення документів для призначення пенсії за вислугою років, визнано неправомірними дії Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, щодо відмови в направлені до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровські області документів про призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за вислугою років, та зобовязано Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції підготувати та направити до Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи передбачені постановою Правління Пенсійного Фонду України № 3-1 від 30.01.2007 року п.1 і п.12. для призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за вислугою років.
Судом встановлено, що на підставі статті 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», позивач звернувся з письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення йому пенсії за вислугою років.
Проте, листом від 12 січня 2018 року № Н-9766-17 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачу у призначені пенсії, у зв'язку із відсутністю належної вислуги років.
Так, згідно зі статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше: з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; 3 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Частиною 2 статті 17 вказаного Закону передбачено, що до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу станів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органіці підрозділів цивільного захисту, міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при означенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання незалежно від форми навчання у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
За приписами статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту «г» пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», до вислуги років для призначення пенсій зараховується на пільгових умовах один місяць служби за два місяці час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби в закладах охорони здоров'я, призначених для тримання і лікування інфекційних хворих засуджених та надання психіатричної допомоги.
З аналізу положень наведеного Порядку від 17.07.1992 року № 393 вбачається, що пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Також Вищим адміністративним судом України визначено, що право на пенсію за вислугу років не ставиться в залежність від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги. Відповідними нормами правових актів не встановлено виключень, що роки вислуги в пільговому обрахуванні можуть зараховуватись до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії, а впливають лише на її розмір.
Отже, суд вважає, що позивач має вислугу років у пільговому обчисленні 28 років 00 місяців 11 днів, тому, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зобов'язано було призначити йому пенсію за вислугою років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Положеннями частини 1 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" № 2713 визначено, що держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Частиною 4 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» визначено, що особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.
Згідно із статтею 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки.
Тобто, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» визначає два способи подання заяви про призначення пенсії або безпосередньо до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу (тобто до Комісії з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області).
Згідно з пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", заяви про призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України. Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України.
Відповідно до пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років з 01.09.2017 року та проводити її виплату у розмірі, виходячи з вислуги років - 28 років 00 місяців 11 днів, тому, суд вважає позовну вимогу щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати протягом п'ятнадцяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов'язком суду.
Суд зазначає, що позивач заявляючи позовну вимогу про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення жодним чином не обґрунтував її, письмових доказів в обґрунтування заявленої вимоги до суду також не подав.
Таким чином, суд не знаходить підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень, враховуючи, що у суду не має достатніх підстав вважати, що відповідач буде перешкоджати його виконанню або ухилятися від цього після набрання рішенням законної сили, тому, у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для повного встановлення обставин справи щодо ухвалення законного судового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 704,80 грн., що документально підтверджується оригіналом квитанції № 0.0.954021177.1 від 01.02.2018 року, яка наявна в матеріалах справи.
Отже, судовий збір у сумі 704,80 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 9, 72 - 77, 90, 139, 246 - 247, 249, 255, 263, 295, 297Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В частині позовних вимог про зобовязання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати протягом п'ятнадцяти днів з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення - відмовити.
Копію рішення направити всім сторонам по справі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу, безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2