Справа № 826/4027/18
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 серпня 2018 року № 826/4027/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії,-
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12 березня 2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - УДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відповідач) з вимогами: - визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д.А., що полягають у включенні п. 4 постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 03.08.2017 року, в частині якого виділено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 52101818 та скасувати зазначений п. 4 постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 03.08.2017 року, в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 52101818; - визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д.А., що полягають у винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 03.08.2017 року у виконавчому провадженні № 52101818 та скасувати зазначену постанову про стягнення виконавчого збору від 03.08.2017 року у виконавчому провадженні № 52101818; - скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гавриліва А.В. від 09.08.2017 року про відкриття виконавчого провадження та постанову від 09.08.2017 року про арешт майна боржника, а також зняти всі арешти і заборони з майна ОСОБА_1 та скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення в межах виконавчого провадження № 54465731; - зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві виключити інформацію про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в межах виконавчого провадження № 52101818; - стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5 400 гривень 90 копійок. ОСОБА_1 наголошує на тому, що оскільки виконавче провадження № 52101818 було завершене за заявою стягувача та фактично не здійснювалось, то й стягнення виконавчого збору не має відбуватися, а тому виконавче провадження № 54465731, відкрите з приводу стягнення виконавчого збору не може здійснюватися, а відтак відповідна постанова про його відкриття та постанова про стягнення виконавчого збору мають бути скасовані. На думку позивача, винесення постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 52101818 та виділення її в окреме виконавче провадження № 54465731 є протиправним, оскільки виконавче провадження № 52101818 було закінчено за заявою стягувача про повернення виконавчого документу. Також, позивач вважає свої права порушеними оскільки, відповідач наклав арешт на майно боржника постановою № 54465731 від 09.08.2017 року, а відтак, порушив його майнові права власника. 30 березня 2018 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві були надані копії матеріалів виконавчих проваджень № 52101818 та № 54465731 та заперечення на позовну заяву. Відповідач в своїх запереченнях наголошує на тому, що оскільки причиною повернення виконавчого документу була заява стягувача то, відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір має бути стягнутий з боржника, а підстави для визнання протиправною та скасування постанови відсутні. Відповідач заперечував проти позовної заяви ОСОБА_1, оскільки вважає, що діяв у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження». Також, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві наголошує на тому, що ОСОБА_1 пропустила строк оскарження вказаних вище постанов. 04 квітня 2018 року позивач подав до суду відповідь на заперечення на позовну заяву. В даній відповіді ОСОБА_1 просить задовольнити позовну заяву та відхилити заперечення на позовну заяву відповідача. 15 травня 2018 року за заявою представників сторін, відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в письмовому провадженні. Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, - ВСТАНОВИВ: 06 вересня 2016 року за заявою ПАТ «Альфа-банк» Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 52101818 з примусового виконання виконавчого напису № 15251, виданого 06.08.2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про звернення стягнення на квартиру, що складається із двох кімнат, загальною площею 55,10 кв. м. та житловою площею 29,10 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1. Даною постановою боржнику надано строк для самостійного виконання рішення в межах семиденного терміну з моменту винесення постанови. Також, 06 вересня 2016 року на вказане вище майно боржника постановою відповідача накладено арешт. 21 червня 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» подало заяву № 44233-34-б/б про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання. 03 серпня 2017 року керуючись п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 52101818 відповідачем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, постанова про стягнення виконавчого збору та постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. Пунктом 2 даного рішення також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. За приписами резолютивної частини постанови про повернення виконавчого документу від 03.08.2017 року постанова про стягнення виконавчого збору та постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій мають бути виділені в окреме виконавче провадження. Як наслідок, 03.08.2017 року відповідачем було відкрито виконавче провадження № 54465731 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 52101818, виданої 03.08.2017 року. Одночасно, постановою державного виконавця від 03.08.2017 року у виконавчому провадженні № 54465731 було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 Незгода з вказаними вище діями та рішеннями обумовила позивача звернутися до суду з даним адміністративним позовом.
Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення представника позивача, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини суд зазначає таке. Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII), Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5) та ін.
Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчі написи нотаріусів.

Частина 5 статті 26 Закону № 1404-VIII встановлює, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д.А., що полягають у включенні п. 4 постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 03.08.2017 року, в частині якого виділено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 52101818 та скасування зазначений п. 4 постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 03.08.2017 року, в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 52101818, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Керуючись положеннями ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У той же час, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору в силу приписів п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII є виконавчим документом, до якого застосовуються наслідки, визначені ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII.

З матеріалів виконавчого провадження № 52101818 вбачається, що постанова про повернення виконавчого документу стягувачу була винесена 03.08.2017 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII після надходження заяви стягувача № 44233-34-б/б про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання від 21.06.2017 року.

Вказана вище постанова містить пункт 4, яким постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій виділено в окремі виконавчі провадження, що не суперечить приписам ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII.

Аналізуючи вказані вище норми та матеріали виконавчого провадження № 52101818, керуючись приписами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що при вчиненні дій з включення до постанови про повернення виконавчого документу стягувачу пункту 4, яким постановлено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витратна проведення виконавчих дій виділити в окремі виконавчі провадження відповідач діяв: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), своєчасно, тобто протягом розумного строку.

А відтак, суд не вбачає підстав для визнання таких дій УДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві протиправними та скасування пункту 4 постанови № 52101818 про повернення виконавчого документу стягувачу від 03.08.2017 року.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 з визнання протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д.А., що полягають у винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 03.08.2017 року у виконавчому провадженні № 52101818 та скасувати зазначену постанову про стягнення виконавчого збору від 03.08.2017 року у виконавчому провадженні № 52101818, суд зазначає наступне.

Відповідно до вказаних вище норм та матеріалів виконавчого провадження № 52101818, дане провадження було закінчено постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 03.08.2017 року. Підставою повернення виконавчого документу стала заява стягувача. Приписи ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII у випадку якщо виконавчий збір не стягнуто, покладають на державного виконавця обов'язок винести не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) постанову про стягнення виконавчого збору та виконати її в порядку, встановленому законом.

Суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), своєчасно, тобто протягом розумного строку.

А тому, в суду відсутні підстави для скасування постанови про стягнення виконавчого збору № 52101818 від 03.08.2017 року та визнання дій з її винесення протиправними.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 зі скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гавриліва А.В. від 09.08.2017 року про відкриття виконавчого провадження № 54465731, суд зазначає таке.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

З матеріалів виконавчого провадження № 54465731 вбачається, що підставою його відкриття стало виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 52101818 від 03.08.2017 року.

Вказана вище норма покладає на державного виконавця обов'язок відкрити виконавче провадження за таким виконавчим документом, як постанова про стягнення виконавчого збору.

Відтак, суд вважає оскаржувану постанову правомірною та обґрунтованою у зв'язку з чим підстави для її скасування відсутні.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гавриліва А.В. від 09.08.2017 року про арешт майна боржника, а також зняття всіх арештів і заборон з майна ОСОБА_1 та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення в межах виконавчого провадження № 54465731 суд зазначає наступне.

За приписами п. 6 та 8 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Керуючись ч. 5 ст. 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З матеріалів виконавчого провадження № 54465731 вбачається, що 09.08.2017 року для забезпечення реального виконання рішення на майно боржника був накладений арешт.

На час розгляду даної адміністративної справи виконавче провадження № 54465731 не закінчено, а відтак за приписами ч. 2 ст. 40 Закону № 1404-VIII у відповідача відсутні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 та скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо виконання рішення, у зв'язку з чим дана вимога задоволена бути не може.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві виключити інфлормацію про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в межах виконавчого провадження № 52101818 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

За приписами ч. 7 ст. 9 Закону № 1404-VIII відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частина 2 статті 40 Закону № 1404-VIII встановлює, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З матеріалів виконавчого провадження № 52101818 вбачається, що п. 2 постанови про повернення виконавчого документу стягувачу припинено чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

У той же час, станом на 07.03.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про обтяження майна ОСОБА_1, а саме: квартири, що складається із двох кімнат, загальною площею 55,10 кв. м. та житловою площею 29,10 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке виникло на виконання постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 52101818.

Аналізуючи наведені вище норми та матеріали виконавчого провадження № 52101818, суд приходить до висновку, що відповідач знехтував своїм обов'язком та не зняв арешт з майна ОСОБА_1, накладений постановою про арешт майна боржника від 06.09.2016 року, у зв'язку з чим його дії в цій частині є протиправними.

Відповідно до ч.7 ст. 9 Закону № 1404-VIII відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

А відтак, вимога ОСОБА_1 щодо зобов'язання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві виключити інформацію про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в межах виконавчого провадження № 52101818 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи позивач частково обґрунтував позовні вимоги та довів їх вищевказаними належними доказами, долученими в якості додаткових доказів до позовної заяви, у зв'язку з чим його позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. У зв'язку з частковим задоволенням адміністративного позову сума судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню у розмірі 704,80грн., як за одну позовну вимогу немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) задовольнити частково.

2. Зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (м. Київ, 03056, вул. Виборзька, 32) виключити інформацію про арешт квартири, що складається із двох кімнат, загальною площею 55,10 кв. м. та житловою площею 29,10 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, накладений постановою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника від 06.09.2016 року у виконавчому провадженні № 52101818.

3. В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

4. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80грн. (сімсот чотири гривні, 80 копійок).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін