Справа № 803/1172/17
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2018 року

Київ

справа №803/1172/17

адміністративне провадження №К/9901/48645/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року (суддя - Ксензюк А.Я.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року (Гуляк В.В. (головуючий), Коваль Р.Й., Судова -Хомюк Н.М.) у справі №803/1172/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_4.) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13 липня 2017 року №Ф- в розмірі 38 877,71 грн; визнання протиправним та скасування рішення від 13 липня 2017 року № про застосування штрафних санкцій; визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13 липня 2017 року за № про донарахування грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 32 949,24 грн, від 13 липня 2017 року за № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 2 872,95 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю доводів контролюючого органу щодо завищення позивачем витрат на відрядження за кордон, здійснені самим підприємцем та його працівником. Адже, такі витрати є документально підтвердженими і пов'язані із веденням господарської діяльності позивача. Так, позивач зазначає, що здійснював відрядження з ціллю закупівлі запчастин для автомобілів, які ним експлуатуються, з метою надання транспортних послуг, для ведення переговорів і інші цілі, що пов'язані з його господарською діяльністю. Крім того, позивач не погоджується з доводами відповідача відносно здійснення ним перевезення за ціною нижче, ніж собівартість такого перевезення, зважаючи на те, що здійснені у межах господарської діяльності позивача вантажні перевезення виконувались з метою забезпечення виконання зворотних рейсів з Польщі до України, які покривали перевищення витрат над доходами за рейсами з України до Польщі і за якими отримано сукупний дохід.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року, задоволено адміністративний позов частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 13 липня 2017 року за № на суму 1 177,02 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення від 13 липня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 4 315,79 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 13 липня 2017 року за № на суму 13 314,61 грн. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13 липня 2017 року №Ф-. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь позивача 800,00 грн витрат по сплаті судового збору.

4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач мав право на формування витрат та податкового кредиту з огляду на реальність здійснення господарських операцій, натомість висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у частині задоволення позовних вимог та прийняти у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_4 повністю.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для збільшення сум грошових зобов'язань згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 26 червня 2017 року №5414/03-20-13-07/, оформленого за результатами проведення документальної планової виїзної перевірки діяльності ФОП ОСОБА_4 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, достовірності повноти нарахування та сплати податку на додану вартість, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, яким встановлено порушення позивачем вимог: пунктів 44.1 статті 44, підпункту 170.9.1 «а» пункту 170.9 статті 170, пункту 177.2, підпунктів 177.4.2, 177.4.4 пункту 177.4, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму податку з доходів фізичних осіб на 26 359,39 грн; - підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено військовий збір на загальну суму 2 298,36 грн, а саме: за 2015 рік на суму 610,45 грн та за 2016 рік на суму -1 687,91 грн; пункту 2 частини першої статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ, внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок за 2015 рік на суму 14121,71 грн та за 2016 рік на суму - 24 756,00 грн.

За результатами перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 13 липня 2017 року №-№, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені у розмірі 2872,95 грн, з них за податковим зобов'язанням - 2 298,36 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 574,59 грн; -№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 32 949,24 грн, з них за податковими зобов'язаннями на суму 26 359,39 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 6 589,85 грн; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 5 299,94 грн; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-, якою встановлено вимогу до сплати недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 38 877,71 грн.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

7. У доводах касаційної скарги відповідач цитує норми матеріального та процесуального права, перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем, та висновки, що зазначені в акті перевірки, вказує на неврахування судами доводів контролюючого органу відносно того, що перевіркою встановлено, що позивачем систематично для замовника вантажних перевезень СПД-ФО ОСОБА_7 здійснювались транспортні вантажні перевезення за ціною нижче ніж собівартість перевезення, у зв'язку з чим, рейси були збитковими, що призвело до завищення валових витрат за 2015 та 2016 роки. Також, згідно книги обліку доходів та витрат, до складу валових витрат за 2016 рік позивачем включено витрати у сумі 20 619,87 грн, які, на переконання відповідача, не підтверджені документально та не пов'язані з господарською діяльністю позивача. Касаційна скарга інших обґрунтувань ніж ті, які були наведені в запереченні на позовну заяву та апеляційній скарзі контролюючим органом не вказано, у чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права скаржником не наведено.

8. Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу контролюючого органу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, з посиланням на необґрунтованість такої скарги, з огляду на відсутність у діях позивача протиправного діяння, що призвело до неналежного виконання вимог податкового законодавства.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

9. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

9.1 Підпункту 164.1. пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

9.2 Стаття 177 Податкового кодексу України

9.2.1 Пункту 177.1

Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

9.2.2. Пункту 177.2

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

9.2.3. Пункту 177.4

9.2.3.1 Підпункт 177.4.2

Підприємець, який перебуває на загальній системі оподаткування може віднести до своїх витрат лише витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, тобто найманих працівників.

9.2.3.2 Підпункт 177.4.4

До складу інших витрат, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, відносяться витрати на відрядження найманих працівників.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

10. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності мають бути фактично здійснені, підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а також включатись до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ Податкового кодексу України.

11. Позивачем віднесено до витрат за 2016 рік, витрати на відрядження за кордон працівника ОСОБА_8 у сумі 20 619,87 грн, про що свідчать: наказ №140 від 5 вересня 2016 року, книга обліку доходів та витрат, авансовий звіт №218 від 8 вересня 2016 року, подорожні листи (в частині використаного пального).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно наказу №140 від 5 вересня 2016 року ОСОБА_8 фінансового директора позивача з 05.09.2016 було відряджено до Республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччини для укладання договорів з партнерами на строк чотири дні. Під час відрядження було укладено договори, зокрема договір №30 від 07.09.2016 про перевезення вантажів автомобільним транспортом з SYNERGY GROUPSp.z.o.o, Польща, договір купівлі-продажу з Noori Nutzfahrzeuge GmbH про купівлю паливного баку з кріпленням на автомобіль MAN TGX. В подальшому, згідно договору №30 від 07.09.2016 позивачем було надано послуги з перевезення.

Доводи контролюючого органу щодо відсутності підтвердження витрат на відрядження працівника позивача зважаючи на відсутність відмітки у паспорті про перетин кордону у спірний період, спростовуються наявною у матеріалах справи копією закордонного паспорта ОСОБА_8 у якому проставлені відповідні відмітки митного органу Польщі про перетин польського кордону (05.09.2016 та 08.09.2016 відповідно).

12. Понесення суб'єктом господарювання збитків при здійсненні окремих господарських операцій не може бути підставою для визнання діяльності як такої, що не спрямована на отримання прибутку і не має ознак господарської діяльності у розумінні ПК України. Витрати визначаються такими, що понесені у рамках господарської діяльності платника, якщо вони спрямовані на отримання платником позитивного економічного ефекту, є необхідними для забезпечення економічної діяльності платника з отримання прибутку.

Позивач здійснював вантажні перевезення для суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_7, про фактичне здійснення яких свідчать наявні у матеріалах справи акти надання послуг та розрахунки вартості таких перевезень за 2015 та 2016 рік, відповідно до яких вбачається, що позивачем було надано послуги з перевезення за рейсами з України до Польщі та у зворотному напрямку з Польщі до України, у результаті таких перевезень позивачем було отримано дохід, що, у свою чергу спростовує доводи відповідача про збитковість таких рейсів.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про протиправність зменшення позивачу валових витрат на суму 62 773,83 грн, зокрема за 2015 рік на суму 21 586,56 грн та за 2016 рік на суму 41 187,27 грн та нарахування податку на доходи фізичних осіб у сумі 13 314,61 грн (включаючи штрафні санкції), а отже правомірність скасування податкового повідомлення-рішення від 13 липня 2017 року № на суму 13 314,61 грн.

Вимога та рішення про застосування фінансових санкцій є похідними від податкового повідомлення-рішення № від 13.07.2017. Оскільки судами встановлено, що відповідач протиправно зменшив валові витрати позивача на 62773,83 грн, збільшив дохід та нарахував податок на доходи фізичних осіб у сумі 13314,61 грн, в результаті чого неправомірно донарахував єдиний внесок та штрафні санкції на суму 4315,79 грн, тому, суди дійшли правильного висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.07.2017 №Ф- є протиправною, а рішення від 13.07.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є протиправним у частині нарахування 4 315,79 грн.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

13. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

14. Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені в акті перевірки, в запереченні на позовну заяву, в апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи.

15. У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття рішень) та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування витрат.

16. Судами попередніх інстанцій в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, детально досліджено кожну господарську операцію позивача з вищезазначеними контрагентами, за якими позивачем було сформовано витрати та надано об'єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених контролюючим органом як в запереченні на позовну заяву так і апеляційній скарзі, у зв'язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в касаційній скарзі (аналогічні тим, що були зазначені в запереченні на позов та апеляційній скарзі) щодо цього не спростовують правильних по суті висновків судів попередніх інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

17. Згідно статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

18. Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності беззаперечно свідчать про факт вчинення господарських операцій по перевезенню та правомірність віднесення до витрат, витрат на відрядження працівника, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

22. У ході розгляду справи платником податків з огляду на приписи процесуального закону, що діяв на момент прийняття оскаржуваних рішень (частина перша статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України) підтверджено належними та допустимими доказами правомірність формування витрат.

23. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи статті 164, 177 Податкового кодексу України, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі №803/1172/17 слід залишити без задоволення.

24. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

25. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі №803/1172/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду