Справа № 1740/1923/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2018-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
03 серпня 2018 року м. Рівне №1740/1923/18
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринець Д.Є., після одержання позовної заяви
доЯворницького районного відділу державної виконавчої служби Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинення певних дій, -
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Яворницького районного відділу державної виконавчої служби Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинення певних дій.
Пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Так ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.07.2018 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання суду:
1) адміністративного позову, форма та зміст якого відповідає вимогам ст.160 КАС України;
2) клопотання про поновлення строку звернення до суду де вказати підстави на обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду та надати відповідні докази;
3) документа про сплату судового збору за належними реквізитами, або належні та допустимі докази, що позивач звільнений від оплати судового збору;
4) зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
5) уточнити позовні вимоги та конкретно визначити учасників спору.
На виконання вимог ухвали суду 01.08.2018 позивачем було подано заяву до якої долучено новий примірник позовної заяви, який також не відповідає вимогам встановленим ст.160 КАС України, зокрема не вказано ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України щодо відповідача, відомі номери засобів звязку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти щодо відповідача та третьої особи.
У позовній заяві позивач покликається на те, що відповідно п.6 ч.1 ст. Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Однак суд не погоджується з доводами позивача оскільки в даному випадку позивач оскаржує бездіяльність співробітників Яворівського районного відділу державної виконавчої служби щодо виконання виконавчого провадження №54517353 та №54517518 та просить зобов'язати їх вчинити певні дії. Суд дійшов висновку, що ця категорія спору не пов'язана з справами про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а отже позивачу належало сплатити судовий збір про що і було зазначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.
Так, суддею встановлено, що адміністративний позов надійшов до Рівненського окружного адміністративного суду 12.07.2018. Позивач зазначає, що 10 травня 2018 року через поштову службу вона отримала письмове повідомлення із Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області з якого дізналась про те, що державним виконавцем в межах виконавчих проваджень №54517353 та №54517518 здійснюються ряд дій та заходів, які, на її думку, містять ознаки тривалої бездіяльності. В зв'язку з чим 04.06.2018 вона звернулась до Апеляційного суду Рівненської області зі скаргою на дії (бездіяльність) та рішення працівників Яворівського районного відділу ДВС, щодо виконавчих проваджень №54517353 та №54517518. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 08.06.2018 їй було відмовлено у прийнятті скарги та відкритті провадження за аналогічними вимогами.
Позивач просила визнати причини пропуску строку поважними та поновити строк для подання позовної заяви про визнання протиправною бездіяльності співробітників ДВС оскільки вона не мала можливості у встановлений термін подати позовну заяву до Рівненського окружного адміністративного суду в зв'язку з хворобою, поїздкою за межі проживання, а також поданням скарги до Апеляційного суду Рівненської області.
Позивач так само як і при первісному поданні позовної заяви будь-яких конкретних даних щодо обставин і причин такого пропуску не надала так само як і не надала належні докази на підтвердження обставин зазначених в клопотанні про поновлення строку звернення до суду. ОСОБА_1 долучила лише копію посвідчення інваліда ІІІ групи та копію епікризу за 2015 рік.
Вирішуючи питання щодо поновлення строку звернення до суду суд бере до уваги, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Відповідно ч.1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Таким чином, правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватись лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.
Частиною другою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено спеціальні строки звернення до суду. Так, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути оскаржено у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, а щодо оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк.
Дана норма означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною другою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням.
Додатково суд звертає увагу при вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду і на практику Європейського суду з прав людини. Так, у справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії, суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
У справі Пономарьов проти України Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Тому, при визначенні початку цього строку суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Суд дійшов висновку, що з моменту отримання ОСОБА_1 10.05.2018 повідомлення із Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області вона дізналась про те, що державним виконавцем в межах виконавчих проваджень №54517353 та №54517518 здійснюються ряд дій та заходів, які, на її думку, містять ознаки тривалої бездіяльності, отже з цього моменту вона дізналась або мала дізнатись про порушення своїх прав та інтересів.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа ОСОБА_2 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Беручи до уваги вищевикладені обставини та керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд вважає, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду визначений ч. 2 статті 287 КАС України з цим позовом та з поданої позовної заяви і доданих до неї матеріалів не встановив підстав для поновлення строку.
Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.
Тобто, внаслідок пропущення строків звернення до адміністративного суду для позивача настають негативні юридичні наслідки.
Згідно ч. 2 ст. 123 КАС України, яка визначає наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Водночас, слід звернути увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах Осман проти Сполученого королівства від 28.10.1998 та Креуз проти Польщі від 19.06.2001. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У зв'язку з наведеним, повернення позовної заяви не є порушенням права позивача на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
Суд бере до уваги також те. що строк звернення до суду з цим позовом був пропущений ще до звернення ОСОБА_1 до Апеляційного суду Рівненської області із скаргою на дії та рішення державної виконавчої служби.
З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивач пропустила строк звернення до суду з цим позовом.
Крім того суд бере до уваги, що позивач не уточнила позовні вимоги і учасників спору, а так само як і при первісному поданні позовної заяви просила визнати протиправною бездіяльність та зобов'язати вчинити певні дії співробітників Яворівського районного відділу ДВС незаконною.
Відповідно до п.1 ч.4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Отже позовну заяву слід повернути позивачеві.
Керуючись статтями 169, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Суддя Махаринець Д.Є.