Справа № 806/2824/18
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року м. Житомир справа № 806/2824/18

категорія 10.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, про визнання протиправною відмови, зобов'язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, -

встановив:

13.06.2018 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, у якому він просить визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у прийнятті рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомогу на підставі висновку Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 15.03.2018 та зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти у місячний строк рішення щодо призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, з урахуванням його безумовного права на таку допомогу у зв'язку із встановленням інвалідності 3 групи з 20.02.2018, внаслідок захворювань, пов'язаних з проходженням служби в органах внутрішніх, справ згідно з висновком Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 15.03.2018, відповідно до Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив службу в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, звільнений зі служби за у відставку за віком. 28.02.2018 згідно з огляду МСЕК позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 20.02.2018, внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. 05.03.2018 позивач звернувся у встановлений строк з заявою та необхідними документами до УМВС України в Житомирській області з метою отримання одноразової грошової допомоги. За висновком УМВС України в Житомирській області позивачу призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 264300,00 грн. Вказаний висновок було направлено на адресу відповідача, однак відповідач відмовив у його затвердженні на підставі п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850, оскільки відповідно до п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі - Порядок № 850) на тій підставі, що з дати первинного огляду МСЕК - 11.07.2005 до повторного огляду - 20.02.2018 пройшло більше 2 років, тому це суперечить вимогам п. 4 Порядку № 850 та не дає позивачу права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 18.06.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

10.07.2018 за № 12/6-3267 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 32-35). В обґрунтування заперечень вказав, що між первинним оглядом МСЕК від 11.07.2005 та повторним від 20.02.2018 пройшло більше 2 років, що перевищує передбачений п. 4 Порядку № 850 дворічний термін, що не дає позивачу права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. У зв'язку з перебуванням головуючого судді у відпустці з 09.07.2018 до 27.07.2018 розгляд справи призначений на 03.08.2018.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області до 28.02.2005, звільнений у відставку за віком відповідно до витягу з наказу начальника УМВС України в Житомирській області від 28.02.2005 № 34 о/с (а.с. 16).

В матеріалах справи є свідоцтво про хворобу військово-лікарської комісії УМВС України в Житомирській області від 25.04.2005 № 186/49, яким встановлено, що отримана позивачем низка захворювань - ТАК, пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 17-19).

Відповідно до довідки Житомирської обласної МСЕК серія ЖИА № 001042 11.07.2005 позивачу встановлено 20 відсотків втрати працездатності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 20).

При цьому, як видно з довідки HACK ОРАНТА від 05.03.2018 № 0690-06-05/216 у зв'язку з встановленням часткової втрати працездатності позивачу жодних компенсаційних виплат або допомоги не проводилося (а.с. 21).

28.02.2018 Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 позивачу встановлено 3 групу інвалідності з 20.02.2018, внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, згідно з довідкою Житомирської обласної МСЕК №2 серія 12 ААБ № 027753 від 28.02.2018 (а.с. 22).

05.03.2018 позивач звернувся до УМВС України в Житомирській області з заявою на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» та п. 3 Порядку № 850 (а.с. 23).

15.03.2018 УМВС України в Житомирській області склало висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 264300,00 грн (а.с. 24).

Вказаний висновок УМВС України в Житомирській області подало до Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України.

Листом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 29.05.2018 № 791/29/105/05-2018 за підписом голови ліквідаційної комісії Мамульчика А.М., повідомлено позивача, що у Департаменті фінансово-облікової політики МВС України матеріали ОСОБА_1 з питання призначення одноразової грошової допомоги розглянуто та повернуто як такі, що не відповідають вимогам законодавства, оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, за умовами п. 4 Порядку № 850, що не дає позивачу права на отримання грошової допомоги у більшому розмірі (а.с. 25).

Вважаючи відмову МВС України у призначені одноразової грошової допомоги протиправною, позивач, звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Перевіряючи дії відповідача на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 23 Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ "Про міліцію" (далі - Закон України № 565-ХІІ) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної статті затверджено Порядок № 850.

Згідно з п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги, є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п. 2 Порядку № 850).

Відповідно до п. 7-9 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, після надходження передбачених Порядком № 850 документів МВС України зобов'язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову у призначенні вказаної грошової допомоги.

Однак, судом встановлено, що відповідач не прийнявши за результатом розгляду документів про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, жодного з зазначених вище рішень всупереч п. 9 Порядку № 850, листом від 29.05.2018 № 791/29/105/05-2018 повернув матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 без прийняття будь-якого рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спосіб, у який відповідач розглянув заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІІ групи інвалідності Законом України № 565-ХІІ та Порядком № 850 не передбачений.

А тому враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмови МВС України щодо неприйняття рішення у нарахуванні позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем рішення щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги не приймалося.

Проте з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З 07.11.2015 набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" (далі - Закон України № 580-VІІІ), згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

Пунктом 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 580-VІІІ встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Пунктом 4 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 580-VІІІ встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, при розгляді даної адміністративної справи суд прийшов до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог, для ефективного захисту прав позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності МВС України щодо неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України, а також у зв'язку з неприйняттям МВС України рішення передбаченого п. 9 Порядку № 850 - шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути та прийняти відповідно до законодавства по заяві ОСОБА_1 рішення щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 у справі № 822/1579/17, від 13.02.2018 у справі № 808/1866/16 та від 13.02.2018 у справі № 806/845/16.

За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 20.02.2018 внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з'ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.

Відтак, суд вважає, що вимогу позивача про зобов'язання відповідача прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності третьої групи та виплати зазначеної допомоги, слід залишити без задоволення.

Як передбачає ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд приходить до переконання, що наявні усі підстави для часткового задоволення адміністративного позову шляхом - визнання протиправною бездіяльності МВС України щодо неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України та зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути та прийняти рішення відповідно до законодавства по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відповідно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у сумі 352,40 грн.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (вул. Старий бульвар, 5/37, м. Житомир, 10001, ) про визнання протиправною відмови, зобов'язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 про нарахування одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 20.02.2018 у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах Міністерства внутрішніх справ України.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути та прийняти рішення відповідно до законодавства по заяві ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 20.02.2018, у зв'язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах Міністерства внутрішніх справ України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України судові витрати зі сплати судового збору у сумі 352,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено: 3 серпня 2018 року.

Суддя О.В. Єфіменко