Справа № П/811/2750/14
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2018 року

Київ

справа №П/811/2750/14

адміністративне провадження №К/9901/9158/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Дегтярьової С.В. від 01 вересня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Лукманової О.М., суддів: Божко Л.А., Прокопчук Т.С. від 21 квітня 2015 року за позовом Приватного акціонерного товариства «Креатив» до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Креатив» звернулось до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від контрагентів за господарськими операціями.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року, позов задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області від 29 квітня 2014 року №.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що господарські операції між позивачем та його контрагентами є реальними, факт їх вчинення та наявність ділової мети підтверджується належними доказами, а відтак, за твердженням судів, позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що правочини позивача з ТОВ «Зернові джерела», ФГ «Литвин Іван Віталійович», ТОВ «Парліс», ПАТ «Імперія-С», ТОВ ВКФ «ТСН», ТОВ «Градосфера Миколаїв», ТОВ «Рост Ойл Н» та ТОВ «Компанія «Ініціатива» щодо поставки товару вчинено без мети реального настання правових наслідків, оскільки матеріали перевірок даних постачальників свідчать, що їх діяльність полягала у сприянні різним суб'єктами підприємницької діяльності в заниженні податкових зобов'язань.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 травня 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

У визначені ухвалою строки заперечення на касаційну скаргу не надходили.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України й протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Пасічник С.С., суддів Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки ПрАТ «Креатив» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з контрагентами ТОВ «Зернові джерела» за період з 01 квітня 2013 року по 30 квітня 2013 року, з 01 червня 2013 року по 30 червня 2013 року, ФГ «Литвин Іван Віталійович» за період з 01 травня 2013 року по 31 травня 2013 року, ТОВ «Парліс», ПАТ «Імперія-С», ТОВ ВКФ «ТСН», ТОВ «Градосфера Миколаїв», ТОВ «Рост Ойл Н», ТОВ «Компанія «Ініціатива» за період з 01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року відповідачем складено акт від 14 квітня 2014 року №82/11-23-22-02/31146251, яким встановлено порушення пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 14 076 510, 00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 29 квітня 2014 року №, яким ПрАТ «Креатив» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 21 114 765, 00 грн., з яких за основним платежем - 14 076 510, 00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями 7 038 255, 00 грн.

Загальними доводами нереальності всіх господарських операцій, на думку податкового органу, є порушення, встановлені у актах перевірок контрагентів позивача за результатами здійснення господарських правовідносин з третіми особами.

Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про невідповідність вимогам чинного законодавства оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, виходячи з такого.

Згідно із пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв'язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: непов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

У справі, яка розглядається, суди виходили з того, що документи, складені по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Зернові джерела», ФГ «Литвин Іван Віталійович», ТОВ «Парліс», ПАТ «Імперія-С», ТОВ ВКФ «ТСН», ТОВ «Градосфера Миколаїв», ТОВ «Рост Ойл Н» та ТОВ «Компанія «Ініціатива» в період квітень-листопад 2013 року на підставі договорів поставки соняшника (податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення), містять всі необхідні реквізити, відповідають вимогам Закону №996-XIV, тобто є первинними документами у розумінні цього Закону, а тому у повній мірі підтверджують фактичне виконання сторонами умов укладених договорів, реальне здійснення спірних господарських операцій, обумовлених ними, та використання придбаних товарів/послуг за такими в межах власної господарської діяльності ПрАТ «Креатив».

Встановлено, що основним видом діяльності позивача є виробництво нерафінованої олії та жирів, виробництво рафінованих олії та жирів, виробництво маргарину та аналогічних харчових жирів, неспеціалізована торгівля харчовими продуктами.

Наявність нерухомого майна для здійснення господарської діяльності підтверджується наявними у матеріалах справи договорами оренди майна, приміщень (обладнання для сільськогосподарських культур) з ПП «Еллада», ПАТ «Завод модифікованих жирів», ТОВ «Кіровоградський комбікормовий завод».

Таким чином, касаційний суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідачем - суб'єктом владних повноважень, на якого положеннями частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок доказування, не доведено обставин щодо нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

З урахуванням сутності операцій відповідачем під час розгляду справи не доведено недостатності у ТОВ «Зернові джерела», ФГ «Литвин Іван Віталійович», ТОВ «Парліс», ПАТ «Імперія-С», ТОВ ВКФ «ТСН», ТОВ «Градосфера Миколаїв», ТОВ «Рост Ойл Н» та ТОВ «Компанія «Ініціатива» кількості трудових ресурсів для виконання спірних операцій та не доведено обсягів інших ресурсів, які були необхідні контрагентам для виконання спірних операцій, але були відсутні.

Результати податкового контролю контрагентів позивача за наслідками їх господарських правовідносин із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об'єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача із ТОВ «Зернові джерела», ФГ «Литвин Іван Віталійович», ТОВ «Парліс», ПАТ «Імперія-С», ТОВ ВКФ «ТСН», ТОВ «Градосфера Миколаїв», ТОВ «Рост Ойл Н» та ТОВ «Компанія «Ініціатива».

Інших обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування податкового кредиту, відповідачем під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій та у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення та задоволення позовних вимог, а тому прийняли рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги за наведеного не дають підстав для висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень, а тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року у справі № П/811/2750/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду