Справа № 826/4649/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2018 року № 826/4649/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України

в місті Києві

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо утримання з пенсії, яка призначалася до виплати позивачу, сум податку на доходи фізичних осіб за період з березня 2015 року по квітень 2016 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму завданої останньому шкоди внаслідок протиправного утримання з пенсії ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб в сумі 6 931,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є пенсіонером та отримує пенсію за віком, перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Згідно з довідкою №24 від 14 квітня 2016 року, яка видана відповідачем, починаючи з 01 березня 2015 року з пенсії позивача сукупно утримано 6 931,80 грн податку на доходи фізичних осіб та військовий збір, тобто, на думку позивача, нарахована пенсія щомісячно зменшувалась на суми податку на доходи фізичних осіб, яку утримував відповідач.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки вони суперечать вимогам діючого пенсійного законодавства України та висновкам, наведеним в Рішенні Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-6/2018, що стало підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що 28 квітня 2011 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а з 05 січня 2016 року позивача переведено на пенсію за віком за цим же Законом.

При цьому, відповідно до змін, внесених у законодавство України, починаючи з 01 січня 2015 року відповідач при виплаті пенсій у розмірі, що перевищує три розміри мінімальної заробітної плати, що в грошовому еквіваленті складає 3654,00 грн, зобов'язаний був утримувати податок на доходи фізичних осіб за ставкою 15 відсотків.

Враховуючи, що розмір пенсії ОСОБА_1, як вказує відповідач у відзиві на позовну заяву, станом на 01 березня 2015 року становив 5475,52 грн, з цієї суми відповідачем утримувалось 15% податку на доходи фізичних осіб та військовий збір, а 85% розміру пенсії виплачувалось позивачу.

Крім того, в обгрунтування своїх заперечень проти задоволення позовних вимог відповідач також послався й на те, що пенсія є періодичною виплатою, яка отримується позивачем кожного місяця, а тому, на думку відповідача, позивач про порушення своїх прав в частині здійснення обмеження виплати цієї пенсії повинен був дізнаватися кожного місяця під час її отримання.

Тому, як вважає відповідач, не можна вважати початком перебігу строку для звернення до суду дату оприлюднення Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-6/2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та перебуває на обліку у Правобережному об'єднаному управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

У відповідності до наданої суду копії листа Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва від 21 липня 2015 року №11775/12, Управлінням Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва ОСОБА_1 було надане роз'яснення щодо того, що з розміру призначеної останньому пенсії утримується податок з доходів з фізичних осіб в розмірі 15% та військовий збір в розмірі 1,5% відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII та у зв'язку з набранням чинності змін до Податкового кодексу України з 01 січня 2015 року.

Як вбачається з наданої суду копії довідки №24 від 14 квітня 2016 року про розмір призначеної та виплаченої пенсії за період з 01 березня 2015 року по 30 квітня 2016 року по особовому рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1, який перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві, розмір призначеної пенсії за період з березня 2015 року по квітень 2016 року складає 95087,21 грн, з них фактично виплачено - 88155,41 грн, утримане податок з доходів фізичних осіб та військовий збір - 6931,80 грн.

Вважаючи, що Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві неправомірно утримано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 6 931,80 грн, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до пунктів 8.1., 8.2. статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Підпунктом 9.1.2. статті 9 Податкового кодексу України передбачено, що до загальнодержавних податків належить податок на доходи фізичних осіб.

При цьому, у відповідності до частини 4 статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ пенсії не підлягають оподаткуванню.

В той же час, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким внесені зміни до Податкового та Бюджетного кодексів України.

Зокрема, підпунктами 162.1.1, 162.1.3, пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України встановлено, що починаючи з 01 січня 2015 року платниками податку на доходи фізичних осіб є, у тому числі, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як із джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, податковий агент.

Об'єктом оподаткування резидента, відповідно до підпунктів 163.1.1., 163.1.2., 163.1.3. пункту 163.1. статті 163 Податкового кодексу України, є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Також, пунктом 164.11 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України (в редакції станом на 01 січня 2015 року) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата). Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджету на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року №80-VIII, з 01 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати для працездатних осіб встановлено у розмірі 1 218,00 гривень.

Підпунктом 168.1.1. пункту 168.1. статті 168 Податкового кодексу України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У відповідності до абзацу 1 частини 2 статті 64 Бюджетного кодексу України податок на доходи фізичних осіб, який сплачується (перераховується) податковим агентом - юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) чи представництвом нерезидента - юридичної особи, зараховується до відповідного бюджету за їх місцезнаходженням (розташуванням) в обсягах податку, нарахованого на доходи, що виплачуються фізичній особі.

