Справа № 455/1460/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/5098/18

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Кухтея Р.В., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судових засідань Сідельник Г.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Львівської митниці ДФС, виконувача обов'язків заступника начальника Львівської митниці ДФС про визнання незаконною та скасування постанови про порушення митних правил,

суддя(і) у І інстанції Ніточко Л.Й.,

час ухвалення рішення 9 год. 52 хв.,

місце ухвалення рішення м. Старий Самбір,

дата складення повного тексту рішення 15 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

5 грудня 2017 року ОСОБА_8 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Львівської митниці ДФС від 28 листопада 2017 року, якою його було визнано винним у вчиненні порушення митних правил за частиною 3 статті 481 Митного кодексу України (далі - МК) та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 травня 2018року у справі № 455/1460/17 позов було задоволено. Скасовано постанову Львівської митниці ДФС від 28 листопада 2017 року у справі про порушення митних правил № 5537/20900/17, а справу вирішено надіслати на новий розгляд до Львівської митниці ДФС. Окрім того, вирішено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС на користь держави 704,80 грн. судового збору.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що виявлені у ході судового розгляду порушення та розбіжності у матеріалах справи про порушення митних правил № 5537/20900/17 не дозволяють зробити однозначний висновок щодо винуватості чи невинуватості позивача у інкримінованому йому порушенні вимог митного законодавства.

У апеляційній скарзі відповідач Львівська митниця ДФС просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 ввіз на митну територію України транспортний засіб особистого користування та не вивіз його в установлений законодавством термін, перевищивши встановлений строк тимчасового ввезення більше, ніж на десять діб, чим вчинив порушення митних правил, передбачене частиною 3 статті 481 МК. При цьому стверджує, що права позивача відповідачем не були порушені, оскільки він розуміє українську мову, а також був присутній на розгляді справи 28 листопада 2017 року. Крім того, скаржник звертає увагу апеляційного суду, що звільнений від сплати судового збору.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 та частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, 26 жовтня 2017 року державним інспектором відділу митного оформлення № 1 митного поста «Смільниця» Львівської митниці ДФС Муляр Н.С. було складено протокол про порушення митних правил № 5537/20900/17 в присутності особи, що притягується до відповідальності - громадянина Італії ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, непрацюючого, проживає: «АДРЕСА_1. У протоколі зазначено, що 26 жовтня 2017 року близько 13 год. 01 хв. позивач прямував у приватну поїздку з України до Польщі через пункт пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС смугою спрощеного митного контролю «Зелений коридор» легковим автомобілем марки «PEUGEOT BOXER», реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN - код НОМЕР_2, як пасажир. Під час митного контролю було з'ясовано, що ОСОБА_8 відповідно до інформації, що міститься в автоматизованій системі митного оформлення АСМО «Інспектор» та ЄАІС Департаменту митної справи ДФС, ввіз на митну територію України 12 липня 2016 року о 19:16 через пункт пропуску «Смільниця-Кросценко» митного поста «Смільниця» Львівської митниці ДФС автомобіль марки «OPEL FRONTERA», реєстраційний номер НОМЕР_3, VIN-код № НОМЕР_4. Станом на 26 жовтня 2017 року в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС відсутня інформація щодо вивезення транспортного засобу марки «OPEL FRONTERA», реєстраційний номер НОМЕР_3, VIN-код НОМЕР_5 за межі митної території України.

Відносно позивача 28 листопада 2017 року заступником начальника Львівської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_6 винесено постанову в справі про порушення митних правил № 5537/20900/17, якою визнано ОСОБА_8 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 481 МК, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Відповідно до статті 489 МК, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 487 МК передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно положень статті 498 МК, особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, посадовою особою, якою вирішувалось питання про притягнення до відповідальності ОСОБА_8, як громадянина іноземної держави, не було забезпечено право особи на користування послугами перекладача, що фактично позбавило його права на справедливий та всебічний розгляд його справи.

Окрім того, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що у справі про порушення ОСОБА_8 митних правил наявні неточності та розбіжності у зафіксованих відомостях як щодо особи позивача, так і щодо транспортного засобу, на якому він пересувався через митний кордон України, що не дозволяє зробити беззаперечні висновки щодо обставин справи та наявності вини ОСОБА_8 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 481 МК.

Пунктом 2 частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

За таких обставин, з огляду на встановлені судом першої інстанції у матеріалах справи про порушення митних правил № 5537/20900/17 недоліки, суд апеляційної інстанції погоджується із необхідністю скасування оскаржуваної постанови від 28 листопада 2017 року та направлення самої справи про порушення митних правил на новий розгляд до Львівської митниці ДФС.

Разом з тим, на думку апеляційного суду, слід погодитись з доводами скаржника щодо стягнення судом першої інстанції з відповідача судового збору.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Зокрема, Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Частина друга статті 3 цього ж Закону містить перелік об'єктів, за які не справляється судовий збір, а його стаття 5 - перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг, а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.

Як слідує з матеріалів справи, предметом позовних вимог у даній справі є оскарження постанови митного органу у справі про порушення митних правил, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі частини 3 статті 481 МК.

Відповідно до статті 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

Згідно із частиною 1 статті 529 МК постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. У той же час питання сплати судового збору МК не врегульовано.

Відповідно до статті 487 МК провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 4 статті 288 КУпАП визначено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Визначальним у цій нормі є припис (веління) про те, що у разі незгоди і оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа, яка її оскаржила, не обтяжується обов'язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах.

У частині четвертій статті 288 КУпАП видом платежу, від якого звільняються особи, що оскаржують постанову про накладення адміністративного стягнення, встановлено державне мито. На час виникнення спірних правовідносин, що є предметом цього перегляду, за звернення до суду у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління сплачують інший вид платежу - судовий збір, правові засади справляння якого, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, як зазначено вище, встановлені Законом України «Про судовий збір».

За Декретом Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито» (у редакцій, чинній до набрання чинності Законом України «Про судовий збір») державне мито справлялося із: 1) позовних заяв, заяв (скарг) у справах окремого провадження, з апеляційних скарг на рішення судів і скарг на рішення, що набрали законної сили. Цей нормативний акт не містив положень про сплату державного мита як особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, так і органом (посадовою) особою, яка прийняла таку постанову.

З 11 листопада 2011 року набрав чинності Закон України «Про судовий збір», який із цієї дати не припинив дію законодавчих актів, які передбачали пільгу щодо сплати судового збору за подання заяви про розгляд в порядку адміністративного судочинства окремих видів рішень органів державної влади, як-то правила частини четвертої статті 288 Кодексу України про адміністративне правопорушення, або обмежив можливість прийняття таких актів у майбутньому.

Таким чином, у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення позивач звільняється від сплати судового збору.

Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він є рівноправною стороною в адміністративній справі.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про покладення на відповідача обов'язку зі сплати судового збору у справі про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил не ґрунтується на правильному застосуванні норм права.

У відповідності до приписів статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Підсумовуючи наведене, на думку апеляційного суду, правових підстав для стягнення з Львівської митниці ДФС судового збору у суду першої інстанції не було, а отже у цій частині рішення суду слід скасувати.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 250, 272, 286, 308, 311, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити частково.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 травня 2018 року у справі № 455/1460/17 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці ДФС на користь держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору скасувати.

У решті рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 травня 2018 року за лишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Р.В.Кухтей

В.Б.Хобор

Постанова у повному обсязі складена 6 серпня 2018 року.