Справа № 205/2698/18
Суддя: Мовчан Д. В.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

24.07.2018 Єдиний унікальний номер 205/2698/18
Єдиний унікальний номер: 205/2698/2018
Номер провадження 2а/205/84/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

за участю: позивача - ОСОБА_1, відповідача - інспектор Махінько О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області сержанта поліції Махінько Олександра Борисовича про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду з вищеназваним адміністративним позовом про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 355568 від 10.04.2018 року, винесену інспектором 1 батальйону 1 роти УПП у Дніпропетровській області сержантом поліції Махінько Олександром Борисовичем, відповідно до якої на нього, Позивача, було накладено штраф у розмірі 255 грн. 00 коп., за порушення п.п.15.9 е Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вказана постанова є необґрунтованою, при розгляді справи відносно нього суб'єктом владних повноважень не були доведені та з'ясовані певні обставини справи, у зв'язку з чим така постанова підлягає скасуванню, а провадження по адміністративній справі відносно позивача - закриттю, у зв'язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідач інспектор 1 батальйону 1 роти УПП у Дніпропетровській області сержант поліції Махінько Олександр Борисович надав відзив на позов, в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що факт вчинення правопорушення позивачем є наявним та підтверджується наданими відповідачами доказами у вигляді відеозапису, а притягнення Позивача до адміністративної відповідальності відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства України.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.

Від Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції до суду надійшло клопотання про залучення такої особи у якості співвідповідача по справі. Відповідною ухвалою суду у задоволені такого клопотання було відмовлено, оскільки Позивачем не заявлено жодної позовної вимоги до такої особи. В межах даної адміністративної справи Позивачем оскаржуються дії інспектора патрульної поліції, як суб'єкта владних повноважень в розумінні ст. 3 КАС України, оскільки згідно до ст. 222 КУпАП він уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення відповідно до покладених на нього повноважень, є службовою особою органу державної влади, уповноваженою на виконання визначених функцій, а тому саме він є належним відповідачем за даним позовом.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити з мотивів, що викладені в адміністративному позові.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначивши що притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось правомірно, з урахуванням усіх обставин справи. В обґрунтування своєї позиції посилався на доводи, що викладені у відзиві на позовну заяву.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

Процесуальні дії у справі (вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

За вищевказаних обставин та вимог процесуального законодавства суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів.

ІV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що 10 квітня 2018 року Відповідачем по даній справі, інспектором 1 батальйону 1 роти УПП у Дніпропетровській області сержантом поліції Махінько Олександром Борисовичем, було винесено постанову серії ЕАА № 355568 (а.с.4, далі - Постанова). У вказаній постанові зазначено, що 22 лютого 2018 року о 13 год. 00 хв. позивач ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Мазда 6», д/н НОМЕР_1 на пр. Слобожанський, 1, у м. Дніпрі не виконав вимогу дорожнього знаку 15.9 «е», здійснив зупинку транспортного засобу на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.122 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено, що в даному випадку між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу правомірності притягнення Позивача, як водія транспортного засобу, до адміністративної відповідальності, та накладення на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до п.9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зазначена постанова, як акт індивідуальної дії, перевірялись судом на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Відповідно до п. 15.9 «е» ПДР України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків.

Суду відповідачем по справі було надано відеозапис з відеореєстратора, який досліджено судом під час розгляду справи. Із наданого відеозапису вбачається, що транспортний засіб за кермом якого знаходився позивач дійсно здійснив зупинку транспортного засобу на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів.

У судовому засіданні позивач в обґрунтування свого позову посилався на ту обставину, що така зупинка була вимушена, та сталась через несправність транспортного засобу.

Суд із цього приводу зауважує, що відповідно до вимог п. 15.14 ПДР України - у разі вимушеної зупинки на місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами п.п. 9.9-9.11 цих правил. Вимушена зупинка - це припинення руху транспортного засобу через його стан або небезпеку, створюється вантажем, який перевозиться, станом водія (пасажира) або перешкодою на дорозі.

У відповідності до п.п. 9.9 - 9.10 ПДР, аварійний світловий сигнал повинен бути увімкненим у разі вимушеної зупинки на дорозі. Разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані яка забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 метрів до транспортного засобу в населених пунктах і 40 метрів поза ними, у разі вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю доріг хоча б в одному напрямку не менше 100 метрів.

Разом із цим, із вказаного відеозапису вбачається, що автомобіль позивача знаходився та місці своєї зупинки без увімкнення аварійної світлової сигналізації та знаку аварійної зупинки.

З огляду на наведе, суд вважає, що вказаним відеозаписом, який долучений до матеріалів даної адміністративної справи, спростовуються зазначені твердження позивача, вказані ним в позовній заяві.

Суд також зауважує, що відповідачем розгляд адміністративної справи відносно позивача за клопотанням останнього було відкладено з 22 лютого 2018 року до 10 квітня 2018 року, у зв'язку із чим позивач об'єктивно мав достатньо часу підготувати та надати відповідні докази суб'єкту владних повноважень, та скористатись правничою допомогою. Однак, ані відповідачеві ані суду будь-яких належних та допустимих доказів на обґрунтування вказаного ствердження про несправність транспортного засобу, обставину вимушеної зупинки на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів сторона позивача так і не надала.

Відповідно до приписів ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.4 ст.73 КАС України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно ст. 96 КАС України визначено, що речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст.99 КАС України зазначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електроні документи (тестові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео, та звукозаписи тощо).

За приписами статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач надав до суду докази в розумінні ст. 251 КУпАП, що підтверджують наявність складу правопорушення в діях позивача.

При цьому судом першої інстанції не виявлено будь-яких порушень відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 280 КУпАП, форма та зміст постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема нормам КУпАП. А тому суд також критично відноситься до доводів позову щодо порушення відповідачем вказаних норм КУпАП.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що вказана спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення була ухвалена відповідачем з урахуванням принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: вона (постанова) прийнята обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення, характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Приймаючи до уваги наведене, суд не встановлює наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови, а тому доходить висновку, що в задоволені позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до змісту ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КУпАП. Відповідно до приписів ст. 293 КУпАП в разі оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності орган (посадова особа) при перевірці законності та обґрунтованості винесеної постанови може прийняти рішення про залишення постанови без змін.

VІ. Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь відповідача та звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 126, 251, 252, 254, 256, 258, 280, 285, 287, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 20, 77, 78, 90, 242, 243, 244, 246,286 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області сержанта поліції Махінько Олександра Борисовича про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - відмовити.

2. Постанову серії ЕАА № 355568 від 10.04.2018 року, винесену інспектором 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області сержантом поліції Махінько Олександром Борисовичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп., за порушення п.15.9 е Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - залишити без змін.

3. Судові витрати по справі компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д.В. Мовчан