Справа № 363/1091/18
Суддя: Баличева М. Б.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"24" липня 2018 р. Справа № 363/1091/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого - судді Баличевої М.Б., при секретарі Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині невиконання вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо відмови у нарахуванні та виплати грошової компенсації замість недотриманого позивачем речового майна на день розрахунку при звільненні зі служби та зобов`язати відповідача нарахувати, замовити та виплатити встановленим порядком позивачу грошову компенсацію замість неотриманого позивачем речового майна під час військової служби у сумі 8067, 77 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проходив військову службу в Збройних Силах України в період з 01.08.1987 року по 25.12.2014 року на посадах офіцерського складу та наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача ЗСУ від 17.12.2014 року за № 716 був звільнений з військової служби у запас у зв`язку із станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу. На речовому забезпеченні перебував у військовій частині НОМЕР_1 м. Києва, на той час Центральна база забезпечення ЗСУ. Також зазначив, що на момент звільненні зі служби позивач ма право на отримання компенсації замість належного до видачі йому та неотриманого під час військової служби речового майна на суму 8067, 77 грн. 26.05.2017 року позивач письмово звернувся до відповідача з проханням виплатити дану компенсацію, на яку отримав відповідь про те, що особам звільненим з військової служби дана компенсація не здійснюється відповідно до постанови КМУ № 178 від 16.03.2016 року. Таку відмову вважає протиправною, що порушує його право на отримання вказаної компенсації, а тому змешений звернутися до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31 січня 2018 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності та зобов`язання вчинити дії передано на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області за територіальною підсудністю.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02 квітня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по вказаній адміністративній справі.
В судовому засіданні позивач адміністративний позов повністю підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у адміністративному позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення адміністративного позову, надав письмовий відзив на адміністративний позов, просив суд відмовити з підстав викладених у відзиві.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України в період з 01.08.1987 року по 25.12.2014 року на посадах офіцерського складу.

Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача ЗСУ від 17.12.2014 року за № 716 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас у зв`язку із станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу.

Позивач на час звільнення із військової служби перебував на речовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 м. Києва, на той остання мала назву - Центральна база забезпечення ЗСУ.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент звільнення ОСОБА_1 зі служби позивач мав право на отримання компенсації замість належного до видачі йому та неотриманого під час військової служби речового майна на суму 8067, 77 грн., що під стверджується довідкою № 7/17 від 24.05.2017 року про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 .

Заявою від 26.05.2017 року позивач письмово звернувся до командира військової частини А 2788 м. Києва з проханням виплатити йому компенсацію, замість належного до видачі йому та неотриманого під час військової служби речового майна на суму 8067, 77 грн.

Листом від 31.05.2017 року командир військової частини НОМЕР_1 надав відповідь ОСОБА_1 про те, що особам звільненим з військової служби дана компенсація не здійснюється відповідно до постанови КМУ № 178 від 16.03.2016 року.

Відповідно до статті 2 Закону України від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів»(далі - Закон № 1459-ІІІ) дію частини другої статті 9 Закону № 2011-XII зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.
Законом України від 3 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону України № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.
При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.
Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , оскільки на момент його звернення для отримання грошової компенсації замість речового майна Закон № 2011-XII не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить положенням Закону № 2011-XII.

Крім того, суд звертає увагу на те, що станом на момент звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду, порядок грошової компенсації вартості неотриманого речового майна визначаться Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 року.
Згідно п. 3 вищевказаного Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.
Пункт 4 цього ж Порядку встановлює, що виплата даної компенсації здійснюється військовослужбовцем за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини.
Однак, на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про виплату неотриманих предметів речового майна військовослужбовців не був військовослужбовцем, що підтверджується самим адміністративним позовом та доданими до нього документами, зокрема: копією контракту про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, копією витягу із наказу військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 № 286 від 25.12.2014 року.
Отже, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно виплачується тільки військовослужбовцю та до виключення його зі списків с особового складу військової частини, оскільки відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», закінчення проходження військової служби вважається день виключення зі списків особового складу військової частини.
Крім того, представником відповідача під час розгляду справи було заявлено клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, що відповідь з військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 отримав 31.05.2017 року, тобто строк звернення до суду з вказаним адміністративним позовом у позивача не сплив, а тому суд приходить до висновку про залишення клопотання представника відповідача без задоволення.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 5, 9, 10, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 КАС України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення складений 02 серпня 2018 року.

Головуючий М.Б. Баличева