Справа № 379/892/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2018 року

Київ

справа № 379/892/17

провадження № К/9901/1834/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, за участю третьої особи - Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби у місті Києві, Київській, Чернігівській та Черкаській областях, про визнання наказу про поновлення на посаді нечинним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Таращанського районного суду Київської області від 22 вересня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Бойка М. Г., та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: Вівдиченко Т. Р. (головуючий), Лічевецького І. О., Твердохліб В. А.,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до суду з позовом до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - Білоцерківське ОУПФУ, відповідач), за участю третьої особи - Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби у місті Києві, Київській, Чернігівській та Черкаській областях (далі - Управління НАДС), у якому просила:

скасувати наказ Білоцерківського ОУПФУ від 12 червня 2017 року № 59-ос «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 В.» у частині поновлення на посаді головного спеціаліста з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 у м. Біла Церква Білоцерківського ОУПФУ, як такий, що не відповідає вимогам Закону України «Про державну службу»;

поновити ОСОБА_1 на роботі на рівнозначній посаді головного спеціаліста Таращанського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Білоцерківського ОУФПУ;

стягнути з Білоцерківського ОУПФУ на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення, та до моменту ухвалення рішення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що працювала в Управлінні Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області (далі - УПФУ у Таращанському районі) на посаді головного спеціаліста відділу призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2, яка відноситься до категорії «В» посад державної служби, має базову вищу освіту та статус інваліда 3 групи загального захворювання. У зв'язку зі скороченням штату працівників та реорганізацією зазначеного управління її звільнено з посади. Однак, звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства та законодавства про державну службу, у зв'язку з чим вимогою Управління НАДС Білоцерківське ОУПФУ, як правонаступника ліквідованого УПФУ у Таращанському районі, зобов'язано скасувати наказ про її звільнення та поновити на рівнозначній посаді державної служби.

Звернувшись до відповідача, ОСОБА_1 просила поновити її на рівнозначній посаді в Таращанському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Білоцерківського ОУПФУ, однак відповідач виніс наказ, яким поновив позивача на посаді головного спеціаліста відділу з призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 у м. Біла Церква Білоцерківського ОУПФУ.

Відмову в поновленні на роботі саме в Таращанському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Білоцерківського ОУПФУ позивач вважає незаконною та такою, що порушує вимоги статті 41 Закону України «Про державну службу».

Відповідач позов не визнав. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач, наполягаючи на законності оскаржуваного наказу, послався на те, що на виконання вимоги Управління НАДС позивача поновлено на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 у м. Біла Церква Білоцерківського ОУПФУ. Відповідач зауважив на відсутності на момент виникнення спірних правовідносин вакансій у Таращанському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Білоцерківського ОУПФУ. У зв'язку з викладеним позивача поновлено на посаді головного спеціаліста відділу з призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 у м. Біла Церква Білоцерківського ОУПФУ.

Однак, позивач відмовилась від пропозиції бути призначеною на рівноцінну посаду у відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 у м. Біла Церква Білоцерківського ОУПФУ та не надала згоду на жодну з пропозицій вакантних посад в управлінні станом на 13 червня 2017 року. На прохання з'явитись у відділ персоналу та організаційно-інформаційної роботи для оформлення облікових кадрових та бухгалтерських документів і приступити до роботи на рівнозначній посаді та виконання своїх службових обов'язків на посаді за її вибором, які є вакантними на цей час в Білоцерківському ОУПФУ, позивач не відреагувала.

Таращанський районний суд Київської області постановою від 22 вересня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року, в позові відмовив.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому, із посиланням на необґрунтованість останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 працювала в УПФУ у Таращанському районі з 8 грудня 1994 року; займана посада позивача перед звільненням - головний спеціаліст відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 УПФУ у Таращанському, яка відноситься до категорії «В» посад державної служби; має базову вищу освіту та статус інваліда 3 групи загального захворювання.

13 січня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» та наказу Пенсійного фонду України від 3 січня 2017 року № 1 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 988» УПФУ у Таращанському районі буде реорганізовано.

Наказом УПФУ у Таращанському районі від 13 січня 2017 року № 2-ос та відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) позивача попереджено про наступне вивільнення із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 зазначеного Кодексу з 13 березня 2017 року.

Наказом УПФУ у Таращанському районі від 30 березня 2017 року № 23-ос «Про звільнення ОСОБА_1В.» звільнено ОСОБА_1 - головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 УПФУ у Таращанському районі з 30 березня 2017 року у зв'язку із скороченням чисельності штату та реорганізацією управління.

За результатами проведеної Управлінням НАДС позапланової безвиїзної перевірки в Білоцерківському ОУПФУ розпорядчих та інших документів щодо додержання визначених Законом України «Про державну службу» умов реалізації громадянами України права на державну службу під час вивільнення державних службовців УПФУ у Таращанському районі, у зв'язку з реорганізацією шляхом злиття в Білоцерківське ОУПФУ, встановлено порушення процедури вивільнення з посади головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії № 2 УПФУ у Таращанському районі, яку обіймала ОСОБА_1, що суперечить законодавству про державну службу, в частині реалізації громадянами права на державну службу.

У зв'язку з викладеним Управління НАДС направило на адресу Білоцерківського ОУПФУ обов'язкову для виконання вимогу від 19 травня 2017 року № 3 щодо відновлення порушених прав ОСОБА_1, визначених Законом України «Про державну службу», в частині процедури вивільнення працівників під час скорочення штату державних службовців та зобов'язано новоутворене Білоцерківське ОУПФУ (правонаступника): скасувати наказ від 30 березня 2017 року № 23-ос «Про звільнення ОСОБА_1 В.» та відкликати повідомлення про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 УПФУ у Таращанському районі та запропонувати головному спеціалісту відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 ОСОБА_1 рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності таких пропозицій - іншої роботи (посади державної служби), що передбачено пунктом першим частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

На виконання вказаної вимоги Управління НАДС начальник Білоцерківського ОУПФУ видав наказ № 59-ос «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 В.» такого змісту:

« 1. Скасувати наказ Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області від 30.03.2017р. № 23-ос «Про звільнення ОСОБА_1В.»;

2. Поновити на роботі, призначивши на посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 у м. Біла Церква Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області ОСОБА_1 з посадовим окладом 3 200 грн., відповідно до штатного розпису;

2.1. Взяти до відома, що ОСОБА_1 має дев'ятий ранг державного службовця категорії «В» посад державної служби;

2.2. Встановити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років у відсотковому відношенні до посадового окладу у розмірі 50 відсотків, враховуючи стаж державної служби, відповідно до ст. 52 Закону України «Про державну службу» (стаж роботи 22 роки);

3. Начальнику фінансово-економічного відділу - головному бухгалтеру Бушуєвій Г.В. розрахувати та виплатити компенсацію ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу (за період з 31.03.2017 по 11.06.2017).»

Однак, позивач вважає, що поновлення її на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 у м. Біла Церква Білоцерківського ОУПФУ є незаконним, оскільки суперечить частині третій статті 41 Закону України «Про державну службу», згідно з якою не допускається переведення в іншу місцевість державного службовця, який у встановленому законом порядку визнаний інвалідом, а відповідачу відомий факт наявності в неї третьої групи інвалідності.

Викладене зумовило звернення до суду з цим позовом.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з правомірності оскаржуваного наказу та відсутності правових підстав для поновлення позивача саме в Таращанському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Білоцерківського ОУПФУ, якого не існувало на момент звільнення ОСОБА_1 та посаду в якому вона не обіймала, так як була звільнена з посади в ліквідованому УПФУ у Таращанському районі.

При цьому суди констатували відсутність на час виникнення спірних правовідносин вакантних посад у Таращанському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Білоцерківського ОУПФУ, які могли би бути запропоновані позивачу при поновленні її на роботі.

Верховний Суд погоджується з висновками судів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21 грудня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органі Пенсійного фонду України» (далі - Постанова № 988), якою, серед іншого, реорганізовано територіальні органи Пенсійного фонду шляхом злиття. Зокрема, УПФУ у Таращанському районі реорганізовано шляхом злиття у Білоцерківське ОУПФУ.

В силу статті 80 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 104 цього ж Кодексу юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Припинення юридичної особи здійснюється за рішенням власника (власників), засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади.

У випадку, що розглядається, відбулось припинення юридичної особи за рішенням органу державної влади, а не за рішенням власника (засновника) юридичної особи.

Припинення існування юридичної особи відбувається при таких формах реорганізації, як приєднання, поділ, злиття.

Продовження існування юридичної особи в новому статусі відбувається при таких формах реорганізації, як виділення та перетворення.

Як правильно зазначили суди, припинено такі юридичні особи, як: УПФУ у Білоцерківському районі, УПФУ у м. Біла Церква, УПФУ у Рокитнянському районі, УПФУ у Таращанському районі.

Шляхом злиття УПФУ у Білоцерківському районі, УПФУ у м. Біла Церква, УПФУ у Рокитнянському районі та УПФУ у Таращанському районі утворено нову юридичну особу - Білоцерківське ОУПФУ, запис щодо якої внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 31 березня 2017 року.

Таким чином, Білоцерківське ОУПФУ є правонаступником УПФУ у Таращанському районі, до структури якого входять два структурних підрозділи - Таращанський відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій та Таращанський відділ обслуговування громадян, які не є самостійними юридичними особами.

Враховуючи встановлений судами факт відсутності на час виникнення спірних правовідносин вакантних посад у Таращанському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Білоцерківського ОУПФУ, а також зміст резолютивної частини вимоги Управління НАДС від 19 травня 2017 року № 3, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності оскаржуваного наказу.

Щодо тверджень позивача про порушення з боку відповідача вимог статті 41 Закону України «Про державну службу» слід зазначити таке.

Згідно з частинами другою-п'ятою зазначеної норми переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Не допускається переведення в іншу місцевість державного службовця - вагітної жінки або особи, яка є єдиним опікуном дитини віком до 14 років, а також державного службовця, який у встановленому законодавством порядку визнаний інвалідом. Не допускається таке переведення також у разі виникнення у державного службовця особливо важливих особистих або сімейних обставин.

У разі переведення державного службовця на іншу посаду йому виплачується заробітна плата, що відповідає посаді, на яку його переведено.

Переведення не повинно бути прихованим покаранням.

Верховний Суд наголошує на тому, що зазначена стаття регулює питання переведення державних службовців. Натомість у спірних правовідносинах має місце процедура не переведення, а поновлення позивача на роботі в новоутвореному органі, а тому зазначені обмеження, в тому числі й у частині заборони переведення в іншу місцевість державного службовця, який у встановленому законодавством порядку визнаний інвалідом, застосуванню не підлягають.

Отже, Верховний Суд погоджується з позицією судів щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами фактичних обставин справи.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу обумовлено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 350 цього ж Кодексу закріплено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки суди не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а згадані судові рішення - без змін.

З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Таращанського районного суду Київської області від 22 вересня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року у справі № 379/892/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

І. Л. Желтобрюх