Справа № 243/4258/18
Суддя: Кузнецов Р. В.
Дата ухвалення: 2018-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/243/160/2018
Справа № 243/4258/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1-ої роти Управління патрульної поліції в містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Бабенка Дмитра Валерійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до інспектора 1-ої роти УПП в містах Краматорську та Слов'янську ДПП лейтенанта поліції Бабенка Д.В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 07 травня 2018 року відносно нього відповідачем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія: БР № 965150. У вказаній постанові зазначено, що 07 травня 2018 року о 22 год. 05 хв. в м. Слов'янськ на перехресті вулиць Сільзаводська та Генерала Матвієва позивач порушив правила користування попереджувальними сигналами при зміні напрямку руху, а саме, повертаючи ліворуч, не подав сигнал світловим показником повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 ПДР України, та чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Постановлено застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Вважає, що вказана постанова про накладення адміністративного стягнення була складена з порушенням вимог чинного законодавства, крім того адміністративне правопорушення він не вчиняв, оскільки не знаходився у зазначених дату і час на цьому перехресті. Крім того, перехрестя таких вулиць у м. Слов янськ не існує. У зв'язку із чим дана постанова є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Так, відповідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол. Випадки, коли протокол не складається, закріплені у ст. 258 КУпАП, проте у даному випадку вони не можуть бути застосовані, адже у ст. 258 зазначено, що уразі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, відсутність протоколу про адміністративне правопорушення є порушенням ст. 254, 256.

Оскаржувана постанова суперечить ст. ст. 33, 34, 280, 283 КУпАП, оскільки при її винесенні не було враховано майнового стану позивача, обставин, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, не було з'ясовано, чи вчинялось адміністративне правопорушення, не були з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Так, поліцейським не взято до уваги, що позивач міг керуватись п. 9.3 ПДР України, не були надані чіткі докази його провини. Пояснення позивача щодо даної ситуації поліцейським не були вислухані.

Згідно із ст. 9 КУпАП, визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок,... На підставі ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, що вчинила адміністративне правопорушення.

Оскільки позивач не вчиняв дій, які підпадають під сферу вищенаведених актів, то притягати його до адміністративної відповідальності є незаконним.

На підставі ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно із ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно покладених на неї завдань 1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень. Таким чином, у даному випадку накладення адміністративного стягнення суперечить чинному законодавству.

Відповідно до п. 24 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник.

До спірної постанови про накладення адміністративного стягнення, як докази додаються запис з відеореєстраторів № 00043 та 00046, на яких неможливо ідентифікувати автомобіль, та момент скоєння правопорушення.

Використавши відео, як доказ при винесенні постанови Бабенко Д.В. порушив ч. 2 ст. 18 Закону Украйні «Про національну поліцію». Також, використання відео як фактичних доказів при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, суперечить Наказу № 33 від 01 березня 2010 року «Про затвердження Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху», де наводиться перелік технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, яким повинні керуватись працівники поліції згідно з Положенням статті 4 розділу XI Закону України «Про національну поліцію».

Зазначив, що при ознайомленні з відео файлом наданим співробітниками поліції він помітив порушення водієм автомобіля поліції п. 10.7 ПДР України, а саме: г) за видимості дороги менше 100 м хоча б в одному напрямку, не відреагувавши на правопорушення вчинене водієм автомобіля поліції Бабенко Д.В. порушив також п. 1 ст. 1; п .1 ст. 3; п.5 ст. 7; п. 1 ст. 8; п. 1 ст.12; п. 1 п. 2 ст. 18 ЗУ «Про Національну поліцію».

Крім того вносячи до спірної постанови завідомо не вірні дані, а також складаючи завідомо не вірні документи, відповідач Бабенко Д.В. порушив ст. 356, ч. 1ст. 365, ч. 1 ст. 366, та ч. 1 ст. 367 КК України.

У зв'язку із наведеним, просив суд скасувати постанову «Про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі», серії БР № 965150 від 07 травня 2018 року.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні з підстав наведених у позові. Наполягав, що в зазначені в спірній постанові час і місці (перехрестя вулиць Сільзаводська та Генерала Матвієва м. Слов'янська) він не перебував і правопорушення не вчиняв. З відеозапису наданого стороною відповідача неможливо ідентифікувати який саме автомобіль зафіксований, він лише є схожим на автомобіль позивача. Також зазначив, що пристрої якими здійснений відеозапис не є належним чином сертифікованими, а отже відеозапис не може бути прийнятий як належний доказ вчинення правопорушення.

Відповідач лейтенант поліції Бабенко Д.В., будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Будучи присутнім у судовому засіданні 17 липня 2018 року проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечував. Зазначив, що як поліцейський використовує лише ті пристрої фіксації (відеотехніку) які їм видаються, зокрема відеокамери закріплені на форменому одязі. В поданому до суду відзиві на позовну заяву зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

07 травня 2018 року в м. Слов'янськ на перехресті вул. Сільзаводська та вул. Генерала Матвієва приблизно о 22 год. 05 хв. водій, керуючи транспортним засобом ЗАЗ LANOS номерний знак НОМЕР_1 порушив правила користування попереджувальними сигналами при зміні напрямку руху, а саме: повертаючи ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п. п. 9.2 б ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме, порушення вимог п. 9.2 б ГІДР України, відповідальність за яке передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Відповідно статті 279 КУпАП, розгляд справи почався з представлення інспектора, інспектор оголосив, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснив особі, що брала участь у розгляді справи її права та обов'язки передбачені ст. 268, 287-289, 307, 308 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Відповідно до статті 278 КУпАП та п. 5 Розділу ІІІ Наказу № 1395 від 07 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор з'ясував питання:

- чи належить до його компетенції розгляд даної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП, Органи Національної поліції уповноважені розглядати справи за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП;

- чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення. Згідно із ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 КУпАП, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі;

- чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду. Розгляд справи відбувався у присутності позивачки;

- чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

- чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Ніяких клопотань позивачка не заявляла;

Згідно із ст. 285 КУпАП, ОСОБА_1 було ознайомлено зі змістом постанови та вручено її копію.

Позивач в своєму позові оспорює факт законності, винесеної відносно нього постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При винесенні постанови поліцейський керувався Конституцією України. Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ, Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП), та Наказом № 1395 від 07 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в акт ома пічному режимі».

Відповідно п.11 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580 - VII, поліцейський уповноважений здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, п. 8 ч. 1 ст. 23 цього Закону встановлює, що поліцейський, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В п. 9.2 б ПДР України зазначено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням. поворотом або розворотом.

Позивач в своєму позові вказує на те, що поліцейським при винесені постанови не було враховано ст. 33 КУпАП: не було враховано майновий стан особи, обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Законодавець запровадив таке виключення. тому що санкції за вчинення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не є відносно визначеними (тобто такими, що передбачають один вид покарання і вказують його нижчу та вищу межі), тому враховувати особу правопорушника, ступінь його виші та інше немає сенсу.

Позивач вказує на те, що нібито поліцейський незаконно взяв до уваги, як доказ вчинення правопорушення, відео з нагрудної камери. Факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем було зафіксовано на камеру поліцейського, яка відповідно до ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» була закріплена на транспортному засобі поліцейського.

Згідно із ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортах засобах відеотехніку а також використовувати таку інформацію.

Відповідно до Сертифікату дослідження конструкції встановлено. що відеореєстратор персональний мобільний, моделі DMT1 з GPS-приймачем у складі відповідає вимогам п. п. 9.1, 9.2, 9.3 Технічного регламенту радіообладнання і телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання, затвердженого Постановою КМУ від 24 червня 2009 року № 679.

Під час складання постанови поліцейський оцінив докази вчинення адміністративного правопорушення позивачем за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалось на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Керуючись ст.ст. 44,47,77 КУпАП, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

У судовому засіданні встановлено, і ця обставина не заперечується сторонами, що 07 травня 2018 року інспектором 1-ої роти УПП в містах Краматорську та Слов'янську ДПП лейтенантом поліції Бабенком Д.В. відносно позивача ОСОБА_1 була винесена постанова серія: БР № 965150 Про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. За змістом даної постанови, 07 травня 2018 року о 22 год. 05 хв. в м. Слов'янськ на перехресті вулиць Сільзаводська та Генерала Матвієва позивач порушив правила користування попереджувальними сигналами при зміні напрямку руху, а саме, повертаючи ліворуч, не подав сигнал світловим показником повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 б ПДР України, та чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Постановлено застосувати до позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с. 6).

