Справа № 820/2614/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2614/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Перцової Т.С.

суддів: Курило Л.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представника позивача - ОСОБА_1, представника третьої особи - Шаталової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (м. Харків) від 26.06.2018 (12:15 год.) по справі № 820/2614/18

за позовом ОСОБА_3

до Державного реєстратора відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Калініної Людмили Миколаївни третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "ЮР-АЛКОМ"

про визнання незаконним рішення та дій, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3.) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора Відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Калініної Людмили Миколаївни (далі по тексту - держреєстратор, відповідач), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ», в якому просив суд визнати незаконними рішення та дії державного реєстратора Калініної Людмили Миколаївни щодо незаконного, самовільного та безпідставного, без наявності відповідної заяви власника чи іншого правонабувача про поновлення права власності та внесення даних, поновлення у Державному реєстрі речових прав та нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно та внесення до Державного реєстру прав відомостей про права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно нежитлові будівлі: літ. "А-2", загальною площею 1383, 1 кв.м.; літ. "Б-1", загальною площею 103,2 кв. м.; літ. "В-1", загальною площею 70,5 кв.м.; літ. "Г-1" загальною площею 36,0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати державного реєстратора Калініну Людмилу Миколаївну припинити права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно - нежитлові будівлі: літ. "А-2", загальною площею 1383, 1 кв.м.; літ. "Б-1", загальною площею 103,2 кв. м.; літ. "В-1", загальною площею 70,5 кв.м.; літ. "Г-1" загальною площею 36,0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та внести до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ».

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 по справі № 820/2614/18 закрито провадження у справі.

Роз'яснено, що спір підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при винесенні ухвали норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 по справі № 820/2614/18 і направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції. На думку апелянта, суд дійшов невірного висновку щодо предмету спору, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення вимог ч.1 ст.19 КАС України стосовно юрисдикції адміністративних судів.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивачка зазначає, що позовні вимоги в цій справі стосуються виключно протиправності дій та рішення державного реєстратора, як суб'єкта, наділеного владними функціями, у зв'язку з недотриманням ним вимог Закону України від 01 липня 2004 року N 1952-1V "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зі змінами (далі - Закон N 1952-ІУ), зокрема, здійснення держреєстратором відповідних реєстраційних дій незаконно, самовільно та безпідставно, без наявності відповідної заяви власника чи іншого правонабувача про поновлення права власності та внесення цих даних. Тобто, спір про право у цій справі відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник третьої особи в надісланому до суду письмовому відзиві та у судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та третьої особи, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги з підстав порушення правил предметної юрисдикції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.06.2006 за участю позивача як сторони правочину було укладено договір №1 дольової участі у будівництві об'єкта нерухомого майна за адресою: місто Харків вул. Гв. Широнінців (територія парка Перемоги).

Згідно з іпотечним договором №3-32/07-ФО від 26.04.2007 позивачем було передано в іпотеку об'єкт незавершеного будівництва за адресою: місто Харків вул. Гв. Широнінців (територія парка Перемоги).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.09.2008 по справі №38/291-08 за позивачем визнано право власності на нерухоме майно - нежитлові будівлі: літ. "А-2", загальною площею 1.383, 1 кв.м.; літ. "Б-1", загальною площею 103,2 кв. м.; літ. "В-1", загальною площею 70,5 кв.м.; літ. "Г-1" загальною площею 36,0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що у тексті договору №1 від 13.06.2006, у тексті іпотечного договору №3-32/07-ФО від 26.04.2007 та у тексті рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2008 по справі №38/291-08 мова йде про одну і ту ж саму річ матеріального світу.

Рішення Господарського суду Харківської області від 09.02.2008 по справі № 38/291-08 було скасовано постановою Вищого господарського суду України від 27.01.2010, але без вказівки про припинення права власності.

Як зазначено судом першої інстанції у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні наступні записи :

1) 24.06.2016 державним реєстратором Калініною Л.М. проведено реєстраційну дію з реєстрації права приватної власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно - нежитлові будівлі: літ. "А-2", загальною площею 1.383, 1 кв.м.; літ. "Б-1", загальною площею 103,2 кв. м.; літ. "В-1", загальною площею 70,5 кв.м.; літ. "Г-1" загальною площею 36,0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 02.09.2008 по справі №38/291-08.

2) 26.04.2007 - проведено реєстраційну дію відносно вказаного майна за договором про внесення змін № 4 до іпотечного договору №3-32/07-ФО від 26.04.2007.

3) 08.02.2010 було проведено реєстраційну дію відносно вказаного майна за іпотечним договором №3-32/07-ФО від 26.04.2007р.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спір склався з приводу виникнення та припинення права власності позивача на нерухоме майно - нежитлові будівлі: літ. "А-2", загальною площею 1.383, 1 кв.м.; літ. "Б-1", загальною площею 103,2 кв. м.; літ. "В-1", загальною площею 70,5 кв.м.; літ. "Г-1" загальною площею 36,0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а також з приводу виконання зобов'язань позивача за іпотечним договором №3-32/07-ФО від 26.04.2007р. з урахуванням стану завершення спорудження цього об'єкту.

Державний реєстратор - відповідач по справі є учасником цих правовідносин.

Проте, за твердженням суду першої інстанції, у даному конкретному випадку спір не підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства, позаяк первісною причиною виникнення спору є стан зведення об'єкту нерухомого майна та факт існування у позивача права власності на цей об'єкт чи припинення цього речового права.

З посиланням на п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закрив провадження у справі та зазначив, що даний спір не може бути вирішений у порядку адміністративного судочинства в силу норм ст.15 ЦПК України, а тому справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, в червні 2016 року ОСОБА_3 зверталась до державного реєстратора Калініної Л. М. щодо припинення прав власності на нерухоме майно.

15 липня 2016 року право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно - нежитлові будівлі: літ. «А-2»; літ. «Б-1»; літ. «В-1»; літ. «Г-1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 було припинено.

Державним реєстратором Калініною Л.М. 15.07.2016 на підставі заяви № 17403181 сформовано витяг, номер інформаційної довідки 63608191, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відповідно до якого відомості про права власності відсутні, відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні.

Повторно, 05.08.2016 року, у зв'язку з необхідністю надання інформації про нерухоме майно до ДПІ, сформовано витяг, номер інформаційної довідки 65221050, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відповідно якого відомості про права власності відсутні, відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні.

12 жовтня 2017 року, за запитом з реєстраційним номером 24626148 від 12.10.2017 року при отриманні витягу, номер інформаційної довідки 100137757, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що за ОСОБА_3 поновлено право власності на нежитлові будівлі: літ. «А-2», загальною площею 1383,1 кв.м.; літ. «Б-1», загальною площею 103,2 кв.м.; літ. «В-1», загальною площею 70.5 кв.м.; літ. «Г-1» загальною площею 36.0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Будь-яких заяв про реєстрацію або поновлення права власності на нежитлові будівлі: літ. «А-2», загальною площею 1383,1 кв.м.; літ. «Б-1», загальною площею 103,2 кв.м.; літ. «В- 1», загальною площею 70.5 кв.м.; літ. «Г-1» загальною площею 36.0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, ані ОСОБА_3, ані іншою особою не подавались.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з цього приводу ніяких пояснень до судів першої або апеляційної інстанції не надавав та не повідомив на підставі якого документу було вчинено спірну реєстраційну дію по внесенню до Державного реєстру прав відомостей про права власності ОСОБА_3

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом N 1952-1V.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом N 1952-IV (ст. 3 цього Закону).

Правовий статус і компетенція державного реєстратора передбачені в ст. 10 Закону N 1952-1V. За приписами п. 1,2 ч. 3 цієї статті державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з яким закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 18 Закону N 1952-1V державна реєстрація прав проводиться в такому порядку, зокрема: формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права речові та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (ч. 4 ст. 18 Закону N 1952-1V).

Підстави для внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них встановлено ст. 26 Закону N 1952-1V, у ч. 1 якої визначено, що подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.

Отже, з наведених вище норм можна дійти висновку про важливість дотримання і неухильного виконання процедури державної реєстрації виключно на підставі вимог закону, оскільки невиконання суб'єктом влади вимог законодавства зводить нанівець законність всієї процедури державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України (в редакції, чинній на час прийняття судового рішення) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції в розумінні пп. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Закриваючи провадження у справі з підстав непідсудності даної справи адміністративному суду, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачем вимога спрямована на припинення права власності, тобто на припинення речового права на об'єкт нерухомого майна, а відтак, згадана вимога має бути заявлена до усіх зацікавлених осіб (у тому числі і сторін перелічених вище правочинів) у межах цивільного судочинства.

З таким висновком суду першої колегія суддів не погоджується, оскільки у спірних відносинах предметом спору в цій справі є правомірність вчинення державним реєстратором Калініною Л.М. реєстраційних дій з державної реєстрації речового права без подання будь-яких заяв про реєстрацію або поновлення права власності на вищевказані нежитлові приміщення.

Позовні вимоги ґрунтуються виключно на протиправності дій державного реєстратора, як суб'єкта, наділеного Законом N 1952-1V владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, у зв'язку з невиконанням ним обов'язку щодо перевірки документів на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, та наявності підстав без відповідної заяви власника чи іншого правонабувача вносити записи до Державного реєстру прав.

Тобто в цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який, на думку позивача, вийшов за межі своїх владних повноважень, прийнявши рішення про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нежитлові будівлі: літ. «А-2», загальною площею 1383,1 кв.м.; літ. «Б-1», загальною площею 103,2 кв.м.; літ. «В-1», загальною площею 70.5 кв.м.; літ. «Г-1» загальною площею 36.0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на домоволодіння під час дії обтяження, встановленого судовим рішенням.

Згідно зі от. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Суд першої інстанції належним чином не визначив характеру спору, суб'єктного складу правовідносин, предмета та підстав заявлених вимог, унаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо належності спору до юрисдикції цивільного суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За визначенням ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 по справі № 820/2614/18 через порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання щодо підсудності даної справи, підлягає скасуванню з прийняттям постанови про направлення справи № 820/2614/18 для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

За приписами ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 по справі № 820/2614/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою справу № 820/2614/18 направити для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Курило С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 06.08.2018.