Справа № 826/5690/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5690/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

секретаря Андрієнко Н.А.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 травня 2018 року, -

У с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 12.01.2017 року №, № про збільшення грошових зобов'язань.

В обгрунутвання вимог посилається на те, що відповідно до підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу сума боргу прощена (анульована) ПАТ «Укрсоцбанк» не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу відповідно до п. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу. Зокрема, на думку позивача, при визначенні розміру додаткового блага та визначення розрахунків податку на доходи фізичних осіб відповідач неправомірно використав в якості додаткового блага суму у розмірі 717 152,98 грн., яка позивачем не отримувалася, замість суми 72 163,02 грн.

Рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 15 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення умотивовано тим, що кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не зміна валюти зобов'язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, отже при прийнятті рішень податковий орган діяв відповідно до норм Податкового кодексу.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга умотивовано тими ж доводами, що і позовна заява. Окрім того, позивач вказує, що судом першої інстанції усупереч ст.ст. 161, 168, 257, 259, 260 КАС прийнято рішення про перехід із загального позовного провадження до спрощеного, що є порушенням норм процесуального права, яке тягне за собою скасування рішення відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 317 КАС.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження з 25 липня 2018 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що Державною податковою інспекцією у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору позивачем за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатом якої складено акт від 30.11.2016 №11088/26-52-13-06/НОМЕР_1.

З акут перевірки вбачається, що податковим органом встановлено порушення позивачем пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14, п. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік на суму 142 821,59 грн.; п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу та заниження ставки оподаткування при нарахуванні військового збору в результаті чого донараховано військовий збір за 2015 рік в сумі 10 757,29 грн.; п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1, п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу - не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.01.2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 178 696,99 грн. (за основним платежем 142 821,59 грн., за штрафним (фінансовими) санкціями 35 875,40 грн.) та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 13 446,61 грн. (за основним платежем 10 757,29 грн., за штрафним (фінансовими) санкціями 2 689,32 грн.).

Уважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Судом установлено, що між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір кредиту від 19.03.2008 №.

18.11.2015 року між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про припинення зобов'язань за договором кредиту від 19.03.2008 №, відповідно до якого загальна сума прощення (анулювання) боргу становить 717 152,98 грн., що є основною сумою боргу (неповернутого кредиту).

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» №321-VIII від 09 квітня 2015 року, положення якого набрали чинності 07 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу , слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Судом установлено, що анульована (прощена) по кредитному договору від 19.03.2008 № сума боргу 30 169,14 доларів США (еквівалент на дату анулювання боргу 717 152,98 грн.) є основною сумою заборгованості за кредитом (тілом кредиту), а тому правильним є висновок місцевого суду, що вказана сума у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2015 рік.

При цьому, як встановлено в ході розгляду справи, кредитором повідомлено позивача про прощення (анулювання) боргу шляхом підписання відповідної угоди про припинення зобов'язань, тобто дотримано умови, з якими положення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу пов'язують обов'язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.

Доводи позивача щодо поширення на анульовану банком суму положень пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу є необгрунтованими, позаяк відносно заборгованості по кредитному договору від 19.03.2008 № відсутні відповідні умови (зміна валюти зобов'язання за кредитом з іноземної валюти у гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої), за яких застосовуються вказані положення законодавства.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі №817/401/16, від 21 травня 2018 року у справі №820/7182/16, від 20 червня 2018 року у справі №804/4182/17.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції усупереч ст.ст. 161, 168, 257, 259, 260 КАС перейшов із загального позовного провадження до спрощеного, колегія суддів оцінює критично, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 257 КАС за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У частині 4 цієї статті наведений перелік обставин за яких справа не може бути розглянута у порядку спрощеного провадження.

З урахуванням категорії та складності даної справи, наявних в ній доказів, а також сталої практики Верховного Суду у цих правовідносинах, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо можливості розгляду справи в спрощеному провадженні.

При цьому, колегія суддів ураховує, що до спрощеного провадження місцевий суд перейшов у судовому засіданні 21 лютого 2018 року, після декількох відкритих судових засідань, заслуховування пояснень сторін та надання можливості учасникам справи надати додаткові пояснення та докази.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 34, 243, ч. 3 ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС.

Головуючий суддя - доповідач Я.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддя С.Б. Шелест

(Повний текст постанови складений 30 липня 2018 року.)