Справа № 820/5961/17
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Біленський О.О.

30 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/5961/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Курило Л.В.,

суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Патової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2018 року (повний текст складено 20.02.2018 р.) по справі № 820/5961/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАНДЕОН"

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАНДЕОН" (далі - позивач, ТОВ "ПАНДЕОН") звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління ДФС у Сумській області №1723 від 13.11.2017 року про проведення документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності ТОВ "ПАНДЕОН";

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Сумській області по проведенню документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності ТОВ "ПАНДЕОН" () на підставі наказу Головного управління ДФС у Сумській області №1723 від 13.11.2017 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2018 року позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління ДФС у Сумській області №1723 від 13 листопада 2017 року про проведення документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності ТОВ "ПАНДЕОН".

Визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Сумській області по проведенню документальної планової виїзної перевірки вимог законодавства України з питань державної митної справи суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності ТОВ "ПАНДЕОН" () на підставі наказу Головного управління ДФС у Сумській області №1723 від 13 листопада 2017 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити ТОВ "ПАНДЕОН" у задоволенні позову в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги Головне управління ДФС у Сумській області посилається на порушення судом, зокрема, ч.6 ст.346, ч.6 ст.349 Митного кодексу України, статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Представник позивача до суду апеляційної інстанції надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на правильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, переглянувши в межах апеляційної скарги рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до затвердженого плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на IV квартал 2017 року та на підставі п.7 ч.1 ст.336, ч.3 ст. 345, ч.3 ст. 346 Митного кодексу України Головним управлінням ДФС у Сумській області прийнято наказ від 13.11.2017р. №1723 про проведення документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності ТОВ "ПАНДЕОН" (, 61060, Харківська область, м. Харків, Фрунзенський р-н, пр-кт Петра Григоренка, буд. 19-А) за період 01.01.2016 - 30.09.2017р. (а.с. 11).

Копію вказаного наказу та письмове повідомлення від 13.11.2017р. №275/18-28-14-10-10 із зазначенням дати початку проведення перевірки (з 24.11.2017р. за адресою: м. Харків, Фрунзенський р-н, проспект Петра Григоренко, буд.19-а) відповідачем надіслані рекомендованим листом за адресами: м. Харків, пр-кт Петра Григоренка, буд. 19-А та м. Суми, пр-кт Курський, буд. 147, та отримані позивачем 15.11.2017р. і 16.11.2017р. відповідно, що підтверджується матеріалами справи.

Посадовими особами ГУ ДФС у Сумській області 24.11.2017 р. складено акт №3850/18-28-14-10/38601703 від 24.11.2017 р. недопуску до проведення документальної планової виїзної перевірки та акт №3851/18-28-14-10/38601703 від 24.11.2017 р. про відмову від підпису в посвідченні на право проведення документальної планової виїзної перевірки. (а.с. 26-29).

Не погоджуючись з наказом відповідача від 13.11.2017р. №1723, а також з діями щодо проведення перевірки, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наказ Головного управління ДФС у Сумській області №1723 від 13 листопада 2017 року про проведення документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності ТОВ "ПАНДЕОН" є протиправним і підлягає скасуванню. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про незаконність дій відповідача щодо проведення перевірки.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до п. 34-1 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - МК України) органи доходів і зборів - це центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України) контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Згідно з положеннями п.41.3 ст.41 ПК України повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 345 МК України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо, зокрема, правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. (ч. 1 ст. 345 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 346 МК України документальні виїзні перевірки проводяться за наказом відповідного органу доходів і зборів з урахуванням обставин і підстав, установлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст.346 МК України документальною плановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка передбачена в плані-графіку органу доходів і зборів та проводиться за місцезнаходженням підприємства, що перевіряється. У разі відсутності на підприємстві належних умов для роботи посадових осіб органу доходів і зборів перевірка такого підприємства, за згодою його керівника, може проводитися у приміщенні органу доходів і зборів.

Відповідно до ч.3 ст.346 МК проведення документальних планових виїзних перевірок здійснюється органами доходів і зборів на підставі квартальних планів, які формуються ними самостійно, виходячи з результатів аналізу зовнішньоекономічних операцій підприємств із застосуванням системи управління ризиками. Порядок планування органами доходів і зборів виїзних перевірок визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з ч.4 ст. 346 МК України документальна планова виїзна перевірка одного й того самого підприємства може проводитися не частіше одного разу на 12 місяців, а підприємства, яке отримало статус уповноваженого економічного оператора, - не частіше одного разу на 30 місяців.

З метою забезпечення єдиного підходу до формування щоквартального плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 р. № 524 затверджено Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків ( далі - Порядок № 524).

Згідно з пунктом 4 розділу І цього Порядку № 524 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до плану-графіка відбираються платники податків відповідно до вимог статті 77 Податкового кодексу України.

За правилами пункту 5 Порядку № 524 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) план-графік складається із планів-графіків територіальних органів ДФС та затверджується Головою ДФС для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що план - графік проведення перевірок на відповідний квартал формується у визначені терміни та має включати платників податків, які мають найбільші критерії ризику визначені відповідно до вищевказаного Порядку, у тому числі за даними інформаційних систем ДФС.

Непідтвердження відповідачем допустимими доказами факту включення підприємства позивача до плану-графіка проведення планових перевірок є підставою для визнання протиправним оспорюваного наказу про проведення документальної планової виїзної перевірки.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 16.06.2018 р. по справі №821/590/17.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, відповідач не надав інформації з приводу процедури та підстав включення позивача до плану - графіку, проте, надав лише витяг з плану - графіку. З наданого витягу не вбачається коли складено план - графік, коли та ким він був затверджений. Крім того, відповідач не надав Інформаційно-аналітичну довідку щодо діяльності підприємства, а з наданих відповідачем документів не вбачається, за який період бралася відповідна інформація, за якими методиками вираховувався ступінь ризику, і ким затверджувалася.

Отже, лише дотримання відповідачем встановлених умов та порядку прийняття контролюючим органом рішень про проведення перевірок може бути належною підставою для видання наказу про проведення перевірки. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією яка викладена Верховним Судом України у справах №21-425а14, №813/1946/17 від 23.01.2018 року.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Порядок обліку платників податків і зборів затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 р. № 1588 (надалі - Порядок № 1588).

Відповідно до п. 1.2. розділу І Порядку № 1588, ведення обліку платників податків є одним із способів податкового контролю. Облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Переведення платників податків на обслуговування з одного контролюючого органу до іншого (взяття на облік / зняття з обліку) у випадках, зазначених у цьому пункті, а також у разі, якщо законодавством встановлені інші випадки, коли місце обліку платника податків не відповідає його місцезнаходженню, здійснюється у порядку, визначеному розділом X цього Порядку (п. 1.5. розділу І Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Процедури переведення платника податків шляхом взяття на облік/зняття з обліку (зміни основного місця обліку) розпочинаються та проводяться контролюючими органами у разі надходження хоча б одного з таких документів: відомостей державного реєстратора про внесення змін до відомостей про місцезнаходження (місце проживання) платника податків; заяви за формою № 1-ОПП або за формою № 5-ОПП із позначкою "Зміни", поданої платником податків до контролюючого органу за новим місцезнаходженням (пункт 10.4 розділу X Порядку).

У разі отримання з Єдиного державного реєстру даних про зміну місцезнаходження (місця проживання) платника податків, пов'язану зі зміною адміністративного району, контролюючий орган, в якому платник податків перебуває за основним місцем обліку, вносить зміни до Єдиного банку даних юридичних осіб або Реєстру самозайнятих осіб та передає до Єдиного державного реєстру відомості про внесення відповідних відомостей до реєстрів Центрального контролюючого органу із зазначенням: дати внесення таких даних до відомчого реєстру, дати та номера запису про взяття на облік, найменування та ідентифікаційного коду контролюючого органу, у якому платник податків перебуває на обліку, та терміну, до якого платник податків перебуває на обліку у контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням (місцем проживання), що відповідає даті спливу одного місяця після отримання зазначеним контролюючим органом даних про зміну місцезнаходження (місця проживання) платника податків (пункт 10.5 розділу Х Порядку).

Протягом двадцяти днів після отримання відомостей або заяви про зміну місцезнаходження платника податків контролюючий орган за попереднім місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків засобами інформаційної системи в електронному вигляді формує та надсилає до контролюючого органу за новим місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків повідомлення за формою № 11-ОПП (із заповненими І та ІІ розділами).

Дані про надсилання повідомлення за формою №11-ОПП заносяться до журналу реєстрації заяв, повідомлень, інших документів про припинення чи зняття з обліку платників податків за формою № 6-ОПП (додаток 13), а також до Єдиного банку даних юридичних осіб або до Реєстру самозайнятих осіб (пункт 10.7 розділу Х Порядку).

Протягом двох робочих днів після надходження повідомлення за формою № 11-ОПП контролюючий орган за новим місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків здійснює взяття його на облік (основне місце обліку), про що вносить відповідні зміни до Єдиного банку даних юридичних осіб або до Реєстру самозайнятих осіб. Відмітки про взяття на облік за новим місцезнаходженням (місцем проживання) проводяться в журналі за формою № 2-ОПП (за формою № 7-ОПП).

Якщо до дати спливу одного місяця після отримання документів про зміну місцезнаходження (місця проживання) платника податків контролюючий орган за новим місцезнаходженням (місцем проживання) не здійснив взяття такого платника на облік (основне місце обліку), то взяття на облік за новим місцезнаходженням (місцем проживання) здійснюється автоматично у день спливу такого строку (пункт 10.8 розділу X Порядку).

Відповідно до пунктів 10.9, 10.10, 10.11 розділу Х Порядку дані про взяття на облік вносяться до двох примірників повідомлень за формою № 11-ОПП (заповнюється ІІІ розділ) та надсилаються до контролюючого органу за попереднім місцезнаходженням (місцем проживання).

Після надходження повідомлення за формою № 11-ОПП із зазначенням дати взяття на облік платника податків за новим місцезнаходженням (місцем проживання) контролюючий орган за попереднім місцезнаходженням (місцем проживання) протягом двох робочих днів знімає з обліку платника податків (основне місце обліку). Інформація про зняття з обліку вноситься до Єдиного банку даних юридичних осіб або до Реєстру самозайнятих осіб.

Дані про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого містяться в Єдиному державному реєстрі, передаються до Єдиного державного реєстру у день взяття на облік у контролюючому органі за новим місцезнаходженням (місцем проживання) із зазначенням: дати та номера запису про взяття на облік, назви та ідентифікаційного коду контролюючого органу, у якому платника податків взято на облік.

З наявних матеріалів справи вбачається, що на день видання спірного наказу позивач був знятий з основного місця обліку у ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області і перебував на обліку в Східній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківський області (Фрунзенський район).

Згідно з пунктом 10.14 розділу Х Порядку після зняття платника податків з основного місця обліку в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням платник податків продовжує перебувати на обліку в такому органі з ознакою обліку за неосновним місцем обліку, а контролюючий орган стосовно платника податків продовжує адмініструвати податки, збори у частині завершення процедур такого адміністрування до:

- закінчення документальної перевірки та узгодження сум грошових зобов'язань за її результатами, якщо перевірка була розпочата або призначена та контролюючий орган вже повідомив платника податків про її проведення;

- повернення надміру сплачених платежів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюють контролюючі органи, або їх відшкодування платнику податків, якщо останній відповідно до поданих заяв чи податкових декларацій (звітів, розрахунків) претендує та має право на таке повернення чи відшкодування, у разі якщо до кінця бюджетного періоду спливає строк повернення або відшкодування і відповідно висновки щодо відшкодування виконані в повному обсязі;

- закінчення процедур судового оскарження сум грошових зобов'язань та інших справ адміністративного судочинства, крім випадків заміни такого контролюючого органу (як сторони або третьої особи в адміністративній справі) іншим контролюючим органом.

Наведений вище перелік, згідно з яким адміністрування податків контролюючим органом відбувається за попереднім місцем обліку платника податків після зняття платника податків з основного місця обліку в контролюючому органі, є вичерпним.

Проте, оскаржуваний наказ прийнято без урахуванням вимог, передбачених п.10.14 Порядку № ).

За приписами п. 10.15 Порядку №1588, контролюючий орган за попереднім місцезнаходженням (неосновне місце обліку) передає облікову справу платника податків та інші документи щодо адміністрування податків, зборів контролюючому органу за основним місцем обліку разом з одним примірником повідомлення за формою N 11-ОПП (із заповненим IV розділом) у такі строки: після закінчення бюджетного періоду стосовно платників податків, визначених у підпункті 10.13 цього пункту; протягом двох робочих днів після зняття з обліку в інших випадках.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, в тому числі, документальних планових виїзних, є належною підставою для прийняття наказу про проведення перевірки.

У справі, яка розглядається, відповідачем - суб'єктом владних повноважень, на якого положеннями частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень) покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, якщо він заперечує проти адміністративного позову, не доведено будь-якими належними та допустимими доказами наявності недостовірних даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих позивачем, а також конкретних обставин (фактів), які б свідчили про порушення ним податкового, валютного та іншого законодавства, у тому числі обставин, зазначених у письмовому запиті контролюючого органу; доказів виявлення таких обставин внаслідок перевірок інших платників податків тощо. Судом в ході розгляду даної справи таких обставин не встановлено.

За встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування наказу №1723 від 13 листопада 2017 року підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Сумській області по проведенню документальної планової виїзної перевірки вимог законодавства України з питань державної митної справи суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності ТОВ "ПАНДЕОН" () на підставі наказу Головного управління ДФС у Сумській області №1723 від 13 листопада 2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 346 МК України документальна планова виїзна перевірка проводиться за місцезнаходженням підприємства, що перевіряється.

Місцезнаходженням ТОВ "ПАНДЕОН" на день проведення перевірки згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було м. Харків, пр-кт Петра Григоренка, буд. 19-А, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з положеннями приписів п.81.1, п.81.2 ст.81 ПК України, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.

Тобто саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового чи митного контролю щодо себе.

Платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки, при цьому, якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами. Позови платників податків, спрямовані на оскарження дій контролюючих органів при проведенні перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе, водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.04.2018р. №826/12612/17.

Згідно зі статтею 55 Конституції кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За приписами частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Зазначена норма кореспондує з положеннями попередньої редакції КАС, статтею 6 якого передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд в рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 зазначив: "поняття "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст».

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення "Аксу проти Туреччини" [Aksu v. Turkey] пункт 50; "Берден" [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; "Тенасе проти Молдови" [Tгnase v. Moldova]).

Отже, наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 15 грудня 2015 року у справі №800/206/15.

Отже, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідно до акту №3850/18-28-14-10/38601703 від 24.11.2017р., директор ТОВ "Пандеон" 24.11.2017р. не допустив посадових осіб органів доходів і зборів до проведення перевірки (а.с. 26-29).

Враховуючи, що посадових осіб контролюючого органу не було допущено ТОВ "ПАНДЕОН" до перевірки, тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій контролюючого органу щодо проведення документальної планової виїзної перевірки позивача, підлягає скасуванню з прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2018 по справі № 820/5961/17 скасувати в частині визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Сумській області по проведенню документальної планової виїзної перевірки вимог законодавства України з питань державної митної справи суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності ТОВ "ПАНДЕОН" () на підставі наказу Головного управління ДФС у Сумській області №1723 від 13 листопада 2017 р. В цій частині прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2018р. по справі № 820/5961/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 03.08.2018 р.