Справа № 243/9164/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2018 року

Київ

справа №243/9164/16-а

адміністративне провадження №К/9901/22722/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Данилевич Н. А.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти 3 батальйону управління патрульної поліції в м. Краматорську та Слов'янську Глауб Наталії Сергіївни, Управління патрульної поліції в містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної служби про визнання незаконною та скасування постанови, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року (суддя Сидоренко І.О.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року (судді Компанієць І.Д., Гаврищук Т.Г., Ястребова Л.В.),

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського роти 3 батальйону управління патрульної поліції в м. Краматорську та Слов'янську Глауб Наталії Сергіївни (далі - Інспектор Глауб Н.С.), Управління патрульної поліції в містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної служби (далі - Управління патрульної поліції ДПП), у якому просив визнати незаконною та скасувати постанову серії АР №337993 від 30 жовтня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі частини третьої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП) та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що не порушував Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), відповідно не було підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Оскаржену постанову відповідач виніс без роз'яснення його прав та обов'язків і без пред'явлення жодних доказів його вини.

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області постановою від 13 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовив.

Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 7 лютого 2016 року залишив постанову суду першої інстанції без змін.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та постановити нове, яким скасувати оскаржену постанову у справі про адміністративне правопорушення, постановлену не в автоматичному режимі.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач, з посиланням на пункт 2.3 Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2016 року №5-рп/2015, зокрема, зазначив, що відповідач винесла спірну постанову без складення протоколу, попри те, що він наполягав на його оформленні. Крім того, поставлене йому за провину порушення пункту 17.4 ПДР позивач вважає безпідставним і недоведеним.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 6 квітня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII). Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 327 КАС судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що Інспектор Глауб Н.С. постановою серії АР №337993 від 30 жовтня 2016 року притягнула позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КпАП.

За цією постановою, ОСОБА_3, кермуючи автомобілем ВАЗ 211440 номерний знак НОМЕР_1 30 жовтня 2016 року об 11:30 год. в м. Краматорськ по вул. Паркова, біля будинку № 24, рухався дорогою, позначеною дорожнім знаком 5.8 «Дорога зі смугою для маршрутних транспортних засобів», чим створив перешкоду для маршрутних транспортних засобів та порушив п. 17.1 ПДР.

За це правопорушення позивача притягнули до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Суди констатували, що наданий відповідачем відеозапис події підтверджує, що ОСОБА_1 рухався по вул. Парковій у м. Краматорську смугою руху, яка призначена для руху маршрутних транспортних засобів, відповідно доводить факт порушення п. 17.1 ПДР, відповідно до якого на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Відповідальність за це правопорушення встановлена частиною третьою статті 122 КпАП, що і стало підставою для прийняття оскарженої постанови.

Відповідно до статті 245 КпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не з'ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото -і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 258 КпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Перелік справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, встановлено у частині першій статті 222 КпАП. Згідно з частиною другою статті 222 КпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За змістом статті 222 КпАП органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи адміністративні правопорушення, які виникають внаслідок порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. До переліку таких адміністративних правопорушень включено, зокрема, правопорушення, відповідальність за які встановлена частиною третьою статті 122 КпАП.

Аналізуючи зазначені норми права, колегія суддів дійшла висновку, що у разі вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, розгляд якого відповідно до частини першої статті 222 КпАП віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається і розгляд таких справ здійснюється на місці вчинення правопорушення, незалежно від того, чи оспорюватиме особа під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення допущене порушення і адміністративне стягнення.

Такий висновок Верховний Суд висловив у постанові від 25 квітня 2018 року К/9901/20147/18 і він узгоджується з підходом Конституційного Суду України до тлумачення положень частини першої статті 276 КпАП, який висловлено у рішенні від 26 травня 2016 року №5-рп/2015, та не суперечить висновку цього Суду щодо випадків, коли застосування скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності є недопустимим. Відмінність полягає лише у тому, що на дату постановлення оскарженої в цій справі постанови у справі про адміністративне правопорушення правове регулювання спірних правовідносин зазнало змін порівняно з тим, яке існувало на дату прийняття рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2016 року №5-рп/2015.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин справи суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що в діях позивача є порушення п. 17.4 ПДР, що відповідно є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КпАП.

З урахуванням визначених статтями 341, 349 КАС меж касаційного перегляду та повноважень касаційного суду колегія суддів дійшла висновку, що доводи позивача не можуть слугувати підставою для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржених судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Переглянувши оскаржені судові рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що за встановлених в цій справі обставин висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування чи зміни відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків судів і фактичних обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді О.В. Білоус

Н.А. Данилевич