Справа № 810/3868/17
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2018 року

Київ

справа №810/3868/17

касаційне провадження №К/9901/40275/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства «Сорт» (далі - Підприємство) на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 (суддя - Головенко О.Д.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018 (головуючий суддя - Шелест С.Б., судді - Кузьмишина О.М., Твердохліб В.А.) у справі за позовом Приватного підприємства «Сорт» до Головного управління ДФС у Київській області (далі - Управління) про визнання протиправними та скасування наказу і податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Підприємство звернулось до суду із позовом до Управління, у якому просило: визнати протиправним та скасувати наказ від 29.9.2017 № 1760 «Про проведення фактичних перевірок» в частині проведення фактичної перевірки Підприємства; визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.10.2017 №.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Підприємство послалося на те, що: в порушення вимог підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України оспорюваний наказ не містить інформації про суб'єкта перевірки, мету та підстави для проведення перевірки, дати початку та її тривалості, а також у наказі та додатку відсутня інформація яким шляхом та від якого саме державного органу чи органу місцевого самоврядування надійшла інформація, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи; податковий орган застосував до Товариства адміністративно-господарські санкції із порушенням строків, визначених статтею 250 Господарського кодексу України.

Київський окружний адміністративний суд постановою від 27.11.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018, у задоволенні позову відмовив.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що: позивач допустив посадових осіб податкового органу до проведення перевірки, а відтак погодився на її проведення; перевіркою встановлено неоприбуткування готівкових коштів у загальній сумі 100000,00 грн. у касовій книзі згідно прибуткового касового ордеру; з дня виявлення порушення не минуло шести місяців, а також не минув рік з дня вчинення порушення.

Підприємство оскаржило рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який ухвалою від 12.04.2018 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Підприємства та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що: наказ та направлення на перевірку не були вручені директору Підприємства до початку перевірки; згідно Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 № 1728-VIII з 1 січня до 31 грудня 2017 року встановлено мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю), планових заходів із здійснення державног нагляду (контролю) у сфері господарськиї діяльності.

У відзиві на касаційну скаргу Управління просить залишити її без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 26.07.2018 визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи та призначив попередній розгляд справи на 31.07.2018.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

29.09.2017 начальник Управління прийняв наказ № 1760 «Про проведення фактичних перевірок», у додатку до якого було визначено перелік суб'єктів господарювання для проведення фактичних перевірок, у тому числі і Підприємство, підставу - підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, вид - фактична перевірка, дату початку перевірки - 09.10.2017.

У справі, що розглядається, суди встановили, що 09.10.2017 о 14:30 год. директору Підприємства були пред'явлені службові посвідчення та направлення на перевірку та вручено копію наказу на перевірку, що підтверджується його підписом на направленнях на перевірку від 09.10.2017 №№ 5449 та 5450.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.32 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 статті 80 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Перелік обставин, за наявності яких контролюючий орган може призначити документальну позапланову перевірку, передбачено пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Пунктом 80.5 статті 80 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок визначені у статті 81 Податкового кодексу України.

Відповідно до абзаців першого-п'ятого, сьомого пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Згідно з пунктом 80.7 статті 80 статті 81 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Як встановили суди попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, наказ Управління від 29.09.2017 № 1404 відповідає вказаним вище вимогам, направлення на перевірку та копія наказу були вручені директору Підприємства під розписку до початку перевірки, а посадових осіб контролюючого органу було допущено до проведення фактичної перевірки.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вказує, що посилання Підприємства на окремі дефекти наказу про призначення фактичної перевірки є безпідставними, оскільки відсутність або неповнота посилань на конкретні джерела отримання податкової інформації не повинні розглядатися як підстава для визнання наказу протиправним, якщо зі змісту такого наказу видається за можливе ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для проведення відповідної перевірки.

Доводи позивача щодо невручення директору Підприємства до початку перевірки під розписку копії наказу на перевірку та направлень спростовуються матеріалами справи, з урахуванням того, що будь-яких доказів на підтвердження відсутності директора 9 та 10 жовтня 2017 року скаржник до касаційної скарги не додав. Посилання скаржника на Закон України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є безпідставними, оскільки положеннями статті 2 цього закону встановлено, що мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) стосується планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, тоді як перевірка Підприємства була фактичною, а не плановою.

Суди встановили, що 12.02.2017 директор Підприємства утримав у банку готівкові кошти у сумі 100000,00 грн., які не оприбуткував у касі підприємства шляхом оформлення прибуткового касового ордеру та здійснення відповідного запису у касовій книзі, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами: випискою банку, копією касової книги та письмовими поясненнями бухгалтера.

Визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій віднесено до повноважень НБУ (пункт 6 статті 33 Закону України «Про Національний банк України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637 затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з абзацами першим, другим пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

За визначеннями, наведеними у пункті 1.2 Положення про ведення касових операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), касова книга - це документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі; касовий ордер - це первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.7 Положення про ведення касових операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), приймання одержаної з банку готівки в касу та видача готівки з каси для здавання її до банку оформляються відповідними касовими ордерами (прибутковим або видатковим) з відображенням такої касової операції в касовій книзі.

Згідно з абзацом 1 пункту 4.2 Положення про ведення касових операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі (додаток 5).

За змістом абзацу 1 пункту 4.3 Положення про ведення касових операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), записи в касовій книзі проводяться касиром за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі.

Абзацом третім статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Ураховуючи викладене вище, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави Положення про ведення касових операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. Невиконання будь-якої із цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність згідно абзацу третього статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, доводи Підприємства, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у постанові Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 та постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018, оскільки суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні його касаційної скарги слід відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Підприємства підлягає залишенню без задоволення, а постанова Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Сорт» залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

І.Я.Олендер

Т.М. Шипуліна