Справа № 821/1001/18
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/1001/18
15 год. 40 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Морської Г.М.,

при секретарі: Кованій В.А.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бейлін К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправним рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов'язання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, викладену у листі №П-16266/0-103/6-18 від 05.01.2018 року, у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства площею 2.7773 га, розташованої за межами населених пунктів на території Киселівської сільської ради Білозерського району Херсонської області із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області затвердити проект землеустрою щодо відведення в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства площею 2.7773 га. розташованої за межами населених пунктів на території Киселівської сільської ради Білозерського району Херсонської області із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення.

Ухвалою від 30.05.2018 року позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 18.06.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи, судове засідання призначене на 17.07.2018 року о 10:00 год.

17.07.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву для надання позивачем додаткових доказів по справі до 27.07.2018 року об 11:00 год.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.12.2017 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області із заявою про затвердження Проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки площею 2,7773 га. Проте, 05.01.2018 року відповідач листом № П- 6266/0-103/6-18 відмовив йому в задоволенні заяви про затвердження Проекту землеустрою та передачі земельної ділянки в оренду, зазначивши наступні підстави: 1.невідповідність Проекту землеустрою ст.50 ЗУ «Про землеустрій»; 2.площа земельних ділянок зазначених у заяві до Головного управління про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду не відповідає площі, на яку розроблена документація із землеустрою; 3.не враховані пропозиції викладені у п.8 Висновку про погодження проекту землеустрою щодо передачі (наданні) земельної ділянки у власність (користування) з врахуванням вимог ст.24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Позивач вважає такі підстави для прийняття рішення протиправними, оскільки наданий відділом Держгеокадастру у Білозерському районі Херсонської області Висновок про погодження документації із землеустрою від 08.09.2016 р. свідчить про відповідність поданого проекту землеустрою вимогам закону та не містить жодних виявлених недоліків. А також, відповідність наданого Проекту землеустрою вимогам закону, а саме ст.50 ЗУ «Про землеустрій», встановлено постановою суду при вирішенні адміністративної справи №821/766/18. По-друге, позивач зазначив, що при подачі клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вказав орієнтовний розмір земельної ділянки, так як не міг знати точну площу земельної ділянки. А також, в жодному із висновків відділу Держгеокадастру у Білозерському районі Херсонської області не згадувалося про те, що площа земельної ділянки зазначеної в заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду не відповідає площі, на яку розроблена документація із землеустрою, а тому позивач не погоджується із підставою 2 зазначеною у висновку від 05.01.2018 р. Щодо підстави 3, як причини для відмови у затвердженні Проекту землеустрою, позивач зазначає наступне. Висновок про погодження документації із землеустрою від 08.09.2016 р. містить пропозиції, а не зауваження, що не можуть бути підставою для відмови в затвердженні проекту. Також, ст.24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає особливості регулювання земельних відносин при здійсненні містобудівної діяльності, а саме при передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб. В той же час спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення та передається для ведення фермерського господарства, а не для містобудівних потреб. Позивач відмітив, що на даний час не планує здійснювати на земельній ділянці жодних будівельних робіт. Тому, за наведених обставин, вважає відмову відповідача протиправною.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги із підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити у повному обсязі.

У відзиві відповідач заперечив проти позову, мотивуючи тим, що за результатами розгляду заяви громадянина ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою встановлено, що склад проекту землеустрою не відповідає статті 50 Закону України «Про землеустрій», а саме: відсутність рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім того, площа земельної ділянки яка зазначена у заяві до Головного управління про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не відповідає площі, на яку розроблена документація, у заяві від 10.04.2015 р. позивач просив дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду двох земельних ділянок для ведення фермерського господарства загальною площею 7.2 га, а проект розробив на одну земельну ділянку площею 2,7773 га. Також позивачем не враховано пропозиції викладені у пункті 8 Висновку відділу Держгеокадастру у Білозерському районі Херсонської області від 08.09.2016 щодо врахування вимог статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Посилаючись на статтю 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", зазначив, що передача земельних ділянок у власність чи користування із земель державної власності забороняється у разі відсутності плану зонування чи детального плану території. Законом України "Про фермерське господарство", зокрема, статтею 16 встановлено, що фермерське господарство має право споруджувати житлові будинки та господарські будівлі на належних йому та його членам на праві власності земельних ділянках, а тому, в зв'язку з ненаданням позивачем до проекту землеустрою плану зонування чи детального плану території, відповідач правомірно відмовив у його затвердженні. Разом з тим відповідач відмітив, що прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою є виключними, тобто дискреційними повноваженнями відповідача, а тому суд не вправі втручатися в діяльність органу виконавчої влади шляхом зобов'язання такого органу приймати рішення.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову із підстав, викладених у відзиві, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 07.04.2015 р. звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із письмовим клопотанням про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду загальною орієнтовною площею 7,2 га для ведення фермерського господарства. Земельна ділянка 1 орієнтовною площею 2,6 га та земельна ділянка 2 орієнтовною площею 4,6 га.

Не отримавши протягом місяця відповіді на своє клопотання, позивач, скориставшись правом, передбаченим ч. 3 ст. 123 ЗК України, 18.05.2015 року уклав із приватним підприємством "Землемір" договір № 37/15 про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду.

Розробивши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 2,7773 га, позивач 20.12.2017 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявою для його затвердження.

Листом від 05.01.2018 р. № П-16266/0-103/6-18, відповідач відмовив в задоволенні клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою. Причинами відмови зазначив наступне.

"…Склад проекту землеустрою не відповідає статті 50 Закону України «Про землеустрій.

Також зазначаємо, що площа земельних ділянок зазначених у Вашій заяві до Головного управління про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду не відповідає площі, на яку розроблена документація із землеустрою.

Крім того, не враховані пропозиції викладені у пункті 8 Висновку відділу Держгеокадастру у Білозерському районі Херсонської області від 08.09.2016 р. № 28-2105-99.5-245/41-16 щодо передачі (наданні) земельної ділянки у користування з врахуванням вимог статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Позивач вважає, що така відмова порушує його права, у зв'язку із чим звернувся до суду.

Надаючи оцінку вказаним правовідносинам, суд відмічає наступне.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року № 858-IV (далі - Закон № 858-IV) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: … рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом)… .

Таким чином судом встановлена колізія правових норм. З однієї сторони стаття 123 ЗК України надає право особі замовити проект землеустрою без отримання згоди відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у випадку ненадання відповіді на клопотання протягом одного місяця, з іншої сторони стаття 50 Закону України "Про землеустрій" вимагає обов'язкову наявність у проекті землеустрою рішення такого органу про надання дозволу на розроблення проекту і відсутність такого дозволу у проекті є порушенням статті 50 Закону № 858-IV.

Разом із тим, суд вважає, що встановлена колізія правових норм призвела до порушення прав позивача як потенційного землекористувача, який виготовив Проект із дотриманням норми статті 123 ЗК України та не повинен нести відповідальність через неузгодженість законодавчих актів.

Крім того, факт відповідності наданого позивачем проекту землеустрою вимогам ст. 50 Закону України "Про землеустрій" встановлено постановою Херсонського окружного адміністративного суду по справі № 821/766/16, яка не оскаржувалася та набрала законної сили.

Щодо твердження відповідача про невідповідність площі земельних ділянок які зазначені у заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою площі, на яку розроблена документація суд відмічає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 123 Земельного Кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, чинним законодавством чітко передбачено, що в клопотанні про надання дозволу на розробку проекту землеустрою зазначається орієнтовний розмір земельної ділянки. Тому при подачі позивачем клопотання була вказана загальна орієнтовна площа земельних ділянок - 7,2 га. А площа зазначена в документації із землеустрою, саме 2,7773 га. є частиною площі земельних ділянок вказаних в заяві про надання дозволу на розробку проекту. Відтак, посилання відповідача на дану обставину як на підставу відмови у затвердженні проекту відведення є необґрунтованою.

Також, однією із підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою зазначено те, що ОСОБА_1 не враховані пропозиції викладені у пункті 8 Висновку відділу Держгеокадастру у Білозерському районі Херсонської області від 08.09.2016 р. № 28-2105-99.5-245/41-16 щодо передачі (наданні) земельної ділянки у користування з врахуванням вимог статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Суд не погоджується з даною позицією відповідача, виходячи з наступного.

Так, частиною 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 р. № 3038-VI (далі - Закон № 3038- VI) встановлено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

За приписами статті 1 Закону № 3038- VI детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон (ч. 1 ст. 18 Закону № 3038- VI).

Детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території (частини території) району та/або області з урахуванням державних і регіональних інтересів (ч. 2 ст. 19 Закону № 3038- VI).

Таким чином, наведені вище приписи Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлюють обов'язковість надання плану зонування або детального плану території у разі передачі земельної ділянки у користування для містобудівних потреб, тобто вказана містобудівна документація розробляється для земельних ділянок, на яких передбачається здійснювати будівництво.

В даному випадку земельна ділянка розташована за межами населеного пункту, віднесена до земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення та сформована з метою передачі у користування позивачу для ведення фермерського господарства, а не для містобудівних потреб, що підтверджується наявними у справі доказами, а саме наданим позивачем проектом землеустрою.

Відтак суд вважає безпідставним твердження відповідача про порушення позивачем вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Таким чином, процедуру відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства площею 2.7773 га, розташованої за межами населених пунктів на території Киселівської сільської ради Білозерського району Херсонської області із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення (оскільки ГУ Держгеокадастру у Херсонській області надано відмову) дотримано в повному обсязі.

Отже, суд приходить до висновку про незаконність відмови ГУ Держгеокадастру у Херсонській області у затвердженні проекту відведення земельної ділянки, викладену у листі від 05.01.2018 року №П-16266/0-103/6-18.

З приводу доводів відповідача про неможливість задоволення позову у спосіб зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою, оскільки таким чином відбудеться втручання суду у дискреційні повноваження відповідача, суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Також поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 року у справі №816/591/15-а.

Отже, у разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Беручи до уваги ту обставину, що у листі-відмові від 05.01.2018 року №П-16266/0-103/6-18 відповідач не навів законодавчо обґрунтованих підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, суд вважає, що у Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області відсутнє право адміністративного розсуду, відтак належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача затвердити вищезазначений проект.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо розміру заявлених позивачем до стягнення витрат пов'язаних з правовою допомогою адвоката, суд відмічає наступне.

Позивач просив стягнути із відповідача витрати на правову допомогу у сумі 4000 грн. На підтвердження того, що позивачем було укладено договір із адвокатом та витрачено кошти для надання правової допомоги останнім було долучено до матеріалів справи наступні документи: копію договору про надання юридичних послуг від 23.03.2018 р. № 23-03/2018 укладеного між ФОП ОСОБА_6 та громадянином ОСОБА_1; копії квитанцій № 0.0..1 від 09.07.2018 р. на суму 2000 грн., № 0.0..1 від 07.05.2018 р. на суму 2000 грн.

Відповідач заперечив проти відшкодування витрат на правову допомогу позивачу, мотивуючи тим, що така допомога надана не адвокатом.

Розглянувши надані суду докази на обґрунтування понесених витрат, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Суд відмічає, що договір про надання правової допомоги був укладений не з адвокатом, що надає професійну правничу допомогу, а з фізичною особою-підприємцем, що відповідно до норм чинного законодавства не передбачає відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Тому, зважаючи на викладене, суд відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні заяви про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з правовою допомогою адвоката.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, викладену у листі №П-16266/0-103/6-18 від 05.01.2018 року, у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства площею 2.7773 га, розташованої за межами населених пунктів на території Киселівської сільської ради Білозерського району Херсонської області із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а, ) затвердити проект землеустрою щодо відведення в оренду ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 2.7773 га. розташованої за межами населених пунктів на території Киселівської сільської ради Білозерського району Херсонської області із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 01 серпня 2018 р.

Суддя Морська Г.М.

кат. 6.2.1