Справа № 813/1176/18
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/1176/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.,

секретар судового засідання Іванес Х.О.,

за участю : представника позивача Наконечної О.Є., представника відповідача Шийовича С.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Пам'ять плюс» до Головного управління ДФС у Львівській області про зобов'язання вчинити дії,-

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Пам'ять плюс» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить суд: визнати дії Головного управління ДФС у Львівській області щодо нарахування пені в розмірі 33 599,08 грн протиправними та зобов'язати Головне управління ДФС у Львівській області внести зміни до інтегрованої картки платника з податку на додану вартість, шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового боргу (пені) на загальну суму 33 599,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено в скасуванні пені у розмірі 33 599,08 грн., оскільки нарахування пені було на неіснуючий борг.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити у повному обсягу.

Представник відповідача подав відзив на адміністративний позов та вказав, що нарахована пеня є обґрунтованою, оскільки Позивачем було погашено грошові зобов'язання з податку на додану вартість з порушенням строків, встановлених Податковим кодексом України щодо сплати узгоджених грошових зобов'язань.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 29.01.2015 р ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення № на загальну суму 82 626,00 грн (основний платіж 55 084 грн, штрафна санкція 27 542 грн).

12.02.2015 р ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення № на загальну суму 426 567 грн (основний платіж 284 378 грн, штрафна санкція 142 189 грн).

23.04.2015 р позивачем та Залізничною об'єднаної Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області по вищезазначеним податкових повідомленнях-рішеннях досягнуто податкового компромісу частково. Рішення №5801/13-03-22-04/189 та №5802/10/13-03-22-04/189.

Позивачем оскаржувались податкові повідомлення-рішення № від 29.01.2015 р, № від 12.02.2015 р.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.10.2015 р щодо скасування податкових повідомлень - рішень № та № від 29.01.2015 року відмовлено. Вказана постанова набрала законної сили 25.01.2016 р. (ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2016 р.)

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.08.2015 р що скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.02.2015 року відмовлено. Вказана постанова набрала законної сили 20.04.2016 р. (ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2016 р.

Після досягнуто компромісу та набранням законної сили рішеннями у справі №813/4475/15 та №813/2962/15 по податковому повідомленню-рішенню № від 29.01.2015 р позивачем погашено грошове зобов'язання, що підтверджується платіжними дорученнями від 22.04.2015 р №240, 238 та від 02.02.2016 р №56; по податковому повідомленню-рішенню від 12.02.2015 р № також позивачем погашено зобов'язання, що підтверджується платіжними дорученнями від 22.04.2016 р №239 та від 04.05.2016 р №217.

30.07.2017 р. відповідачем нараховано позивачу зобов'язання у розмірі 70 906,10 грн. Вказане зобов'язання, це донарахування сум грошових зобов'язань (пені) , згідно податкових повідомлень-рішень № від 29.01.2015 р та від 12.02.2015 р №.

31.07.2017 р Головне управління ДФС у Львівській області перерахував та зменшив податковий борг з 70 906,10 грн до 70 846,74 грн.

03.08.2017 р податковим органом винесено податкову вимогу №5490-17 на суму 70 846,74 грн. Вимогу позивачем оскаржено. За результатами оскарження Товариство повідомлено про відсутність предмета оскарження, у зв'язку з погашенням податкового боргу та відкликання податкової вимоги.

18.08.2017 р відповідачем повторно перераховано податковий борг, а саме зменшено з 70 846,74 грн до 33 539,72 грн, що підтверджується листом від 18.08.2017 р №11910/10/1301-14-09-12. Також, у листі від 18.08.2017 р №11910/10/1301-14-09-12 зазначено, що підставою нарахування пені (податкового боргу) є пп.129.1.1 п.129.1 ст. 129 ПК України.

05.10.2017 р відповідачем винесено податкову вимогу №25487-17 на суму 33 539,72 грн. Вимогу позивачем оскаржено. За результатами оскарження Товариство повідомлено про відсутність предмета оскарження, у зв'язку з погашенням податкового боргу та відкликання податкової вимоги.

13.12.2017 р відповідачем винесено податкову вимогу №46356-17 на суму 33 599,08 грн. Вимогу позивачем оскаржено. За результатами оскарження Товариство повідомлено про відсутність предмета оскарження, у зв'язку з погашенням податкового боргу та відкликання податкової вимоги.

12.01.2018 р податковим органом в чергове винесено податкову вимогу №1300-17 на суму 33 599,08 грн. Вимогу позивачем оскаржено. Рішення не винесено.

07.02.2018 р податковим органом в черговий раз винесено податкову вимогу №112965-17 на суму 33 599,08 грн. Вимогу позивачем оскаржено. Рішення не винесено.

Позивач не погоджуючись з діями Відповідачів звернувся за захистом своїх прав до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Згідно з п.111.2 ст.111 Податкового кодексу України фінансова відповідальність за порушення податкового та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) та/або пені.

Підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України передбачено, що пеня нараховується після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу. При нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами нарахування пені розпочинається від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Так з матеріалів справи вбачається, що позивачем після досягнуто компромісу та набранням законної сили рішеннями у справі №813/4475/15 та №813/2962/15 по податковому повідомленню-рішенню № від 29.01.2015 р погашено грошове зобов'язання, що підтверджується платіжними дорученнями від 22.04.2015 р №240, 238 та від 02.02.2016 р №56; по податковому повідомленню-рішенню від 12.02.2015 р № також погашено зобов'язання, що підтверджується платіжними дорученнями від 22.04.2016 р №239 та від 04.05.2016 р №217.

Отже, Позивачем в межах строків визначених податковим законодавством сплачено грошові зобов'язання визначені податковими повідомленнями-рішеннями.

Суд звертає увагу, що Відповідачем не надано суду доказів того на підставі чого Позивачу нараховано пеню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправними дії Головного управління ДФС у Львівській області щодо нарахування пені у сумі 33 599,08 грн. є обґрунтованими та підлягають скасуванню.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Обрана Судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, суд застосовує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 01.07.2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії», відповідно до яких, саме орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Крім того, суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, у Позивача відсутній податковий борг, а контролюючий орган не припинив нараховувати пеню на неіснуючий податковий борг, що в свою чергу спричинило появу нового податкового боргу та відповідної пені, чим порушено права та інтереси Позивача та для уникнення в майбутньому вчинення протиправних дій, Суд вважає, що в даному випадку суд наділений право зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

При цьому Суд враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 (справа №21-1465а15), згідно якої спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність вчинення своїх дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо зобов'язання Головне управління ДФС Львівської області внести зміни до інтегрованої картки платника з податку на додану вартість, шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового боргу (пені) на загальну 33 599,08 грн, підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищезазначені факти, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ч.3 ст.139 КАС України, такі належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України, суд -

Вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати дії Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області щодо нарахування пені у розмірі 33 599, 08 грн протиправними.

Зобов'язати Головне управління ДФС Львівської області внести зміни до інтегрованої картки платника з податку на додану вартість, шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового боргу (пені) на загальну 33 599,08 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Пам'ять плюс» судовий збір в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гулкевич І.З.