Справа № 804/744/18
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2018 року Справа № 804/744/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О.В.
секретаря судового засідання Максименко Е.М.
представників позивача Боненко О.В.,
представників відповідача Джур В.В., Кекуатової І.І.,
представника третьої особи Шевченко Є.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма Топстар" до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови, зобов'язання вчинити певні дії, -
Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма Топстар" звернулося до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, з позовними вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України від 03.11.2017 року за № UA110000/2017/400010/2 щодо коригування митної вартості товарів;
- зобов'язати Дніпропетровську митницю Державної фіскальної служби України визначити митну вартість товару, що був ввезений за контрактом № 1СН 021/16 від 07.06.2016p., специфікація № 2 від 30.06.2017 року у відповідності до ст. 58 Митного кодексу України за методом 1 - за ціною договору;
- зобов'язати Дніпропетровську митницю Державної фіскальної служби України прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА ТОПСТАР» (ТОВ «НВФ ТОПСТАР») надмірно нараховану суму у розмірі 198 591, 29 грн. (сто дев'яносто вісім тисяч п'ятсот дев'яносто одна гривня 29 коп.) при визначенні митної вартості товару по контракту за № 1CH 021/16 від 07.06.2016 р., специфікація № 2 від 30.06.2017 року за рішенням Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України від 03.11.2017 року за № UA110000/2017/400010/2 щодо коригування митної вартості товарів та подати його на виконання Головному Управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем відповідно до умов контракту №1СН 021/16 від 07.06.2016 придбано товар - «промислова арматура для трубопроводів в асортименті». З метою митного оформлення товару було подано до митниці ЕМД №UA110180/2017/416518 від 03.11.2017 р., в якій вартість товару визначено за ціною контракту. Проте, відповідачем безпідставно відкориговано митну вартість із застосуванням резервного методу, у зв'язку з чим необґрунтовано збільшена ціна. Позивач вважає, що надані до митного оформлення товару документи до декларації належним чином підтверджували заявлену вартість товару. До того ж, позивач є авторизованим дистриб'ютором компанії YUANDA VALVE GROUP CO., LTD. (постачальника за контрактом) в Україні і має від нього офіційний дозвіл на продаж та офіційний сертифікат на всю продукцію, виданий ексклюзивно для Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма Топстар» компанією постачальником. І саме цей сертифікат надавався відповідачу під час митного оформлення. Зазначає, що відповідач хибно стверджує, що поставка товару здійснювалась на умовах EXW. Позивач зазначив, що поставка товару здійснювалась на умовах СІF, транспортні витрати включені до ціни товару. Покупець сплачує за товар на умовах СІF та не сплачує окремо транспортні витрати. Цей обов'язок покладено на продавця. Вартість і кількість товару погоджена сторонами в договорі. У зв'язку з чим, позивач вважає, що рішення про коригування митної вартості та картка відмови протиправні, суперечать вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню.
Від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з огляду на наступне. При перевірці поданої товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма Топстар" митної декларації №UA110180/2017/416518 та документів, долучених до декларації, митним органом встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, містять розбіжності та не містять повних відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Так, прайс-лист містить асортимент та ціни товарів, заявлених до мита оформлення за ЕМД №UА110180/2017/416518. Прайс-лист від 15.06.2017 не містить відомостей щодо комерційних умов поставки товарів, що може свідчити, що він містить ціни зафіксовані на складі виробника, тобто на ЕХW - склад виробника. Зазначене свідчить про можливе невключення транспортних витрат до вартості імпортованих товарів. Також страховий поліс оформлено неналежним чином, оскільки не всі дані полісу заповнені. У зв'язку з чим, у митного органу були обґрунтовані сумніви у правильності заявленої декларантом митної вартості товару. Декларанту було запропоновано надати додаткові документи, проте позивачем було надано документ не в повному обсязі. Також позивачем не надано сертифікати якості товару. При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів конкретизував підстави незастосування цих методів, а саме: відсутність інформації щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено за методом визначення митної вартості 2а) та 2б). Також, посадовою особою митниці зазначено про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог ст.ст. 58-64 Митного кодексу України. Тому вважає безпідставними доводи позивача про те, що митним органом не обґрунтовано неможливість застосування методів, що передують 6-му. Вважає, що рішення про коригування митної вартості прийнято митницею у відповідності до норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню.