Крім того, пунктом 16-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1. статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Згідно з підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII), суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

При цьому, у відповідності до підпункту «е» підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи як сума пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримувана платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, крім випадку, визначеного підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 цього Кодексу, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії не підлягають оподаткуванню чи оподатковуються в країні їх виплати.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що починаючи з 01 січня 2015 року при виплаті пенсії позивачу, яка перевищувала три розміри мінімальної заробітної плати на місяць, відповідач зобов'язаний був утримувати податок на доходи з фізичних осіб за ставкою 15 відсотків бази оподаткування.

За таких підстав, оскільки положення Податкового кодексу України в частині оподаткування пенсій набрали чинності 01 січня 2015 року та до 27 лютого 2018 року не були визнані такими, що не відповідають Конституції України, з урахуванням того, що розмір пенсії ОСОБА_1 перевищував 3 654,00 грн, суд приходить до висновку що відповідач, здійснюючи відрахування податку на доходи фізичних осіб із пенсії позивача, діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема статтями 164, 165 Податкового кодексу України.

Щодо посилання ОСОБА_1 при обгрунтуванні своїх позовних вимог на оприлюднення 27 лютого 2018 року рішення Конституційного Суду України №1-р/2018 у справі №1-6/2018 за конституційними поданнями 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу І Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року №2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Так, Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 у справі №1-6/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що у сфері пенсійного забезпечення справедливим має визнаватися такий підхід законодавця, за якого забезпечується пропорційне співвідношення між страховими внесками та призначеним розміром пенсійних виплат, а застрахована особа може безперешкодно реалізувати своє право на пенсію у повному обсязі.

У законодавстві про пенсійне забезпечення в Україні таке співвідношення досягається встановленням залежності розміру пенсії від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Саме тому запровадження її оподаткування, починаючи з певного її розміру, на думку Конституційного Суду України, порушує справедливий підхід до встановлення пенсії, оскільки призводить до зменшення її фактичного розміру, який встановлюється з урахуванням співвідношення між тривалістю страхового стажу та розміром заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Конституційний Суд України також констатував, що після запровадження у законодавстві України з 1 липня 2014 року оподаткування пенсій упродовж двох років Верховна Рада України тричі вносила зміни.

За таких обставин особи, які мають право на пенсійні виплати, об'єктивно не могли бути впевненими у своїх правомірних очікуваннях щодо стабільності правового регулювання у цій сфері.

Отже, встановлення Верховною Радою України у законодавстві України оподаткування пенсій та зміни суми, з якої починається таке оподаткування, суперечить таким елементам конституційного принципу верховенства права, як правова визначеність, правова передбачуваність, правомірні очікування та справедливість.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Наведене в сукупності свідчить про те, що саме з 27 лютого 2018 року є неправомірними дії відповідача щодо оподаткування пенсії позивача у частині перевищення встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

Тобто, станом на дату виникнення спірних правовідносин абзац 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України був чинним, підлягав застосуванню та поширював свою дію на спірні правовідносини.

Доказів здійснення відповідачем відрахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору із пенсії позивача, починаючи з березня 2018 року суду не надано та судом не встановлено.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 43.6. статті 43 Податкового кодексу України передбачено, що повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Оскільки податки та збори, стягнуті відповідно до положень Податкового кодексу України, не зараховуються на рахунки територіальних органів Пенсійного фонду України, тому такі грошові кошти не можуть бути повернуті останніми.

Стосовно посилання відповідача на пропуск позивачем строків звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, Окружний адміністративний суд міста Києва наголошує на тому, що після запровадження у законодавстві України з 1 липня 2014 року оподаткування пенсій упродовж двох років Верховна Рада України тричі вносила зміни, а тому, позивач об'єктивно не міг бути впевненим у своїх правомірних очікуваннях щодо стабільності правового регулювання у цій сфері та лише після оприлюднення рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 дізнався про порушення, на його думку, його прав, у зв'язку з чим й звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом у межах строків, передбачених для такого звернення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не надано суду достатні документальні докази, якими підтверджуються протиправні дії відповідача, в той час, як останнім доведено правомірність та обґрунтованість утримання податку з доходів фізичних осіб за ставкою 15% при виплаті ОСОБА_1 пенсії у період з березня 2015 року по квітень 2016 року з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову ОСОБА_1, який звільнений від сплати судового збору, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко