Справа № 826/10289/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 липня 2018 року №826/10289/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов ОСОБА_2, (далі - ОСОБА_2), до Міністерства юстиції України, (далі - відповідач, Мін'юст), в якому ОСОБА_2 просив:

1) визнати протиправним і скасувати рішення відповідача №К-637/15.3-15/5-17 від 07.07.2017 року про переадресування скарги позивача від 27.06.2017 року на роботу Центру надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради (надалі - ЦНАП) і на рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Мар'ян Т.В. №35836138 від 23.06.2017 року до Головного територіального управління юстиції Чернівецької області;

2) визнати протиправним і скасувати рішення відповідача №29238/1316-0-1-17/19 від 01.08.2017 року про відмову у розгляді скарги позивача від 27.06.2017 року, поданої на підставі частини 1, статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та положень частини 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" і статті 33 Закону України "Про комітети Верховної ради України" через звернення позивача від 13.07.2017 року до Підкомітету з питань діяльності органів юстиції Комітету Верховної Ради України з питань правової політики та правосуддя;

3) зобов'язати відповідача у відповідності до частини 1 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виконати дії які необхідні для проведення державної реєстрації права власників нерухомого майна, а саме:

- провести перевірку правомірності дій адміністратора ЦНАП яка 19.06.2017 року проводила в ЦНАП реєстрацію заяви №22836997, так само, як і рішення прийнятого державним реєстратором Чернівецької міської ради Мар'ян Т.В. за №35836138 від 23 червня 2017 року;

- визнати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Мар'ян Т.В. №35836138 від 23 червня 2017 року як таке, що прийняте всупереч наступним вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі - Закону): пункт 5 частини 1 статті 18 Закону; частини 2 статті 18 Закону; пункт 1 і пункт 2, частини 1 статті 23 Закону; частини 2 статті 23 Закону; частини 4 статті 23 Закону; частини 1 статті 26 Закону; частини 2, частини 3, частини 6 статті 27 Закону;

- скасувати рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 23.06.2017 року №35836138, прийняте державним реєстратором Чернівецької міської ради Мар'ян Т.В. і провести державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: вул. Першотравнева, будинок тринадцять, квартира десять в місті Чернівці з відповідним внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 22 серпня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано йому строк для усунення виявлених недоліків.

З метою усунення виявлених недоліків ОСОБА_2 подано до суду письмове додаткове повідомлення про те, що позивачем є ОСОБА_1, (далі - позивач, ОСОБА_1.), а третя особа - ОСОБА_2, (також далі - третя особа).

Ухвалою суду від 02 жовтня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/10289/17, (далі - справа), ухвалою від 06 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову, а ухвалою від 11 січня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем з порушенням вимог законодавства.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржувані рішення прийняті ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Третя особа просила позовні вимоги задовольнити повністю посилаючись на те, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем з порушенням вимог законодавства.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

27 червня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Мін'юсту зі скаргою, в якій просили:

- провести перевірку правомірності дій посадової особи ЦНАП, яка 19.06.2017 року проводила в ЦНАП реєстрацію заяви №22836997, як і рішення прийнятого державним реєстратором Чернівецької міської ради Мар'ян Т.В. за №35836138 від 23 червня 2017 року;

- визнати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Мар'ян Т.В. №35836138 від 23 червня 2017 року як таке, що прийняте всупереч вище переліченим вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень";

- скасувати рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 23.06.2017 року №35836138, прийняте державним реєстратором Чернівецької міської ради Мар'ян Т.В. і провести державну реєстрацію права власності скаржників на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з відповідним внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За результатами розгляду вказаної вище скарги від 27 червня 2017 року Мін'юст листом від 07.07.2017 року №К-637/15.3-15/5-17 повідомлено, що відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" колективне звернення переадресоване за належністю до Чернівецької обласної державної адміністрації для вирішення по суті.

13 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Голови підкомітету з питань діяльності органів юстиції Верховної Ради України ОСОБА_4 із листом, в якому повідомив, що Мін'юст був зобов'язаний розглянути скаргу від 27.06.2017 року та згідно до пп. 2 п. 14 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1128 "Про затвердження Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації" задовольнити дану скаргу в повному обсязі з подальшим проведенням державної реєстрації речових прав на квартиру з відповідним внесенням даних до державного реєстру речових прав на нерухоме майно у відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Просив застосувати повноваження підкомітету з питань діяльності органів юстиції Верховної Ради України в рамках здійснення контролю за дотриманням та реалізацією Мін'юстом, контролю за відповідністю рішень Мін'юсту законам України і вивченню ефективності їх застосування, особисто розпочати розслідування визначених дійств зазначеного міністерства. Просив Комітет з питань правової політики та правосуддя Верховної Ради України взяти справу під власний контроль і дати відповідну оцінку описаних дій Мін'юсту у відповідності до діючого законодавства, а в результаті позбавити Мін'юст можливості за власний бажаннями в штучному режимі вирішувати питання про реєстрацію майнових прав громадян України і відновити в діяльності Мін'юсту суворої відповідності роботи в межах, які регулюються чинним законодавством країни.

Комітет з питань правової політики та правосуддя Верховної Ради України листом від 25 липня 2017 року №04-29/18-1624 повідомив ОСОБА_2, що його лист від 13 липня 2017 року надіслано за належністю до Мін'юсту для перевірки викладених у ньому фактів та відповідного реагування.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_2 Мін'юст листом від 01 серпня 2017 року №29238/1316-0-1-17/19 роз'яснив, зокрема, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав, а також рекомендував звернутись до Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області зі скаргою на дії державного реєстратора прав на нерухоме майно, оформивши її відповідно до вимог чинного законодавства. А також повідомлено, що листи Мін'юсту не встановлюють норм права, а мають інформаційний характер.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України "Про звернення громадян" від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР, (далі - Закон №393/96-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Разом з тим, згідно з ч. 7 ст. 16 Закону №393/96-ВР, особливості розгляду скарг громадян на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно визначаються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Суд звертає увагу, що скарга від 27 червня 2017 року подана позивачем на дії та рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, а тому, норми Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-IV, (далі - Закон №1952-IV), до спірних правовідносин є спеціальними.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 37 Закону №1952-IV, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги:

1) на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора;

2) на дії або бездіяльність суб'єктів державної реєстрації прав.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги щодо державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;

б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Отже, згідно вимог Закону №1952-IV за результатами розгляду скарги Мін'юст приймає рішення або про відмову у задоволенні скарги, або про задоволення (повне чи часткове) скарги. При цьому, нормами Закону №1952-IV Мін'юст не уповноважено на переадресування скарги за належністю.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно переадресовано листом від 07.07.2017 року №К-637/15.3-15/5-17 скаргу позивача від 27 червня 2017 року до Чернівецької обласної державної адміністрації.

Разом з тим, зважаючи на те, що лист відповідача від 07.07.2017 року №К-637/15.3-15/5-17 не є рішенням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування рішення відповідача №К-637/15.3-15/5-17 від 07.07.2017 року не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

А тому, з метою ефективного захисту порушених прав позивача від порушень з боку суб'єкта владних повноважень - відповідача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог:

- визнати протиправними дії відповідача під час розгляду скарги позивача від 27 червня 2017 року в частині переадресування її листом від 07.07.2017 року №К-637/15.3-15/5-17 до Чернівецької обласної державної адміністрації;

- зобов'язати відповідача розглянути скаргу позивача від 27 червня 2017 року відповідно до вимог законодавства.

При цьому, лист ОСОБА_2 від 13 липня 2017 року, адресований Голові підкомітету з питань діяльності органів юстиції Верховної Ради України ОСОБА_4, який в подальшому направлено за належністю відповідачу, не відповідає вимогам до скарги, закріпленим в ст. 37 Закону №1952-IV, а також поданий не у відповідності до норм вказаного Закону №1952-IV, а тому, особливості розгляду скарг громадян на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно, визначені Законом №1952-IV, до вказаних спірних правовідносин не застосовуються.

Так, вказані спірні правовідносини регулюються нормами Закону №393/96-ВР.

При цьому, порушення відповідачем під час розгляду листа ОСОБА_2 від 13 липня 2017 року вимог Закону №393/96-ВР позивачем та/або третьою особою не зазначено, а судом не встановлено.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з ч.ч. 2, 6 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як розтлумачено рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 248-2 Цивільного процесуального кодексу України (справа громадянки ОСОБА_5 щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи) від 25 листопада 1997 року №6-зп, "Частину Другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді".

Поряд з цим, завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 9 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 55 Конституції України, ч. 2 ст. 2, п. 2 ч. 3 ст. 17 КАС України, ч. 3 ст. 110, ч. 2 ст. 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень ст.ст. 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, ст.ст. 3, 4, 17 КАС України в аспекті ст. 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо заяв про злочини), права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004, дано визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", а саме, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

Тобто, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст. 55 Конституції України та конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Вище викладені норми не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно тільки тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 15 грудня 2015 року у справі №800/206/15 та Вищий адміністративний суд України у постанові від 21 січня 2016 року у справі №К/800/38720/15.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 2, п. 8 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 КАС України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси осіб, тобто суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 березня 2013 року у справі №21-438а12.

Крім того, як зазначено Верховним Судом України у постанові від 10 квітня 2012 року у справі №21-1115во10, із аналізу положень ч. 1 ст. 2 та ст. 17 КАС України вбачається, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Тобто, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи щодо особа дійсно має місце факт порушенння права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

При цьому, у ході судового розгляду справи позивачем не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів того, що листом Мін'юсту від 01 серпня 2017 року №29238/1316-0-1-17/19 порушено законні права ОСОБА_1, так як з листом від 13 липня 2017 року звернувся ОСОБА_2 від свого імені, а не в інтересах (від імені) ОСОБА_1

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування рішення відповідача №29238/1316-0-1-17/19 від 01.08.2017 року та в частині зобов'язання відповідача у відповідності до ч. 1 ст. 37 Закону №1952-IV виконати дії, які необхідні для проведення державної реєстрації права власників нерухомого майна не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Проте, з метою ефективного захисту порушених прав позивача від порушень з боку суб'єкта владних повноважень - відповідача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог:

- визнати протиправними дії відповідача під час розгляду скарги позивача від 27 червня 2017 року в частині переадресування її листом від 07.07.2017 року №К-637/15.3-15/5-17 до Чернівецької обласної державної адміністрації;

- зобов'язати відповідача розглянути скаргу позивача від 27 червня 2017 року відповідно до вимог законодавства.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 134, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: 58001, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Міністерства юстиції України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ), третя особа - ОСОБА_2 (місце проживання: 58001, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2), про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії.

2. Вийти за межі позовних вимог.

3. Визнати протиправними дії Міністерства юстиції України під час розгляду скарги ОСОБА_1 від 27 червня 2017 року в частині переадресування її листом від 07 липня 2017 року №К-637/15.3-15/5-17 до Чернівецької обласної державної адміністрації.

4. Зобов'язати Міністерство юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_1 від 27 червня 2017 року відповідно до вимог законодавства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко