Справа № 171/949/18
Суддя: Семенова Н. М.
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 171/949/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2018 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Семенової Н.М.,

за участю секретаря - Ровної Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Апостолове адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського СРПП № 4 Острозького ВП старшого сержанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати дії Поліцейського СРПП № 4 Острозького ВП старшого сержанта поліції ОСОБА_2, щодо винесення постанови серії БР № 125620 від 05.11.2016 року, про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. протиправними. Скасувати постанову серії БР № 125620 від 05.11.2016 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що він 05.11.2016 року рухаючись на автомобілі НОМЕР_1 по автомобільній дорозі Рівне-Тучин-Гоща, був зупинений на вимогу Поліцейського СРПП № 4 Острозького ВП старшого сержанта поліції ОСОБА_2 Миколайоваича. Після чого інспектором ДАІ було складено постанову про адміністративне правопорушення від 05.11.2016 року, у якій зазначено, що він о 10 год. 55 хв. керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушив п. 9.8 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважає зазначену постанову незаконною, оскільки вона була складена інспектор Карнок М.М. з порушенням положень ст.ст. 283, 284 КУпАП та без врахування положень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14. Також в порушення приписів ч. 3 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова БР № 125620 від 05.11.2016 року не містить відомості технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення.

Позивач у судовому засідання не зявився, надав до суду заяву в якій просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявку суду не повідомив, заперечення на позов не надав.

Неприбуття у судове засідання учасників справи, повідомлених відповідно до положень цієї статі, не перешкоджає розгляду справи, що відповідає положенням ч.3 ст.268 КАС України.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Частиною першою ст.55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Між сторонами виникли публічно-правові відносини, які врегульовані КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси шляхом визначеним у п.п.1-6 ч. 1 цієї статті. Згідно ч.2 цієї статті, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Судом встановлено, що постановою серії БР № 125620 від 05.11.2016 року, винесеною поліцейським СРПП № 4 Острозького ВП старшим сержантом поліції ОСОБА_2, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп., у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 05.11.2016 року на а/д Рівне-Тучин-Гоща, порушив правила користування попереджувальними сигналами, рухався поза межами населеного пункту з не увімкненими ближнім світлом фар, чим порушив п. 9.8 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

У відповідності до п.1ч.1ст. 35 Закону України «Про національну поліцію України», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно п.2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, № 1395 від 07.11.2015 року, постанова у справі про адміністративне правопорушення, зокрема передбачене ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Також, з приводу доводів позивача з приводу того, що ч. 2 ст. 122 КУпАП не передбачено відповідальності за порушення правил дорожнього руху, встановлених інспектором поліції, суд дійшов наступного висновку.

Згідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до п. 9.8. розділу 9 «;Попереджувальні сигнали» ПДР під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

При цьому, відповідно до п. 1.10 ПДР денні ходові вогні це зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Таким чином, системний аналіз вказаних правових норм, на переконання суду, дає підстави для висновку, що вимога п.9.8 ПДР про ввімкнення у період з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних засобах під час руху поза населеними пунктами ходових вогнів або ближнього світла фар, ввімкнення аварійної світлової сигналізації стосується вимог ПДР щодо попереджувальних сигналів.

Разом із тим, диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку, чого у оскаржуваній постанові відповідачем встановлено не було.

Таким чином, суд дійшов висновку, що правопорушення, зафіксовані інспектором в оскаржуваній постанові, а саме рух в денну пору доби із вимкненим ближнім світлом фар, не ввімкнення аварійної світлової сигналізації, не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки не є порушенням правил користування зовнішніми світловими приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

При цьому суд звертає увагу на те, що приписами ст. 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст.ст. 121 - 128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст.ст. 139 і 140 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч ст.251 КУпАП України, не надано доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 ч.2 ст.122 КУпАП та не надано доказів на підтвердження факту порушення позивачем п. 9.8 Правил дорожнього руху України.

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, суд дійшов висновку про неправомірність винесеної Поліцейським СРПП № 4 Острозького ВП старшим сержантом поліції ОСОБА_3 постанови серії БР № 125620 від 05.11.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та наявності підстав для її скасування із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись викладеним, ст. 122, 251, 252, 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 9, 77, 242-244, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Поліцейського СРПП № 4 Острозького ВП старшого сержанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову Поліцейського СРПП № 4 Острозького ВП старшого сержанта поліції ОСОБА_2, у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 125620 від 05.11.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати.

Провадження у адміністративній справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити у звязку з відсутністью складу правопорушення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі тридцяти днів з дня отримання копії рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_4