У судовому засіданні досліджений відеозапис з камер поліцейських від 07 травня 2018 року, який міститься на долученому до матеріалів справи .лазерному диску.

З оглянутого у судовому засіданні відеозапису з камер відеореєстратора автомобіля та форменого одягу поліцейських, який відтворюється та прослуховується лише частково, встановлено, що 05 травня 2018 року близько 22 год. 00 хв. співробітниками патрульної поліції був зафіксований автомобіль який рухався у темну пору доби та здійснюючи поворот ліворуч по одній із вулиць, не подав при цьому сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку. Після того як автомобіль на вимогу поліцейських зупинився, до нього підійшов поліцейський який представився лейтенантом поліції Бабенком Д.В., а водій автомобіля - ОСОБА_1. Інспектор Бабенко Д.В. роз'яснив водієві підстави зупинки та зміст правопорушення, після чого повідомив, що наразі ним буде проводитися розгляд справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. ст. 122 КУпАП. Водій заперечував вчинення ним адміністративного правопорушення.

Із запису відеореєстратора автомобіля поліцейських видно також зупинений автомобіль - ЗАЗ LANOS номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 13).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно із ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ч. 40 ЗУ «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом ч. 1 ст. 7 КУпАП.

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За вимогами ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.93 N 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно із вимогами п. 9.2. б) Правил дорожнього руху (далі ПДР), водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що в дійсності він не знаходився у зазначених в постанові дату, час та місці і не вчиняв адміністративне правопорушення.

Суд приходить до висновку, що така вказівка спростовується дослідженими в судовому засіданні відеозаписами з камер відеореєстратора автомобіля та форменого одягу поліцейських, з яких встановлено, що 05 травня 2018 року о 22 год. 11 хв. 04 сек. зафіксований автомобіль який рухаючись по одній з вулиць при здійсненні повороту ліворуч не подав при цьому сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

05 травня 2018 року о 22 год. 11 хв. 40 сек. видно, що вказаний автомобіль зупинився.

05 травня 2018 року у період часу з 22.12.56 год. по 22.17.47 год. видно та чутно, що поліцейський представляється водієві автомобіля лейтенантом поліції Бабенком Д.В., а водій автомобіля - ОСОБА_1. Інспектор Бабенко Д.В. роз'яснив водієві підстави зупинки та зміст правопорушення, після чого повідомив, що наразі ним буде проводитися розгляд справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. ст. 122 КУпАП. Водій заперечував вчинення ним адміністративного правопорушення.

Дана частина відеозапису є непреривною.

Згідно із відеозаписом з камери реєстратора автомобіля поліцейських, 05 травня 2018 року протягом часу з 22.16.24 год. по 22.21.20 год. ведеться зйомка саме зупиненого автомобіля позивача ЗАЗ LANOS номерний знак НОМЕР_1. Суд зазначає, що дана частина відеозапису також не переривається.

Аналіз наведених обставин дає можливість дійти висновку, що автомобіль який не подав сигнал світловим показником повороту відповідного напрямку, та був зупинений майже одразу після правопорушення о 22.11.40 год. є автомобілем позивача ЗАЗ LANOS номерний знак НОМЕР_1, оскільки проміжок часу між зупинкою вказаного автомобіля та початком спілкування поліцейського з позивачем - 22.12.56 год. є мізерним. Крім того, із запису відеореєстратора автомобіля поліцейських вбачається, що в той час як інспектор спілкувався із водієм, зупиненим автомобілем був саме автомобіль позивача ЗАЗ LANOS номерний знак НОМЕР_1.

07 травня 2018 року позивачеві під особистий підпис була вручена копія спірної постанови, яка в подальшому ним оскаржена шляхом звернення до суду із даним позовом. Зазначена обставина, а також те, що позивач є водієм автомобіля ЗАЗ LANOS номерний знак АН 6740 та має посвідчення водія АНВ 090857 виданого 06 травня 2008 року ВРЕР м. Слов'янська, як то зазначено в постанові ним не заперечується.

Крім того, в своєму позові позивач, як на підстави для скасування спірної постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, посилається також на те, що при її винесенні не було враховано його майнового стану, обставин, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, не були з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не взято до уваги, що позивач міг керуватись п. 9.3 ПДР України, а також не вислухані пояснення позивача щодо даної ситуації.

З цих міркувань, твердження позивача про те, що в дійсності він не знаходився у зазначених дату, час та місці, і не вчиняв правопорушення суд вважає неспроможними.

Безпідставними також є доводи позивача про обов'язковість складання протоколу про адміністративне правопорушення, що спростовуються положеннями ст.ст. 222, 258 КУпАП, згідно із якими визначено випадки в яких протокол про адміністративне правопорушенням не складається.

Так, за приписами ч. 2, 4, 5 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічні положення містяться також в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, яка визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно із п. 4 Розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно із вимогами ст. 222 КУпАП України, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89,частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110,частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117,частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п'ята статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126,частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137,частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178,статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до вимог п. 2. ч.1 ст. 80 ЗУ «Про національну поліцію», лейтенант поліції є спеціальним званням середнього складу поліцейських.

Відповідно до норм п. 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», до основних повноважень поліці ї, відповідно до покладених на неї завдань належить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного нормативного акту зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Враховуючи зазначене, суд вважає твердження позивача про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення помилковими, оскільки розгляд справ про адміністративне правопорушення, визначене частиною другою статті 122 КУпАП належить до компетенції Національної поліції, що, у відповідності до абзацу другого ст. 258 КУпАП виключає необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Положеннями статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Пункт 1 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із п. 2 розділу III Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

безсторонньо (неупереджено);

добросовісно;

розсудливо;

з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У контексті з положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 279 КУпАП, яка передбачає розгляд справи про адміністративне правопорушення , розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

За правилами ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до п. 5 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п. 9-10 розділу III Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

КУпАП становить сукупність як матеріальних норм права за якими встановлено зміст адміністративних правопорушень та відповідальність за їх вчинення, так і процесуальних норм права які передбачають порядок розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності.

При розв'язанні спору у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, суд, зокрема, перевіряє чи прийняті такі рішення із дотриманням порядку розгляду справи, передбаченого процесуальними нормами КУпАП.

В своєму позові позивач, як на підстави для скасування спірної постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, серед іншого, посилається також на те, що при її винесенні не було враховано його майнового стану, обставин, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, не було з'ясовано, чи вчинялось адміністративне правопорушення, не були з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, поліцейським не було взято до уваги, що позивач міг керуватись п. 9.3 ПДР України, а також не заслухано пояснень позивача щодо даної ситуації.

Суд зауважує, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, на підтвердження дотримання прав позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, та процедури її розгляду, мав би надати, зокрема, повний відеозапис розгляду справи та ухвалення рішення. Втім, досліджений у судовому засіданні відеозапис з камер відеореєстратора автомобіля та форменого одягу поліцейських відтворюється та прослуховується лише частково, переривається, та не містить запису розгляду справи про адміністративне правопорушення, вирішення клопотань позивача, тощо.

Суд зазначає, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути розцінена як беззаперечний доказ дотриманням порядку розгляду справи, передбаченого процесуальними нормами КУпАП. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому в даному випадку передує фіксування.

Вирішуючи питання стосовно законності постанови суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У даному випадку відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, на підтвердження дотримання прав позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, та процедури її розгляду, надав до суду відеозапис з камер поліцейських, який не містить доказів на спростування тверджень позивача щодо недотримання його прав при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухваленні спірної постанови про накладення на нього адміністративного стягнення.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Однак, в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Обов'язок суб'єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не надано доказів, які б спростовували доводи позивача щодо порушення його прав при винесенні спірного рішення, та свідчили б про дотримання встановленої законом процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, що дає суду підстави дійти висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та скасування винесеної відносно нього постанови Про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія: БР № 965150 від 07 травня 2018 року.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2,17, 18, 50,77, 104-106, 159-163,167 КАС України, ст.ст. 38, 122, 247, 258, 279, 280, 281, 283 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора 1-ої роти Управління патрульної поліції в містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Бабенка Дмитра Валерійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія: БР № 965150 від 07 травня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Р.В. Кузнецов