Справа № 2а-4181/12/1370
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2018 року

Київ

справа №2а-4181/12/1370

адміністративне провадження №К/9901/9071/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Львівського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Лунь З.І. від 07 листопада 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Довгої О.І., суддів: Ліщинського А.М., Запотічного І.І. від 02 березня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «Львівхолод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Львові Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «Львівхолод» звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Львові Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано на безпідставність прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки факт здійснення господарських операцій між ним та ТОВ «Галексі Груп», ТОВ СУПП «Магнет-Пластік», ПП «Грін-Р» підтверджується первинними документами, висновками акта перевірки попередніх періодів та відомостями про використання придбаного у перелічених контрагентів товару у власній господарській діяльності, а помилки при оформленні товарно-транспортних накладних не є підставою для визнання нікчемною господарської операції в цілому.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2015 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Львові Державної податкової служби від 07 травня 2012 року №/1883 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 215 351, 57 грн. та №/1884 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 101 577, 80 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а первинні документи, надані позивачем, відповідають вимогами чинного законодавства.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не надано документів щодо транспортування товару внаслідок господарських правовідносин з ТОВ СУПП «Магнет-Пластік», а також незаповненням у товарно-транспортних накладних на отримання товару від ТОВ «Галексі Груп», ПП «Грін-Р» пунктів навантаження і розвантаження товару та відсутністю сертифікатів його якості. Крім того, скаржник посилається на дані перевірок контрагентів позивача, відповідно до яких у них відсутні трудові ресурси, технічні та виробничі можливості щодо поставки товару.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 березня 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України й протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Пасічник С.С., суддів Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін. При цьому вказує на те, що посилання відповідача не є юридично значимими.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами планової виїзної перевірки ТОВ «ТВК «Львівхолод» питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року відповідачем складено акт від 26 квітня 2012 року №91/08-10/01553681, яким встановлено порушення: - пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток за 1 квартал 2011 року на суму 132 314, 14 грн.; - підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пунктів 138.2, 138.4, підпункту 138.8.1 пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 140.2 статті 140 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено нараховану суму податку на прибуток в розмірі 111 543, 47 грн., в тому числі за 2-3 квартали на суму 111 395, 80 грн., за 2-4 квартали на суму 111 543, 47 грн.; - підпунктів 14.1.185, 14.1.191 пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 100 556, 56 грн., в тому числі за січень 2011 року на суму 1 582, 50 грн., за березень 2011 року на суму 38 129, 33 грн., за квітень 2011 року на суму 38 745, 25 грн., за травень 2011 року на суму 11 331, 50 грн., за липень 2011 року на суму 7 858, 81 грн., за жовтень 2011 року на суму 2 909, 17 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 07 травня 2012 року: - №/1884, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» в розмірі 243 858, 59 грн. (основний платіж - 243 857, 59 грн., штрафні санкції - 1, 00 грн.); - № /1884, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 105 941, 56 грн. (основний платіж - 100 556, 56 грн., штрафні санкції - 5 385, 00 грн.).

Предметом оскарження у відповідній справі, з урахуванням уточнених позовних вимог, є правомірність донарахування сум грошових зобов'язань відповідно до податкового повідомлення-рішення від 07 травня 2012 року №/1883 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем в розмірі 215 351, 57 грн. та №/1884 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 101 577, 80 грн., в тому числі 97 647, 39 грн. за основним платежем та 3 930, 41 за штрафними санкціями.

Зазначені донарахування пов'язані із неправомірним включенням до складу валових витрат та податкового кредиту сум по господарських операціях між позивачем та контрагентами ТОВ «Галексі Груп», ТОВ СУПП «Магнет-Пластік», ПП «Грін-Р».

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року N334/94-ВР (далі - Закон N334/94-ВР) валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно із підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону N334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону N334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно із пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, визначальною умовою правомірності формування валових витрат та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем укладено договори поставки з ТОВ «Галексі Груп», ТОВ СУПП «Магнет-Пластік», ПП «Грін-Р», реальність виконання яких підтверджується податковими накладними, видатковими накладними, банківськими виписками, товарно-транспортними накладними.

Реалізація придбаного товару здійснювалась через мережу роздрібних магазинів, що підтверджується карточкою товару по складу.

Таким чином, судами попередніх інстанцій на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінка яким дана з дотриманням положень Кодексу адміністративного судочинства України, зроблений правильний висновок про недоведеність відповідачем, на якого покладається обов'язок доказування, правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень в оскаржуваній частині. Так, судами встановлено, що реальність господарських операцій позивача з його контрагентами ТОВ «Галексі Груп», ТОВ СУПП «Магнет-Пластік», ПП «Грін-Р» підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, які відповідають вимогам законодавства.

Що ж до доводів касаційної скарги, то відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції або непідтвердження первинними документами вчинених операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю дійсно мали місце.

Судами встановлено, що розрахунки за придбаний товар проведені у повному обсязі.

Крім того, за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару.

Також безпідставними є посилання відповідача на результати податкового контролю контрагентів позивача, з урахуванням яких він дійшов висновків про відсутність у них виробничих та технічних можливостей щодо поставки товару, оскільки донарахування грошових зобов'язань має здійснюватися на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, та не може ґрунтуватися лише на актах перевірок контрагентів.

В свою чергу, посилання у касаційній скарзі на допущені, на думку відповідача, порушення податкового законодавства при формуванні витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість за наслідками здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Маст-Опт», ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», ТОВ «Консоль С» відхиляються, оскільки з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, відповідні суми донарахованих грошових зобов'язань не були предметом розгляду у цій справі.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для їх скасування та задоволення касаційної скарги не вбачається.

Згідно із частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2015 року у справі № 2а-4181/12/1370 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду