Справа № 263/6269/18
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 р. Справа№263/6269/18

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бабаш Г.П.,

при секретарі - Оголь В.К.

за участю

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Носуленко О.І. (за довіреністю від 29.12.2017р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального судового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського міського центру зайнятості про визнання неправомірними дій, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя з позовом до Маріупольського міського центру зайнятості про визнання неправомірними дій, відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що центром зайнятості безпідставно скорочено виплату грошової допомоги. Наслідком цього стали стресовий стан та матеріальні витрати, в зв'язку з чим позивач просить стягнути на його користь 100000 грн. Також позивач зазначає, що з моменту реєстрації подав заявку на навчання з метою підвищення конкурентоздатності на ринку праці. Відповідач мав вчинити дії щодо підвищення освіти позивача шляхом надання йому ваучера.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17.05.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15.06.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження 05.07.2018 року.

05.07.2018 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні для надання представником відповідача відзиву та витребуваних судом документів.

Ухвалою суду від 24.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи на 08.08.2018 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача надав відзив на адміністративний позов, в якому проти позову заперечував. В обґрунтування заперечень зазначив, що безробітний зобов'язаний відвідувати центр зайнятості з метою пошуку підходящої роботи та отримання інших соціальних послуг не рідше ніж один раз на 30 календарних днів у визначений і погоджений з ним час. У призначений на 28.02.2018 року час відвідування позивач не з'явився, а з'явився лише на восьмий день після призначеної дати. Внаслідок ненадання позивачем жодних підтверджень поважності пропуску відвідування, відповідачем виданий наказ про скорочення допомоги по безробіттю. Стосовно вимоги про надання ваучера відповідач також заперечував, оскільки позивач зареєстрований в центрі зайнятості як безробітний, що виключає його право на отримання ваучера. Також відповідач послався на відсутність жодних доказів наявності матеріальної та моральної шкоди позивача.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в адміністративному позові та письмових запереченнях, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

17.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Маріупольського МЦЗ з заявами про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю. З цієї ж дати йому наданий статус безробітного та розпочата виплата допомоги.

Як вбачається з додатку до персональної картки позивача 09.02.2018 року ОСОБА_1 за графіком відвідав ЦЗ. Чергове відвідування було призначено на 28.02.2018 року, але позивач на нього не прибув. Наступного разу він прибув до ЦЗ 07.03.2018 року, документів, що підтверджують поважність неприбуття на чергове відвідування, на думку відповідача, не надав.

В зв'язку з недотриманням безробітним рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню наказом від 01.03.2018 року № НТ 180301 позивачу скорочено виплату допомоги по безробіттю з 28.02.2018 року по 14.03.2018 року.

Наказом від 23.03.2018 року № НТ 180323 виплату допомоги поновлено.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначені Законом України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року № 5067.

Соціальний захист у разі настання безробіття - комплекс заходів, що передбачений загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття та законодавством про зайнятість населення.

Зареєстровані безробітні мають певні обов'язки, які визначені, зокрема, статтю 44 наведеного Закону.

Так, згідно п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону № 5067 зареєстровані безробітні зобов'язані відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів.

Аналогічна норма міститься в Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженому Постановою КМУ від 20.03.2013 року № 198.

Відповідно до п. 28 даного Порядку зареєстрований безробітний зобов'язаний відвідувати з метою пошуку підходящої роботи та отримання інших соціальних послуг центр зайнятості, в якому він зареєстрований, не рідше ніж один раз на 30 календарних днів, крім випадків, що сталися внаслідок надзвичайної ситуації, виникнення якої підтверджується на запит центру зайнятості відповідним органом згідно із законодавством, з пред'явленням паспорта громадянина України чи іншого документа, що посвідчує особу, та трудової книжки.

Зареєстровані безробітні, які з поважної причини не змогли звернутися до центру зайнятості у строк, установлений для відвідування, повинні відвідати центр зайнятості не пізніше, ніж у день, що настає після закінчення дії обставин, що склалися у зв'язку з поважною причиною, за умови підтвердження її наявності відповідними документами. У разі коли такий день припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, особа повинна звернутися до центру зайнятості у перший робочий день, що настає за ним.

Поважними причинами, наявність яких підтверджена відповідними документами, є хвороба громадянина, смерть членів його сім'ї та родичів, догляд за хворою дитиною віком до 14 років, відвідування лікарні, судових та правоохоронних органів, районних військкоматів, інших державних установ та інші обставини, які унеможливлюють відвідування центру зайнятості.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 № 1533 встановлено, що тривалість виплати допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації скорочується на строк до 90 календарних днів у разі: порушення умов і строку реєстрації та перереєстрації як безробітного, а також недотримання рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню (п. 5 ч. 5 ст.31).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується в судовому засіданні сторонами, позивач 28.02.2018 року на чергове відвідування ЦЗ не прибув.

Разом з цим, 23.02.2018 року позивач особисто на усному прийомі повідомив спеціаліста ЦЗ, що у зв'язку з особистим прийомом в Державній службі України з питань праці, не матиме можливості відвідати ЦЗ у призначений час 28.02.2018 року, що підтверджується листом відповідача від 26.03.2018 року.

Крім того, з листа Маріупольського міського центру зайнятості від 16.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 відвідав центр зайнятості 07.03.2018 року та надав проїзні документи за напрямком Маріуполь-Київ на 24.02.2018 року та Київ-Маріуполь на 04.03.2018 року, які свідчать про його прибуття 25.02.2018 року до міста Києва та повернення 05.03.2018 оку до міста Маріуполя. Також надана заява на адресу Державної служби України з питань праці від 01.03.2018 року.

Відповідач наголошує, що документів, які підтверджують поважну причину невідвідування центру зайнятості 28.02.2018 року, у встановлений законодавством строк (на наступний день після закінчення дії обставин, що склались у зв'язку з поважною причиною, ОСОБА_1 не надано.

З огляду на наведені фактичні обставини та приписи законодавства, суд вважає дії відповідача щодо скорочення виплати грошової допомоги протиправними, а вимоги позивача в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Принцип обґрунтованості рішення або дії вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Принцип пропорційності (адекватності) важливий при прийняті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи.

Суд вважає, що відповідачем не дотриманні ці принципи в даних правовідносинах.

Позивач, добросовісно виконуючи обов'язки зареєстрованого безробітного, 23.02.2018 року відвідав Маріупольський міський центр зайнятості та повідомив про неможливість прибуття 28.02.2018 року. При цьому, за умови добросовісності дій спеціаліста відповідача, до якого звернувся ОСОБА_1, він мав оформити це відвідування у відповідності до приписів Порядку № 198. Суд критично сприймає посилання відповідача, що позивачу було запропоновано звернутися за отриманням талону, але він відмовився від оформлення відвідування 23.02.2018 року, оскільки таке припущення суперечить інтересам позивача та здоровому глузду. Тим більше, що позивач є інвалідом ІІ групи і зайве прибуття до ЦЗ потребує додаткових зусиль.

Крім того, відповідач, як на підставу скорочення виплати допомоги по безробіттю, посилається на ненадання ОСОБА_1 документів, що підтверджують наявність поважних причин неприбуття до ЦЗ наступного ж дня після закінчення дії обставин. Проте таке рішення приймає наступного ж після чергового відвідування дня - 01.03.2018 року, без намагання з'ясування причин, тим більше, що він був обізнаний про причину неприбуття.

Також суд вважає, що позивач вжив заходів для своєчасного надання підтверджень до центру зайнятості. Як зазначає у листі сам відповідач, ОСОБА_1 прибув до Маріуполя 05.03.2018 року о 12-05 год. Відвідав ЦЗ він 07.03.2018 року о 9-45 год., що суд вважає адекватним строком. При цьому суд знов таки зважає на інвалідність ІІ групи позивача та наголошує, що інвалідність характеризується стійким розладом функції організму, і не потребує підтвердження поганого самопочуття кожного окремого разу.

При скороченні позивачу виплати ЦЗ також не було враховано, що позивач хоча і не прибув в узгоджену дату, але відвідування центру 07.03.2018 року відбулось в межах тридцятиденного строку, визначеного п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону № 5067 та п. 28 Порядку № 198, тобто у відповідності до приписів законодавства.

Частина 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

ОСОБА_1 просить визнати неправомірними дії відповідача щодо скорочення виплати грошової допомоги.

Проте для повного захисту прав позивача та поновлення його прав в даних правовідносинах суд вважає необхідним задовольнити позов в цій частині шляхом визнання неправомірним та скасування наказу Маріупольський міський центр зайнятості від 01.03.2018 року № НТ 180301 та зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити недоплачену суму допомоги по безробіттю за період з 28.02.2018 року по 14.03.2018 року.

Стосовно вимоги позивача про надання йому ваучера суд встановив наступне.

Згідно статті 1 Закону № 5067 ваучер - документ встановленого зразка, що дає особі відповідно до цього Закону право на перепідготовку, підготовку на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, спеціалізацію, підвищення кваліфікації у навчальних закладах чи у роботодавця.

Механізм видачі Центром зайнятості Автономної Республіки Крим, обласними, Київським та Севастопольським міськими, районними, міськрайонними, міськими центрами зайнятості особам ваучерів для підтримання їх конкурентоспроможності на ринку праці визначений Порядком видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці, затвердженим Постановою КМУ від 20.03.2013 року № 207.

Абзацем 7, 10 пункту 1 даного Порядку встановлено, що дія цього Порядку не поширюється на осіб, які зареєстровані в центрах зайнятості як безробітні.

Як вже було встановлено судом, позивач з 17.01.2018 року на підставі поданої ним заяви зареєстрований Маріупольським міським центром зайнятості як безробітний і має цей статус до теперішнього часу.

З огляду на викладене, вимоги позивача в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо ненадання ваучера є безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

Стосовно вимоги позивача про відшкодування моральної та матеріальної шкоди в розмірі 100000 грн. суд зазначає, що оскільки під час провадження у даній справі позивач не пояснив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, у позові в цій частині слід відмовити.

При цьому варто роз'яснити, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат майнового та немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що доводи позивача є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання неправомірним та скасування наказу Маріупольський міський центр зайнятості від 01.03.2018 року № НТ 180301 та зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити недоплачену суму допомоги по безробіттю за період з 28.02.2018 року по 14.03.2018 року.

Керуючись ст.ст. 2, 6 - 9, 19, 72 - 74, 77, 90, 139, 241 - 246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Маріупольського міського центру зайнятості (, 87539, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Металургів, 84-б) про визнання неправомірними дій, відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати наказ Маріупольського міського центру зайнятості від 01.03.2018 року № НТ 180301 про скорочення ОСОБА_1 виплати допомоги по безробіттю.

Зобов'язати Маріупольський міський центр зайнятості (, 87539, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Металургів, 84-б) нарахувати та сплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, АДРЕСА_1) недоплачену суму допомоги по безробіттю за період з 28.02.2018 року по 14.03.2018 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 8 серпня 2018 року.

Повний текст рішення складено 8 серпня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаш Г.П.