Справа № 825/4309/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

31 липня 2018 року

справа №825/4309/13-а

адміністративне провадження №К/9901/4256/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року у складі судді Кашпур О.В. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2014 у складі суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В., Шурка О.І. у справі №825/4309/13-а за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк" до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

21 листопада 2013 року Публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк" (далі - Товариство, Банк, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення податкового органу від 11 листопада 2013 року №, яким позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати в сумі 7329950 грн. 76 коп., в тому числі 5863960 грн. 61 коп. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 1465990 грн. 15 коп., з мотивів безпідставності його прийняття.

11 грудня 2013 року постановою Чернігівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2014 року, задоволений позов Товариства, визнане протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення податкового органу від 11 листопада 2013 року №. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що дія підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України не розповсюджується на спірні правовідносини, а тому наслідки недотримання вимог зазначеного підпункту не поширюються на позивача.

27 березня 2014 року податковим органом подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, статті 72, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, просить скасувати судові рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач доводить обов'язок позивача, як податкового агенту сплатити податок на доходи фізичних осіб нарахованого на суми списаного боргу за рахунок резервів банку, внаслідок неповідомлення платників податків-боржників про анулювання боргу.

31 березня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача та витребувані матеріали справи №825/4309/13-а з Чернігівського окружного адміністративного суду.

27 березня 2015 року справа №825/4309/13-а надійшла до Вищого адміністративного суду України.

15 січня 2018 року справа № 825/4218/13-а передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, включене до ЕДРПОУ за номером 19357516, перебуває на податковому обліку з 13 жовтня 1992 року. Податковим органом у жовтні 2013 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням за період з 01 січня 2011 року по 30 червня 2013 року, результати якої викладені в акті перевірки від 28 жовтня 2013 року №629/17/19357516 (далі - акт перевірки).

Керівником податкового органу 11 листопада 2013 року прийняте податкове повідомлення-рішення № , на підставі акту перевірки, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати за основним платежем у сумі 5863960 грн. 61 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 1465990 грн. 15 коп. Правовою підставою збільшення суми грошового зобов'язання визначені положення підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167 статті 167, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, штрафні (фінансові) санкції застосовані на підставі пункту 127.1 статті 127 цього кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішеннями Товариства оформленими протоколами засідання кредитного комітету визнано безнадійною та списано за рахунок страхового резерву банку (позивача у справі) заборгованість за кредитами фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців, про що письмово повідомлено боржників, відповідно до вимог Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою правління Національного банку України 01 червня 2011 року N 172 на виконання вимог пунктів 159.2 та 159.4 статті 159 розділу III Податкового кодексу України, при цьому кредитна заборгованість, зазначена в наведених вище протоколах зборів кредитного комітету, повинна бути відшкодована за рахунок боржників Товариства, яке в свою чергу продовжує роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості. Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента.

Оцінюючи спір у цій частині суди попередніх інстанцій застосували до спірних правовідносин положення статті 605 Цивільного кодексу України, за якими зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора, та дійшли висновку про те, що кредитна заборгованість, про яку йдеться в протоколах засідань кредитного комітету Товариства, не є прощеною та зобов'язання боржників по кредитним договорам з позивачем не припиняються, оскільки у банку залишається право вимагати повернення несплаченої суми кредиту.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що заборгованість, списана Банком за рахунок коштів страхового резерву, не є анульованою заборгованістю.

Посилання податкового органу на обов'язок кредитора повідомити боржника про анулювання йому суми заборгованості рекомендованим листом з повідомленням про вручення у межах спірних відносин є неприйнятним, оскільки такий спосіб повідомлення, як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, стосується саме повідомлень про анулювання боргу, а не про його списання за рахунок резерву банку. Крім того, умова про надіслання таких повідомлень рекомендованим листом з повідомленням про вручення встановлена в Податковому кодексі України вже після 01 липня 2012 року, тобто після прийняття рішення про списання сум заборгованості та направлення боржникам відповідних повідомлень.

Оцінюючи склад податкових правопорушень покладений в основу збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, суди попередніх інстанцій виходили із системного аналізу положень підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яка серед іншого передбачає, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, положень пункту 176.2 статті 176 цього кодексу, якою встановлений статус податкових агентів та їх обов'язки та положень підпункту 159.2.1 пункту 159.2 статті 159 кодексу, якою врегульовані питання формування зокрема банками резервів для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій, з огляду на який суд першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що дія підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України не розповсюджується на спірні правовідносини.

Суд зазначає, що списання заборгованості за рахунок страхового резерву Банку, безпідставно віднесено податковим органом до анульованого (прощеного) боргу платника податків.

Разом із тим, деталізація ознак списаної заборгованості як доходу, покладеного в основу збільшення (донарахування) податку зазначена податковим органом на стадії судового розгляду, актом індивідуальної дії, яким є податкове повідомлення - рішення підпункт «д» не вказаний взагалі, а об'єктом збільшення податку зазначений доход у вигляді заробітної плати, відтак склад податкового правопорушення на стадіях судового розгляду та під час прийняття спірного рішення є різними, що доводить відсутність (недоведеність), правову невизначеність складу податкового правопорушення покладеного відповідачем в основу прийняття рішення.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга позивача залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2014 року у справі № 825/4309/13-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер