Справа № 810/1314/18
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2018 року м. Київ № 810/1314/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., за участю секретаря судового засідання Касьянової О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились,

від відповвідача-1: Кавунец В.В.,

від третьої особи-1: не з'явились,

від третьої особи-2: Кавунец В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Державної фіскальної служби України

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерства доходів і зборів України

Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області

про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Державної фіскальної служби України, у якому позивач з урахуванням уточнення позовних вимог від 18.07.2018 просить суд:

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 заборгованість з невиплаченої заробітної плати за період з 17 березня 2014 року по 28 жовтня 2014 року;

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки виплати належних коштів з 28 квітня 2017 року по день фактичного розрахунку в сумі 210585,49 грн.;

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 відкрито провадження в адміністративній справі №810/1314/18 та призначено судове засідання.

Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство доходів і зборів України та Генічеську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Херсонській області.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати обґрунтовані тим, що позивач, працюючи з 24.05.2013 року на посаді начальника Державної податкової інспекції у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим (надалі - ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим) не отримував за період з 17 березня 2014 року по 28 жовтня 2014 року заробітну плату, при цьому сумлінно виконував передбачені законодавством посадові обов'язки.

У зв'язку з ситуацією, що склалась в Автономній Республіці Крим, тимчасовою окупацією території півострова внаслідок збройної агресії Російської Федерації та захопленням адміністративних будівель самопроголошеною владою АР Крим, у тому числі й будівлі податкової інспекції, подальше виконання посадових обов'язків на території м.Сімферополя та в цілому в АР Крим для позивача не представлялось можливим, тому позивач у березні 2014 року переїхав на материкову частину України.

Також зазначає, що на підставі розпорядження Міністерства доходів та зборів України від 24.03.2014 № 55-р "Про створення робочої групи" позивач відряджений до м. Києва та зарахований до робочої групи з координації роботи органів ГУ Міндоходів в АР Крим та м.Севастополь, а в подальшому також залучений до участі у роботі Міжвідомчої робочої групи при Міністерстві юстиції України, про що видані відповідні накази про відрядження.

Позивач вказує, що поряд з належним виконанням посадових обов'язків за посадою, йому перестали нараховувати та сплачувати заробітну плату, у зв'язку з чим позивач спільно з іншими працівниками ГУ Міндоходів в АР Крим та його територіальних органів доповів про ситуацію, що склалась, безпосередньо начальнику ГУ Міндоходів в АР Крим та керівнику робочої групи Кондрашову О.М.

У свою чергу, як зазначає позивач, начальник ГУ Міндоходів в АР Крим повідомив, що з метою запобігання порушенню прав та свобод співробітників Головного управління та уникненню збільшення заборгованості по заробітній платі, неодноразово звертався до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України, як до головного бюджетного розпорядника, з листами, в яких викладав обставини щодо невиплати заробітної плати працівникам Головного управління та його територіальних органів.

Начальник ГУ Міндоходів в АР Крим неодноразово наголошував, що у зв'язку з окупацією території АР Крим та захопленням адміністративної будівлі Головного управління, ДПІ у м. Сімферополі, зокрема, й управління фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, захопленням печатки, закриттям казначейських рахунків та не відкриттям нових, ГУ Міндоходів в АР Крим не має можливості виплачувати заробітну плату, просив Міністерство доходів та зборів України створити умови та можливість отримувати заробітну плату в Міністерстві доходів і зборів України або будь-яким іншим чином вплинути на вирішення проблемної ситуації, надати відповідне доручення департаменту фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку.

На підтвердження вказаних обставин представником позивача долучено до матеріалів адміністративної справи відповідне листування з Міністерством доходів та зборів, Державною фіскальною службою, комісією з реорганізації Головних управлінь Міндоходів в АР Крим та м. Севастополі, ГУ ДФС у Херсонській області з наведених питань.

Разом з тим, жодних належних заходів Міністерством доходів та зборів, Державною фіскальною службою прийнято не було, питання щодо виплати заробітної плати не вирішено по сьогоднішній день.

Позивач також звернув увагу, що порушення Міністерством доходів та зборів, ДФС України щодо організації подальшої роботи працівників ГУ Міндоходів в АР Крим та його територіальних органів на материковій частині України, в тому числі організації виплати заробітної плати таким співробітникам, та порушення щодо проведення реорганізації ГУ Міндоходів в АР Крим та його територіальних органів зафіксовані в окремій ухвалі від 24.02.2014, постановленій Київським окружним адміністративним судом в межах розгляду аналогічної справи №810/7084/14 (К/800/18619/15) за позовом ОСОБА_6 до Міндоходів України про стягнення заборгованості з заробітної плати. Дана окрема ухвала набрала законної сили 02.04.2015.

Наказом ДФС України від 28.10.2014 №1075-о позивача звільнено з займаної посади у зв'язку з переведенням до Головного управління ДФС у Київській області та призначено в порядку переведення на посаду заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача. Проте, при переведенні позивача розрахунок по заробітній платі за період роботи з 17 березня 2014 року по 28 жовтня 2014 року здійснено не було, заробітна плата залишається невиплаченою.

Більш того, наказом ДФС України від 28.04.17 №993-о «Про звільнення ОСОБА_2.», позивачем припинено державну службу та звільнено з посади заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області. Однак, при здійсненні розрахунку, заборгованість з заробітної плати за період роботи з 17 березня 2014 року по 28 жовтня 2014 року не включено до виплати.

У позові позивачем зазначається, що виплата заробітної плати відбувалась на його особовий рахунок, відкритий у ПАТ "ВБР", згідно отриманої виписки слідує, що остання виплата грошових коштів з призначенням платежу "зарахування заробітної плати та інших видів оплати праці" на користь позивача відбулась 19.02.2014 року у розмірі 2090, 00 грн.

До канцелярії суду надійшов відзив ДФС України на позовну заяву, в якому зазначено, що адміністративний позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню (а.с. 100-105). Зокрема, в обґрунтування заперечень проти позову ДФС України посилається на те, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", згідно якої ДПІ у м.Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим реорганізується шляхом приєднання до Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, у Єдиному державному реєстрі 03.11.2014 зареєстровано Генічеську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Херсонській області, що відповідно до статті 13 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" свідчить про набуття статусу юридичної особи.

ДФС України вказує, що на виконання Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" Міндоходів в межах своєї компетенції здійснювались дієві заходи щодо гарантування та забезпечення соціальних, трудових прав на освіту після залишення працівниками територіальних органів в АРК тимчасово окупованої території.

Відповідач зазначив, що на виконання розпорядження Міндоходів №55-р від 24.03.2014 "Про створення робочої групи" з числа працівників органів ГУ Міндоходів в АРК та м. Севастополь створено робочу групу з координації цих органів.

Відповідач підкреслює, що Міністерством доходів і зборів України велася активна робота щодо працевлаштування працівників територіальних органів Міндоходів з Автономної Республіки Крим в територіальні органи Міндоходів материкової частини України. Проведено низку нарад керівництва, на яких визначався механізм працевлаштування та пропонувалися за складеними списками вакантні посади в територіальних органах Міндоходів материкової частини України.

Щодо отримання заробітної плати відповідач вважає, що позивач перебував у трудових відносинах з ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим, отже роботодавцем позивача є ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим, яка й повинна була розраховуватись з позивачем. Генічеська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області не нараховувала та не виплачувала заробітну плату працівникам ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим. Інвентаризація фінансових зобов'язань ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим не проводилась, у тому числі й перед позивачем, у зв'язку з неможливістю забезпечити безпечний і безперешкодний доступ уповноважених осіб до активів, первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим.

ДФС наголошує, що після опублікування в Бюлетені державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 17.06.2015 №321 (16) повідомлення про прийняття засновниками (учасниками) або уповноваженими ними органами рішення щодо припинення юридичної особи ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим (повідомлення №3467) упродовж двох місяців жодних претензій від кредиторів, у тому числі від позивача, не надходило.

ДФС України зазначає, що передавальні акти прийняття зобов'язань від ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим до Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області не складались.

Більш того, як повідомляє ДФС України, у зв'язку з блокуванням роботи Державної казначейської служби в АР Крим, бюджетні призначення, що були передбачені на квітень - грудень 2014 року для виплати заробітної плати по ГУ Міндоходів в АР Крим були у повному обсязі зняті та повернуті в Державний бюджет України в сумі 77389904,44 грн. на виконання Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" та Довідки Міністерства фінансів України про зміни річного розпису бюджету на 2014 рік від 02.04.2014 №147.

Відповідачем надано суду розрахунок заробітної плати ОСОБА_2 за період з 17.03.2014 по 28.10.2014 рр., яким позивачу нараховано 31542,11 грн. заробітної плати, виходячи із посадового окладу начальника ДПІ у м.Сімферополі ГУ Міндоходів АРК, доплати державного службовця 9 рангу, надбавки за вислугу державного службовця - 20 % до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (спеціальне звання), надбавки за високі досягнення - 50% до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (спеціальне звання) та надбавки (винагороди) за вислугу років, а також з урахуванням середнього розміру премії по Генічеській ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області за березень 2014 - жовтень 2014 рр. за аналогічною посадою.

Від Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області на адресу суду надійшли письмові пояснення (а.с. 108-110), в яких представник 3-їх особи зазначає, що відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_2 останній не перебував у трудових відносинах та не займав будь-якої посади в Генічеській ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області та/або Генічеській ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області.

Представник Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області вказує, що в контролюючому органі відсутні будь-які документи чи інформація, що стосується предмету спору, зокрема, щодо особових справ (їх копій), трудових книжок, первинних документів з нарахування, виплати заробітної плати, утримання та нарахування ЄСВ працівниками ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим, оскільки останньою не передавалась до інспекції, а проведення інвентаризації в умовах окупації території АР Крим не представляється можливим.

18.07.2018 через канцелярію суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи №810/1314/18 у відсутності представника позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 з 24.05.2013 року відповідно до наказу ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим від №822-о «Про призначення» прийнятий у порядку переведення на посаду начальника Державної податкової інспекції у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим (а.с. 21).

Одним наказом ДФС України від 28.10.2014 №1075-о позивача 27.10.2014 звільнено з займаної посади у зв'язку з переведенням до Головного управління ДФС у Київській області та 28.10.2014 призначено в порядку переведення на посаду заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача (а.с. 15-19).

На час виникнення спірних правовідносин (березень 2014 року) Російською Федерацією вчинялись дії щодо окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, також вчинялись інші дії, що виходили за рамки чинного українського законодавства. Початком тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, згідно з українським законодавством, вважається дата набрання чинності Резолюцією № 68/262 Сесії Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 27 березня 2014 року про підтримку територіальної цілісності України. Наведені обставини визнаються судом загальновідомими, а відтак не потребують доказування.

Судом встановлено, що позивач у зв'язку з анексією Автономної Республіки Крим та окупацією Автономної Республіки Крим Російською Федерацією в березні 2014 року переїхав на материкову частину України.

Судом встановлено, що останню заробітну плату на території Автономної Республіки Крим позивач отримав на його особовий рахунок, відкритий у ПАТ "ВБР". Згідно отриманої виписки слідує, що остання виплата грошових коштів з призначенням платежу "зарахування заробітної плати та інших видів оплати праці" на користь позивача відбулась 19.02.2014 року у розмірі 2090,00 грн. (а.с.23-26).

Судом встановлено, що на підставі розпорядження Міністерства доходів та зборів України від 24.03.2014 № 55-р "Про створення робочої групи" створено робочу групу з координації роботи органів ГУ Міндоходів в АР Крим та м. Севастополі з числа працівників цих органів Міндоходів згідно зі списком; керівником даної робочої групи призначено начальника ГУ Міндоходів в АР Крим Кондрашова О.М.; директора Центру перепідготовки та підвищення кваліфікації керівних органів Міндоходів зобов'язано забезпечити надання робочій групі кабінетів для виконання покладених на неї завдань, здійснити заходи щодо облаштування робочих місць членів робочої групи засобами зв'язку та необхідною оргтехнікою; Департамент інфраструктури зобов'язано забезпечити керівника робочої групи Кондрашова О.М. кабінетом в адміністративному приміщенні Міндоходів за адресою: м.Київ, Львівська площа, 8, тощо (а.с.122-126).

Судом встановлено, що до списку робочої групи із сорока осіб включено й позивача.

Пунктом 6 розпорядження Міністерства доходів і зборів України від 24.03.2014 №55-р "Про створення робочої групи" керівника робочої групи Кондрашова О.М. зобов'язано забезпечити відрядження членів робочої групи.

Судом встановлено, що наказом ГУ Міндоходів в АРК від 24.03.2014 №121-о "Про відрядження до робочої групи" позивач відряджений до Міністерства доходів і зборів України на період функціонування такої робочої групи (а.с. 176-179).

В подальшому Міністерством доходів і зборів України видано розпорядження від 17.04.2014 №76-р "У зв'язку з втратою актуальності", яким зобов'язано вважати таким, що втратило чинність, зокрема, розпорядження Міністерства доходів і зборів України від 24.03.2014 № 55-р (а.с.127).

Листом Міндоходів України від 28.05.2014 №1081/5/99-99-04-01-01-16 погоджено питання участі у роботі міжвідомчої робочої групи при Міністерстві юстиції України працівників територіальних органів АР Крим, зокрема, й позивача (а.с. 128 -130). Наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 28.05.2014 №126-о "Про відрядження до міжвідомчої робочої групи" позивач відряджений до Міністерства юстиції України на період функціонування міжвідомчої робочої групи (а.с.181-183).

Відповідно до наказу ГУ Міндоходів в АРК "Про покладення обов'язків" від 24.03.2014 №122-о покладено обов'язки по веденню табелю обліку робочого часу на заступника начальника ГУ Міндоходів в АРК Сібірцева М.В. Цим же наказом погоджено, що до створення належних умов для праці або припинення окупації АР Крим, табель обліку робочого часу ведеться відповідальною особою в електронному вигляді за типовою формою, затвердженою наказом Держкомстату України від 05.12.2008 №489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці" (а.с. 180).

Судом встановлено, що за період з 17.03.2014 по 28.10.2014 рр. включно позивачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата, що не заперечується відповідачем та третьою особою по справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 було витребувано від Державної фіскальної служби України розрахунок середньомісячної заробітної плати ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1 з урахуванням всіх надбавок, доплат та премій по посаді (фактично встановлені розміри по посаді основного окладу, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років, надбавки за високі досягнення у праці, середнього розміру премії тощо) за період з 17.03.2014 по 28.10.2014 рр. включно.

Згідно наданого до суду розрахунку заробітної плати (за аналогічною посадою) начальника державної податкової інспекції за період з 17.03.2014 по 28.10.2014 рр., нараховано 31542,11 грн. заробітної плати, виходячи із посадового окладу начальника ДПІ у м.Сімферополі ГУ Міндоходів АРК, доплати державного службовця 9 рангу, надбавки за вислугу державного службовця - 20 % до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (спеціальне звання), надбавки за високі досягнення - 50% до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (спеціальне звання) та надбавки (винагороди) за вислугу років, а також з урахуванням середнього розміру премії по Генічеській ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області за березень 2014 - жовтень 2014 рр. за аналогічною посадою (а.с. 111-112; 120-121).

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог про стягнення заробітної плати суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до пункту 2 частини другої першої статті 19 КАС України поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, під якою, за визначенням згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України, слід розуміти діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування;

За приписами статті 1 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державною службою в Україні визнавалась професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

З положень статті 2 названого Закону під посадою слід розуміти визначену структурою і штатним розписом первинну структурну одиницю державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Указом Президента України від 24.12.2012 №726/2012 "Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" постановлено утворити Міністерство доходів і зборів України, реорганізувавши Державну митну службу України та Державну податкову службу України, а також поклавши на Міністерство, що утворюється, функцію з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Указом Президента України від 18.03.2013 №141/2013 "Про Міністерство доходів і зборів України" затверджено Положення про Міністерство доходів і зборів України, в якому пунктом 1 зазначено, що Міністерство доходів і зборів України (Міндоходів України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.7 Положення про Міністерство доходів і зборів України Міндоходів України здійснює повноваження безпосередньо та через територіальні органи. До територіальних органів Міндоходів України належать його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, міжрегіональні територіальні органи (повноваження яких поширюються на кілька адміністративно-територіальних одиниць), митниці, спеціалізовані департаменти та спеціалізовані органи Міндоходів України, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднані та спеціалізовані державні податкові інспекції.

На час існування спірних правовідносин позивач працював на посаді начальника ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим, яке є територіальним органом Міндоходів України в Автономній Республіці Крим.

Отже, позивач в період існування спірних правовідносин був посадовою особою територіального органу Міндоходів в Автономній Республіці Крим, а робота позивача на вказаній посаді є публічною службою.

Відповідно до частини 4 статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 1 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про оплату праці" (в редакції на час дії спірних правовідносин) для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, джерелом коштів на оплату праці є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (частина 2 статті 13 ЗУ "Про оплату праці").

Згідно з частинами 1-8 статті 33 Закону України "Про державну службу" (в редакції 2014 року, що діяла на час спірних правовідносин) оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до підпунктів 1, 3, 18, 19, 25 пункту 5 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013 №141/2013, Міндоходів України з метою організації своєї діяльності:

- організовує роботу Міністерства, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління;

- надає територіальним органам Міндоходів України методичну і практичну допомогу в організації роботи, проводить перевірку стану такої роботи.

- здійснює прогнозування та планування видатків на матеріально-технічне забезпечення і розвиток діяльності Міндоходів України;

- здійснює відомчий контроль та внутрішній аудит за додержанням вимог законодавства і виконанням службових, посадових обов'язків у Міндоходів України, його територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління

- організовує планово-фінансову роботу в Міндоходів України, його територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку.

Відповідно до підпункту 33 пункту 11 Положення про Міністерство доходів та зборів України Міністр як керівник Міністерства приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Міндоходів України.

Згідно з частиною 1 статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно з підпунктом 1 частини 2 статті 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників.

Частиною 5 статті 22 Бюджетного кодексу України визначені функції та повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, серед яких, зокрема, слід виділити: отримання бюджетних призначень шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); прийняття рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіл та доведення до них у встановленому порядку обсягів бюджетних асигнувань; затвердження кошторисів розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством тощо.

Аналіз вищевказаних законодавчих приписів дає суду підстави стверджувати, що саме на Міндоходів України як головного розпорядника бюджетних коштів у період спірних правовідносин покладено обов'язки по забезпеченню організації діяльності та фінансування Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим та його територіальних органів на належному рівні, в тому числі щодо забезпечення фінансування видатків на оплату праці працівників цього територіального органу Міндоходів.

З'ясовуючи питання відповідальності за створення належних умов праці, забезпечення діяльності територіального органу Міндоходів в АРК, в тому числі фінансування його діяльності в умовах тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим, судом береться до уваги окрема ухвала, постановлена в адміністративній справі №810/7084/14 за позовом ОСОБА_6 до Міндоходів України про стягнення заборгованості з заробітної плати, якою доведено до відома Кабінету Міністрів України про виявлені факти порушень законодавства Міністерством доходів і зборів України та Державною фіскальною службою України щодо організації подальшої роботи та фінансування ГУ Міндоходів в АР Крим та його територіальних органів. Вказана окрема ухвала в аналогічній адміністративній справі набрала законної сили 02.04.2015 року, про що свідчить відмітка на ухвалі.

Викладені в окремій ухвалі порушення та факти не потребують повторного встановлення та дослідження судом відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, за змістом якої передбачається, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом також встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. №311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" (далі - Постанова №311) визначено перелік територіальних органів Міндоходів, які реорганізуються.

Згідно Додатку № 2 до Постанови № 311 ДПІ у м. Сімферополі реорганізується в Генічеську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Херсонській області. На виконання даної постанови КМУ №311 Міністерством доходів та зборів розпочато відповідний процес реорганізації.

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається внесення запису про проведення державної реєстрації новоутвореної шляхом заснування юридичної особи Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, дата запису: 03.11.2014, номер запису: 1 001370.

Згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті реорганізації - Державної податкової інспекції у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, дата запису: 17.08.2016; номер запису: 3020673.

На цій підставі суд критично оцінює доводи відповідача, викладені у відзиві на адміністративний позов, щодо проведення розрахунку по заробітній платі з позивачем тією юридичною особою, з якою позивач на момент спірних правовідносин безпосередньо перебував у трудових відносинах, оскільки 17.08.2016 проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи - Державної податкової інспекції у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим.

Разом з тим, судом встановлено, що Генічеська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області не може здійснювати заходи із реорганізації та прийняти зобов'язань ДПІ у м. Сімферополі, оскільки позбавлена можливості безперешкодного доступу для проведення інвентаризації майна, що знаходиться на тимчасово окупованій території, та проведення інших заходів реорганізації, визначених планом.

Більш того, відповідно до п. 22 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074, комісія з інвентаризації майна органу виконавчої влади або територіального органу не проводить інвентаризацію, у разі проведення реорганізації або ліквідації органу виконавчої влади або територіального органу, структурний підрозділ та/або відокремлене майно якого розташовано на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, суду достеменно відомо, що Генічеська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області фактично позбавлена можливості проводити розпочату реорганізацію ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АРК, а відтак у зв'язку з об'єктивними обставинами, пов'язаними з неможливістю в період тимчасової окупації потрапити на територію АР Крим для проведення інвентаризації майна та активів Генічеська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області не набула статусу правонаступника ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АРК.

Відтак, вирішуючи питання про належного відповідача по справі щодо позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати позивача, суд зазначає, що розпорядженням КМ України від 09.07.2014 №630-р "Про утворення комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів" утворено комісію з реорганізації Міністерства доходів і зборів, затверджений її Голова.

Розпорядженням КМ України від 17.07.2014 № 651-р "Питання Державної фіскальної служби" відповідно до частини сьомої статті 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" підтримано пропозицію Голови Державної фіскальної служби про завершення здійснення заходів з утворення зазначеної Служби та можливість виконання нею функцій і повноважень Міністерства доходів і зборів, що припиняється.

Тобто, Державна фіскальна служба України є правонаступником Міністерства доходів і зборів України.

При цьому, суд враховує позицію, викладену Пленумом Вищого адміністративного суду України в п.9 Постанови від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", відповідно до якої при визначенні процесуального правонаступництва судам слід виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, та враховувати, що якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то в такому випадку суду необхідно залучити до участі у справі їх правонаступників. У випадку ж відсутності правонаступників суду необхідно залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить вирішення питання про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача.

Отже, Державна фіскальна служба України є процесуальним правонаступником Міністерства доходів і зборів України, яке згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 29.07.2014 за рішенням засновників перебуває в стані припинення, не має відкритих рахунків в органах Державного казначейства, а відтак не має й коштів для виплати заробітної плати позивачу.

За обставин окупації кримського півострову та ліквідації ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АРК суд не може пов'язувати стягнення невиплаченої заробітної плати позивача з умовами проведення реорганізації та виконання відповідних реорганізаційних заходів, оскільки реальність їх виконання вбачається тривалою, а реальне відновлення порушеного права за таких обставин не є можливим.

В той же час, оскільки Міністерство доходів і зборів України, як головний розпорядник бюджетних коштів реорганізовано у Державну фіскальну службу України, суд дійшов висновку, що державним органом, відповідальним за виплату заборгованості по заробітній платі позивачу є саме Державна фіскальна служба України.

Щодо суми заробітної плати, яка належить до стягнення, судом встановлено таке.

Досліджені судом докази по справі свідчать, що позивач у період з березня по жовтень 2014 виконував посадові обов'язки за займаною посадою, проти чого не надано заперечень з боку відповідача та третьої особи.

Відповідно до виданого ГУ Міндоходів в АР Крим наказу від 24.03.2014 №121-о позивач знаходився у відрядженні до Міндоходів на період функціонування робочої групи, тобто з 24.03.2014 по 17.04.2014 включно.

Згідно наказу ГУ Міндоходів в АР Крим від 28.05.2014 №126-о "Про відрядження до міжвідомчої робочої групи" позивач перебував у відрядженні до Міністерства юстиції України на період функціонування міжвідомчої робочої групи, тобто з 28.05.2014 по 28.10.2014, власне по день його переведення на іншу посаду.

Таким чином, період часу з березня по жовтень 2014 року суд вважає робочим часом позивача, нормальна тривалість якого згідно статті 50 Кодексу законів про працю України не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Судом приймається до уваги наданий відповідачем розрахунок заробітної плати за аналогічною посадою начальника державної податкової інспекції, згідно якого за період з 17.03.2014 по 28.10.2014 рр. нараховано 31542,11 грн. заробітної плати, виходячи із посадового окладу начальника інспекції, доплати державного службовця 9 рангу, надбавки за вислугу державного службовця - 20 % до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (спеціальне звання), надбавки за високі досягнення - 50% до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (спеціальне звання) та надбавки (винагороди) за вислугу років, а також з урахуванням середнього розміру премії по Генічеській ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області за березень 2014 - жовтень 2014 рр. за аналогічною посадою.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно із ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч викладеним положенням відповідачем як суб'єктом владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про відсутність підстав для стягнення із відповідача заборгованості із заробітної плати, надано не було.

Враховуючи вищевикладене, стягненню з Державної фіскальної служби України належить сума заборгованості із заробітної плати позивача за період роботи в Державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим з 17.03.2014 по 28.10.2014 у розмірі 31542,11 грн. (тридцять одна тисяча п'ятсот сорок дві грн. 11 коп.) без урахування обов'язкових податків та зборів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи зазначене суд вважає за необхідне рішення суду в частині стягнення з відповідача суми заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць в розмірі, що становить 4299,70 без урахування обов'язкових податків та зборів - допустити до негайного виконання.

Що стосується вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні, суд зазначає про таке.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Визначаючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, днем звільнення позивача є 28.04.2017, станом на день ухвалення рішення у даній справі 30 липня 2018 року розрахунок по заробітній платі за час робити позивача в ДПІ у м. Сімферополі з 17.03.2014 по 28.10.2014 рр. не проведений. Отже, період за який підлягає стягненню сума середнього заробітку є період з 28.04.2017 по 30.07.2018, тривалістю у 454 днів.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд зазначає, що календарними місяцями, що передують звільненню позивача є березень та квітень 2017 року.

Згідно довідки про заробітну плату, виданої Головним управлінням ДФС у Київській області від 18.07.2018 №10-36-05-20/267, за березень 2017 року позивачу було нараховано 8558,18 грн., за квітень - 6450,26 грн. Заробітна плата позивачу була нарахована за 13 робочих днів у березні та за 19 робочих днів у квітні (а.с. 198). Таким чином, сумарна кількість відпрацьованих днів за березень і квітень складає 32 дні.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 469,01 грн. [(8558,18 +6450,26)/32].

Як вбчається зі змісту заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив суд стягнути на його користь суму коштів за затримку розрахунку при звільненні з 28 квітня 2017 року по день фактичного розрахунку (449 днів) в сумі 210585,49 грн.

Водночас, як встановлено судом, фактично на час розгляду даної справи кілкість днів затримки розрахунку при звільненні з 28 квітня 2017 року по 30 липня 2018 рік становить 454 днів.

Отже, враховуючи викладене, керуючись приписами частини дургої статті 9 Кодексу адміністративаного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивача в сумі 212930,54 грн. (469,01 х 454).

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в ході судового розгляду справи фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені відповідачем під час розгляду адміністративної справи, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи позивача, а позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, 8, ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) суму заборгованості із заробітної плати за період роботи у Державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим з 17 березня 2014 року по 28 жовтня 2014 року у розмірі 31 542 (тридцять одна тисяча п'ятсот сорок дві) грн. 11 коп. без урахування обов'язкових податків та зборів.

3. Стягнути з Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, 8, ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 212 930, 54 грн. (двісті дванадцять тисяч дев'ятсот тридцять) грн. 54 коп.

4.Звернути до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, 8, ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) заробітної плати в межах суми стягнення за один місяця у розмірі 4299 (чотири тисячі двісті дев'яносто дев'ять грн.) 70 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 03 серпня 2018 р.