Справа № 804/4510/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2018 року Справа № 804/4510/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Ількова В.В.,
При секретарі: Загородній О.В.,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний Банк "Новий" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 24.07.2018 року.
24.07.2018 року по справі оголошено перерву до 02.08.2018 року.
Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду відзив, в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог, в обґрунтування своєї позиції зазначив, про те що відповідачем було встановлено, що у позивача станом на 13.02.2018 року обліковується основний податковий борг на загальну суму 1572,87 грн., який не сплачено позивачем в межах встановлених законодавством строки, тому дії відповідача є правомірними, а отже оскаржувані рішення винесені відповідно до норм діючого законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Виходячи з положень ч.1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч.9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи наведене, у зв'язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
ПАТ «АКБ «Новий» по Індустріальному району м. Дніпра до Лівобережної ОДПІ було подано наступні декларації:
Позивачем було задекларовано, з урахуванням уточнень, річну суму податку 1182,14 грн. (щоквартальною сплатою за І квартал 2017 року - 214,94 грн.; ІІ квартал; ІІІ квартал; ІV квартал 2017 року - 322,40 грн.).
Згідно з аналізом інтегрованої картки платниками за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачено юридичними особами, які є власниками об'єктів нерухомого майна позивача, було встановлено, що за ІІІ квартал 2017 року та за ІV квартал 2017 року позивачем не було своєчасно сплачено узгоджені суми грошових зобов'язань.
Також, відповідачем було встановлено, що позивачем по Індустріальному районі м.Дніпра до Лівобережної ДПІ було подано такі декларації:
Згідно з аналізом інтегрованої картки платника за платежем земельний податок з юридичних осіб позивача, відповідачем встановлено, що за ІІІ квартал 2017 року та за ІV квартал 2017 року позивачем не було своєчасно сплачено узгоджені суми грошових зобов'язань, з податку на нерухоме майно та за період вересень-грудень 2017 року з земельного податку.
Відповідно до даних інтегрованої картки платника позивачу за 2017-2018 року, обліковується податковий борг, який виник у зв'язку із тим, що податкові зобов'язання самостійно визначені позивачем у податкових деклараціях за 2017-2018 року, не були сплачені позивачем в строки передбачені законом.
Таким чином, за даними ІТС «Податковий блок» станом на 13.02.2018 року у позивача, як платника податків за неосновним місцем обліку в Лівобережній ОДПІ м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, обліковується податковий боргу на загальну суму 1572,87 грн, в тому числі з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачені юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості в сумі 644,80 грн. та земельного податку з юридичних осіб в сумі 928,07 грн., який виник в результаті несплати податків самостійно задекларованих сум податкових зобов'язань.
Цією податковою вимогою позивача було попереджено, що починаючи з 30.10.2017 року на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість, якого відповідає сумі податкового боргу, а також інше майно, на яке платник податків набуде прав власності в майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховується пеня та застосовуються штрафні (фінансові) санкції (штрафи), визначені ПК України. Контролюючим органом буде здійснено опис майна в податкову заставу. Також попереджено, що у разі несплати суми податкового боргу до платника податків будуть застосовані передбачені ПК України заходи стягнення податкового боргу; можливий термін проведення публічних торгів з продажу майна, яке перебуває у податковій заставі, не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.
Вирішуючи даний спір, суд враховує такі обставини.
На підставі рішення правління Національного банку України від 13.07.2017 року №441-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 13.07.2017 року №3012 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АКБ «Новий» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення АКБ «Новий» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 14.07.2017 року по 13.08.2017 року (включно), призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АКБ «Новий», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Фонду Старцевій Тетяні Володимирівні строком по 13.08.2017 року включно.
10.08.2017 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 3486 про продовження строку тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку АКБ "Новий" на один місяць з 14.08.2017 року по 13.09.2017 року включно.
Листом від 03.08.2017 року за вих. № 2/10-955 позивач повідомив відповідача про запровадження в банку тимчасової Адміністрації, призначення Уповноваженої особи Фонду та про фактичне настання наслідків запровадження тимчасової адміністрації, згідно приписів частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
З 01.09.2017 року позивач перебуває в стані припинення (ліквідації), відповідно до рішення Правління Національного банку України від 31.08.2017 року за № 562-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Новий» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.09.2017 року №3907 «Про початок процедури ліквідації АКБ «Новий» та делегування повноважень ліквідатора банку» (із змінами згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2017 року № 4568 «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01 вересня 2017 року № 3907»), згідно з яким запроваджено процедуру ліквідації АКБ «Новий» та делеговані повноваження ліквідатора уповноваженій особі Фонду на ліквідацію АКБ «Новий» Ґулею Олександру Івановичу строком на два роки з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2019 року включно.
Положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р. №4452-VI встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Згідно до вимог ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.
Згідно до положень п. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.
Так, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що у позивача за даними ІТС «Податковий блок» станом на 13.02.2018 року, як платника податків за неосновним місцем обліку в Лівобережній ОДПІ м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, обліковується податковий боргу на загальну суму 1572,87 грн, в тому числі з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачені юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості в сумі 644,80 грн. та земельного податку з юридичних осіб в сумі 928,07 грн., який виник в результаті несплати податків самостійно задекларованих сум податкових зобов'язань.
Позивачем не було надано доказів на спростування факту існування у банку зазначеного податкового боргу.
Представник відповідача, у письмовому відзиві також підтвердив наявність вказаного податкового боргу, який рахується за позивачем.
У відповідності до положень пп. 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог п.59.1 ст.59 ПК України у разі, коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Крім того, згідно до положень п.п. 59.3, 59.4 ст.59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Обмеження, які встановлені положеннями ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить застережень щодо сплати податків і зборів, а лише щодо нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).
Крім того, за змістом ст. 88 ПК України майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку. При цьому право податкової застави не потребує письмового оформлення.
Згідно п. 89.3 ПК України 89.3. майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог ст. 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 205, 241-248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В Ільков