У відповіді на відзив позивач зазначив, що не погоджується з доводами відповідача, оскільки відзив не містить заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Щодо страхового полісу зазначає, що ціна товару визначена на умовах СІF (згідно умов контракту, специфікації, інвойсу), страхові витрати вже включено до ціни товару. Позивач не несе відповідальності за будь-які неточності, описки, помилки в полісі або його перекладі. Щодо не включення страхових витрат зазначає, що позивач не повинен був їх включати, так як позивач сплатив вартість товару на умовах СІF. Позивач вважає, що не повинен був надавати сертифікати якості, оскільки матеріал, з якого виготовлено товар, вказано у специфікації №2, що є додатком до договору. Дана специфікація надавалась до митного оформлення. Щодо посилання відповідача про неналежність доказів в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України на прайс-листи на умовах ЕХW, то стверджує, що вирішувати дане питання є виключною компетенцією суду.
У запереченнях проти відповіді на відзив відповідач зазначив, що відповідно до контракту якість товару підтверджується документами (сертифікатами), які свідчать про якість товару, однак, згідно відомостей графи 44 ЕМД зазначені документи декларантом не надавались до митного оформлення. Згідно з п.3.1 контракту відвантаження товару здійснюється на умовах СІF. Однак, відповідно до п.4.2 контракту ціна товару встановлюється у валюті-долар США та включає в себе вартість тари, пакування та маркування, що, на думку відповідача, відповідає комерційним умовам ЕХW. Таким чином, розбіжності в документах щодо умов поставки впливають на рівень складових митної вартості. Щодо не включення вартості страхування до ціни товару відповідач наголошує, що згідно комерційних умов СІF вартість страхування включається до контрактної ціни товару. Однак, на момент формування контрактної ціни вартість страхування була невідома.
Від третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області пояснень чи заяв не надходило.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Представники відповідача та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечували.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма Топстар" зареєстроване 20.09.2004 р. та внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 33183798.
Судом встановлено, що Декларант позивача 03.11.2017 подав до митного поста «Спеціалізований» Дніпропетровської митниці ДФС електронну митну декларацію (далі - ЕМД) 03.11.2017 №UA110180/2017/416518 для здійснення митного оформлення товару вироби з чавуну, нержавіючої сталі - промислова арматура для трубопроводів: вентилі кульові та конічні чавунні (товар 1); засувка чавунна (товар 2); клапан чавунний (товар 3).
Зазначений товар ввезений позивачем на митну територію України на підставі Специфікації від 30.06.2017 № 2 до Контракту від 07.06.2016 № IСН 021/16, укладеного позивачем з компанією YUANDA VALVE GROUP CO., LTD.
Митна вартість товару заявлена декларантом позивача шляхом подання декларації митної вартості форми ДМВ-1 за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 МКУ на товар 1 на рівні 3,45 дол.США/кг; товар 2 на рівні 1,24 дол.США/кг; товар 3 на рівні 1,37 дол.США/кг.
До митного оформлення позивачем надано наступні документи: контракт № 1СН 021/16 від 07.06.2016 p., специфікацію № 2 від 30.06.2017 p., рахунок - фактуру (інвойс) від 05.09.2017 p., рахунок проформу від 30.06.2017 p., пакувальний лист від 05.09.2017 p., коносамент від 11.09.2017 p., автотранспортну накладну від 19.10.2017 p., страховий поліс від 07.09.2017 p., банківський платіжний документ, що стосується товару, від 05.07.2016 p., банківський платіжний документ, що стосується товару, від 25.09.2017 p., сертифікат про походження товару від 12.09.2017 p., договір про надання послуг митного брокера від 14.03.2017 p., інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю (наявність на товаросупровідних документах відбитку штампа «Радіологічний контроль») від 19.10.2017 p., копія митної декларації країни відправлення від 07.09.2017 p.
За результатами формато - логічного контролю автоматизованою системою аналізу ризиків за ЕМД від 03.11.2017 №UA110180/2017/416518 було згенеровано форму контролю 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів»: можливе заниження митної вартості товару: (1,2,3). Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог наказу Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 № 689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України». Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до частин 3 та 4 ст. 53 МКУ. Товар(и) № 1, 2, 3: це перше митне оформлення імпортером цього товару з даною країною походження за останній рік. Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості товару. Здійснити перевірку правильності класифікації товару. Перевірити задекларовані документи, що підтверджують походження товарів» та 106-2 (Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».
З метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта зобов'язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) виписку з бухгалтерської документації;
2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
У відповідь на повідомлення №1 митниці декларантом додатково надано лист без номера від 03.11.2017, прайс-лист та сертифікат дилера. Інших документів за сформованим переліком згідно п.3 статті 53 декларантом не надано. У наданому листі повідомлено, що «інших документів не має можливості надати».
За результатами розгляду додатково наданих документів встановлено наступне. Прайс-лист містить асортимент та ціни товарів, заявлених до митного оформлення за ЕМД №UА110180/2017/416518. Прайс-лист від 15.06.2017 не містить відомостей щодо комерційних умов поставки товарів, що може свідчити, що він містить ціни зафіксовані на складі виробника, тобто на ЕХW - склад виробника. Зазначене свідчить про можливе невключення транспортних витрат до вартості імпортованих товарів. За результатами обчислення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості у відповідності до положень частини першої статті 54 Кодексу згідно наданих документів, встановлено, що декларантом невірно проведено обчислення митної вартості товарів за ЕМД №UА110180/2017/416518 та не включено страхові витрати до митної вартості товару, а також не підтверджені якісні характеристики товару, що впливають на рівень митної вартості імпортованих товарів.
Товар був випущений у вільний обіг під гарантійні зобов'язання за МД від 06.11.2017р. №UA110180/2017/416605.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012 року.
Відповідно до ст. 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення (ст. 257 МК України).
Відповідно до положень ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Статями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі - ГААТ).
Згідно з частиною другою статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Частинами 4, 5 ст. 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобовязань продавця.
Згідно ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ст. 52 МК України).
Відповідно до ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу частини 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин 1, 2 ст. 53 МК України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Згідно з частинами 4, 5 ст.54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 3 ст.53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Аналіз положень ч.3 ст.53, ч.1, 2 та 5 ст.54, ст.58 МК України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.
Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
Відповідно до ч.3, 4 ст. 53 МК України право митного органу на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно частини другої статті 53 МК України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв'язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Тому, неподання або подання декларантом додатково запитаних документів не в повному обсязі, не створює наразі для позивача негативних наслідків, оскільки разом із деклараціями митної вартості були подані всі, передбачені ч.2 ст. 53 МК України документи, які давали змогу Дніпропетровській митниці достовірно та обґрунтовано визначити митну вартість товарів.
Разом з тим, судом встановлено, що надані позивачем до митного оформлення документи спростовують виявлені митним органом обставини щодо непідтвердження числових значень складових митної вартості товару, виходячи з наступного.
Так, поставка товару здійснювалась контрагентом позивача на умовах СIF («Вартість, страхування, фрахт»), що згідно торгівельних правил ІНКОТЕРМС 2010 року означає, що продавець зобов'язаний укласти договір страхування на користь покупця проти ризику втрати та ушкодження товару під час перевезення та оплатити страхові внески. При цьому покупець повинен прийняти до уваги, що згідно умов CIF від продавця потребується лише забезпечення страхування на мінімальних умовах.
Отже, за наведеними умовами поставки товару у покупця відсутній обов'язок щодо страхування товару та, відповідно, він не може нести відповідальність за відсутність страхового полісу або не надання його продавцем, а також за неточності або невідповідність наявної в страховому полісі інформації.
Крім того, відомості, що містяться у страховому полісі, дозволяють ідентифікувати експортну операцію з конкретною поставкою товару, отже відсутність в ньому даних про відсоткову ставку страхування, загальну суму страхування та розмір страхової премії не є підставою для коригування митної вартості товару.
Також твердження про те, що в страховому полісі відсутні відомості щодо відсоткової ставки страхування, загальної суми страхування та розміру страхової премії, спростовуються тим, що зазначені обставини не є ціноутворюючим фактором, відсутність цієї інформації не може свідчити про заниження митної вартості товару.
В Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2017 року №2 «Про узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України», в редакції від 13 березня 2012 року зазначено: «помилково відсутня інформація у документі не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у ньому міститься».
Крім того, в разі, якщо митний орган вважає, що виплати на страхування проводились, то обов'язок доказування понесення декларантом таких витрат покладається на контролюючий орган.
Доводи стосовно того, що прайс-лист містить асортимент та ціни товарів, заявлених до митного оформлення за ЕМД №UA110180/2017/416518, прайс-лист від 15.06.2017 не містить відомостей щодо комерційних умов поставки товарів, що може свідчити, що він містить ціни зафіксовані на складі виробника тобто на EXW, спростовуються тим, що на законодавчому рівні відсутнє визначення складових (реквізитів) прайс-листа, який складається у довільній формі.
Крім того, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Зазначений висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2012 року (реєстраційний №26347525 в Єдиному державному реєстрі судових рішень).
З матеріалів справи вбачається, що декларантом (позивачем) для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару № UA110180/2017/416518 від 03.11.2017 року були надані документи, передбачені ч.2 ст. 53 МК України.
Суд вважає за необхідне зазначити, що подані позивачем до митного оформлення документи повністю відповідали вимогам частини другої статті 58 Митного кодексу України і не створювали підстав для виникнення у митниці обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісно і достовірно та/або відсутності хоча б однієї із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
Таким чином, суд приходить до висновку про неповноту зроблених митницею висновків про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною контракту.
Вирішуючи позовну вимогу зобов'язати Дніпропетровську митницю Державної фіскальної служби України визначити митну вартість товару, що був ввезений за контрактом № 1СН 021/16 від 07.06.2016p., специфікація № 2 від 30.06.2017 року у відповідності до ст. 58 Митного кодексу України за методом 1 - за ціною договору, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 248 Митного кодексу України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Відповідно до частини статті 255 Митного кодексу України, митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.
Частиною 6 цієї ж статті передбачено, що при виявленні порушення митних правил орган доходів і зборів здійснює випуск товарів до завершення розгляду справи про таке порушення за умови, що:
1) такі товари не підлягають конфіскації і не будуть потрібні надалі у процесі провадження у справі як докази;
2) декларант сплачує всі митні платежі або забезпечує їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу.
Згідно з частиною 7 статті 55 Митного кодексу України, у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
З урахуванням викладеного, вимоги позивача про зобов'язання відповідача визначити митну вартість товару, що був ввезений за контрактом № 1СН 021/16 від 07.06.2016p., специфікація № 2 від 30.06.2017 року за методом 1 - за ціною договору, задоволенню не підлягають.
Щодо позовної вимоги про зобов'язання Дніпропетровської митниці ДФС надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Висновок про повернення з Державного бюджету України ТОВ «НВФ Топстар» надмірно сплачених платежів у сумі 198 591, 29 грн., то суд вважає таку вимогу передчасною з огляду на наступне.
Порядок, умови та процедура повернення помилково та/або надмірно сплачених платежів законодавчо врегульовані нормами МКУ, Податкового кодексу України, Бюджетного кодексу України та нормативно-правовими Міністерства фінансів України.
Так, згідно із частинами першою - четвертою статті 301 МКУ повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (далі - БК) та Податкового кодексу України ПК).
Помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до статті 43 Податкового кодексу України та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у платника податкового боргу.
Процедура проведення повернення митних та інших платежів, по: та/або надмірно сплачених до бюджету встановлена Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених митних платежів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 № 643 (далі - Порядок №643).
Відповідно до Порядку №643 повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків.
Пунктом 3 розділу III Порядку №643 передбачено, що у заяві зазначаються:
1) сума коштів до повернення за видами митних, інших платежів та пені;
2) причини виникнення такої суми коштів;
3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ;
4) напрям(и) перерахування суми коштів (на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів, для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава на депозитний рахунок 3734 митниці та інші);
5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачені суми митних платежів.
До заяви додаються документи, що підтверджують суму надміру сплачених митних платежів.
Як вбачається з наведеного вище, наданню висновку про повернення надмірно сплачених платежів передує певна встановлена законодавством процедура.
За таких обставин, передчасним є звернення до суду з такою позовною вимогою, оскільки із заявою про повернення коштів позивач до митниці не звертався.
Водночас, позивач не позбавлений права звернутись до відповідача з вимогою про повернення сплачених грошових коштів у порядок та спосіб, що визначений чинним законодавством.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України від 03.11.2017 року за №UА110000/2017/400010/2 щодо коригування митної вартості товарів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 23.07.2018 року.

Суддя О.В. Врона