Справа № 826/9220/16
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9220/16 Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Запорізької обласної ради, Комунального закладу "Санаторій медичної реабілітації "Глорія" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом Приморської міської ради Приморського району Запорізької області до Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, треті особи: Комунальний заклад "Санаторій медичної реабілітації "Глорія" Запорізької обласної ради, Запорізька обласна рада, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дочірнє підприємство "Пансіонат "Дорожник" Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання протиправними дій та скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Приморська міська рада Приморського району Запорізької області, (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України (далі - відповідач),треті особи: Комунальний заклад «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради, (далі - третя особа-1, Санаторій), Запорізька обласна рада, (далі - третя особа-2), ОСОБА_2, (далі - третя особа-3, ОСОБА_2),ОСОБА_3, (далі - третя особа-4, ОСОБА_3), ОСОБА_4, (далі - третя особа-5, ОСОБА_4), ОСОБА_5, (далі - третя особа-6, ОСОБА_5), Дочірнє підприємство «Пансіонат «Дорожник» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», (далі - третя особа-7, ДП «Пансіонат «Дорожник» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»), про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25962739, на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1;

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25962739, на земельну ділянку;

- визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття рішення, індексний номер 26683577, про державну реєстрацію права господарського відання за Санаторієм на земельну ділянку;

- скасування рішення про державну реєстрацію права господарського відання за Санаторієм на земельну ділянку.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Запорізька обласна рада, Комунальний заклад "Санаторій медичної реабілітації "Глорія", не погодившись з рішенням суду, подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг вказують на те, що розгляд справи в суді першої інстанції здійснено неповноважним складом суду. Також посилаються на те, що Окружним адміністративним судом міста Києва не надано оцінки відсутності порушень з боку відповідача прав свобод та інтересів позивача здійсненням державної реєстрації прав на земельну ділянку за Запорізькою обласною радою та санаторієм. Крім того наголошують, що судом першої інстанції по суті вирішено спір про право власності на земельну ділянку.

З цих та інших підстав апелянти вважаю, що оскаржуване рішення суду прийняте за неповно встановлених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, гідно з матеріалами реєстраційної справи №48, 09.11.2015 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченком О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25962739, згідно з яким, проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 за суб'єктом: Територіальною громадою сіл, селищ, міст Запорізької області в особі Запорізької обласної ради, податковий номер 20507422.

02.12.2015 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Радченко А.Л. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 26683577, згідно з яким, проведено державну реєстрацію іншого речового права - права господарського відання на вище вказану земельну ділянку за Комунальним закладом «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради, податковий номер 02005154.

Вважаючи дії та перелічені рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду із позовом. Позивач зазначив, що протиправними діями та рішеннями державних реєстраторів завдано шкоди інтересам територіальної громади м. Приморськ, фізичних та юридичних осіб.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 2, ст. 4 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Державній реєстрації прав підлягають 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то, в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з метою реєстрації права власності на земельну ділянку та права господарського відання на неї, Запорізька обласна рада звернулася до органу державної реєстрації із відповідним пакетом документів.

За результатами розгляду поданих для проведення державної реєстрації документів, державними реєстраторами проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, а згодом і державну реєстрацію права господарського відання.

В той же час, судом першої інстанції встановлено, що на час проведення державної реєстрації прав на земельну ділянку треті особи 3-7 були власниками нерухомості, розташованої на земельній ділянці, інформація про що містилася в Державному реєстрі прав, відповідно до витягів з реєстру, що не було враховано державними реєстраторами при проведенні державної реєстрації.

Згідно зі ст. 18 Закону, (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), свідоцтво про право власності є підтвердженням виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Судом першої інстанції встановлено, що право власності на земельну ділянку зареєстровано на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_3, виданого 01.01.1980 р. відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 19 Закону, (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Підставою виникнення права власності на земельну ділянку зазначено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 р. №5245-VI.

Також у матеріалах реєстраційної справи міститься копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.11.2009 р. серії НОМЕР_2, згідно з яким, Територіальній громаді сіл, селищ, міст Запорізької області в особі Запорізької обласної ради на праві спільної комунальної власності належить комплекс будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону, (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.

Окружним адміністративним судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що державними реєстраторами при проведенні державної реєстрації прав на земельну ділянку за Запорізькою обласною радою, а згодом і за Санаторієм, не було враховано, що треті особи 3-7 були власниками нерухомості на такій земельній ділянці, у зв'язку з цим, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про порушення державними реєстраторами вказаних норм законодавства при здійсненні такої реєстрації.

В той же час колегія суддів відхиляє твердження Запорізької обласної ради, Комунального закладу "Санаторій медичної реабілітації "Глорія", викладених в апеляційних скаргах про те, що позивачем не наведено аргументованих пояснень з приводу прав, свобод та інтересів, які порушені при здійсненні державної реєстрації прав на земельну ділянку за Запорізькою обласною радою та санаторієм, оскільки дана земельна ділянка знаходиться на території міської ради та входить в межі міста Приморськ.

Стосовно доводів апелянтів щодо ухвалення судом першої інстанції рішення, яким по суті вирішено спір про право власності на земельну ділянку, судова колегія звертає увагу на наступне.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина друга статті 4 КАС).

З наведеного випливає, що КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Предметом позовних вимог у цій справі є визнання протиправними дій, а також скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про державну реєстрацію права господарського відання, прийнятих державним реєстратором відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Спір обґрунтовується протиправністю дії та рішення державного реєстратора у зв'язку з недотриманням положень вказаного Закону та пов'язаний з реалізацією державним реєстратором владно-управлінських функцій.

При цьому, дослідженню у цій справі підлягають владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності та права господарського відання прийняті/вчинені відповідачем як суб'єктом владних повноважень.

Обставинами, які підлягали доказуванню у цій справі, є виключно питання дотримання процедури реєстрації права власності та права господарського відання та законність оскаржуваних рішень. Відтак спір належить до адміністративної юрисдикції.

Крім того, колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апелянтів про ухвалення судом першої інстанції рішення неповноважним складом суду, оскільки вказана справа мала б розглядатися суддею одноособово.

Так, пунктом 10 частини 1 Перехідних положень КАС України в чинній редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

КАС України передбачає, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження: загального або спрощеного.

Частиною 1 ст. 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Положеннями частини 2 статті 33 КАС України передбачено, що будь-яку справу, що відноситься до юрисдикції суду першої інстанції, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів, крім справ, які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження.

В той же час, відповідно до ч.13 ст. 31 КАС України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, визначених цим Кодексом.

Враховуючи те, що провадження у справі відкрито до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, та визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи, судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність порушень Окружним адміністративним судом міста Києва норм процесуального права під час розгляду справи та ухвалення судом першої інстанції рішення по суті позовних вимог.

Інші доводи апеляційних скарг спростовуються вищевикладеним та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційних скарг Запорізької обласної ради, Комунального закладу "Санаторій медичної реабілітації "Глорія" не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 28 березня 2018 року та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Запорізької обласної ради, Комунального закладу "Санаторій медичної реабілітації "Глорія" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 03.08.2018 року.