Справа № 818/389/18
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: С.М. Глазько

30 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/389/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Курило Л.В.,

суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Патової Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року (дата складання повного тексту рішення не зазначена) по справі № 818/389/18

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 р. ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2В.) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Сумській області), в якому просив суд зобовязати ГУ Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 1,9904 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Лебединської міської ради Сумської області.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.03.18 року позов задоволено позов.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою, в частині відведення земельної ділянки у власність позивачу орієнтованою площею 1,9904 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Лебединської міської ради Сумської області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що встановлення законності передачі земель з Міністерства оборони до земель запасу Лебединської міської ради неможливе за відсутності відповідної технічної документації із землеустрою, тому договір оренди між Лебединською міською радою та СТОВ "Хлібороб" укладено з порушенням вимог земельного законодавства та з порушенням вимог екологічного законодавства, оскільки за даними науково - консультаційного висновку, складеного Навчально-науковим інститутом права Науково-консультаційного центру правових досліджень Сумського державного університету від 2016 року, на колишній території аеродрому міста Лебедин в результаті експлуатації відбулося масштабне забруднення нафтопродуктами (авіаційним гасом) ґрунтових вод. Враховуючи вищевикладене, для передачі у власність даних земель необхідне очищення території аеродрому від забруднення нафтопродуктами. Окрім того, апелянт зазначає, що зобов'язання затвердити проект землеустрою є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що ГУ Держгеокадастру у Сумській області повинно було у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою прийняти лише одне можливе рішення про затвердження проекту. Проте, відповідач тричі, кожен раз із різних, не встановлених законом підстав, протиправно відмовив позивачу у затвердженні цього проекту.

Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник відповідача в судове засідання в режимі відеоконференції до Сумського окружного адміністративного суду не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання 30.07.2018р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, переглянувши в межах апеляційної скарги рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом ОСОБА_1 управління Держземагенства у Сумській області (правонаступником якого є - Головне управління Держгеокадастру у Сумській області) від 06.08.2015р. № 18-1236/32-15-СГ, ОСОБА_2 був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля), для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Лебединської міської ради Сумської області (а.с. 15).

На підставі цього наказу ФОП ОСОБА_3 (ліцензія Державного комітету України із земельних ресурсів АГ №583302 від 28.04.2011р.) був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Лебединської міської ради Сумської області (а.с. 16-17).

ОСОБА_1 управлінням Держземагентства у Сумській області складено висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності на території Лебединської міської ради Сумської області від 16.08.2015р. № 179 (а.с. 18).

ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.08.2017р. № 461/106-17 підтверджено, що строк дії висновку від 16.08.2015р. № 179 відповідно до частини 16 статті 186 Земельного кодексу України, є необмежений.

26.07.2017р. Головне управління Держгеокадастру у Сумській області на адресу ФОП ОСОБА_3 направило лист, в якому повідомляло, що у зв'язку із розглядом заяв 15 громадян про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Лебединської міської ради Сумської області, при розгляді проекту були встановлені розбіжності у загальній площі земельних ділянок. Крім того, повідомлялось, що необхідно уточнити термін дії висновку про погодження проекту землеустрою №179 від 16.08.2015р. відповідно до вимог законодавства (а.с. 19- зв.бік).

26.09.2017р. Головне управління Держгеокадастру у Сумській області на адресу ФОП ОСОБА_3 направило лист, в якому повідомляло, що при розгляді наданого проекту землеустрою встановлено, що землі, які запроектовані до відведення, за інформацією, наданою Управлінням Держгеокадастру у Лебединському районі Сумської області від 09.02.2017р. №22-28-99.0-114/2-17 відповідно до форми 6-ЗЕМ обліковуються у графі "сільськогосподарські угіддя" та до 20.06.2016р. перебували в користуванні СТОВ "Хлібороб" на умовах оренди згідно договору оренди землі, укладеного між Лебединською міською радою та СТОВ "Хлібороб". Крім того, встановлення законності передачі земель з Міністерства оборони до земель запасу Лебединської міської ради неможливе за відсутності відповідної технічної документації із землеустрою, тому договір оренди, укладений між Лебединською міською радою та СТОВ "Хлібороб" укладено з порушенням вимог земельного законодавства та з порушенням вимог екологічного законодавства, оскільки за даними науково - консультаційного висновку, складеного Навчально-науковим інститутом права Науково-консультаційного центру правових досліджень Сумського державного університету від 2016 року на колишній території аеродрому міста Лебедин в результаті експлуатації відбулося масштабне забруднення нафтопродуктами (авіаційним гасом) ґрунтових вод. Також повідомлено, що для передачі у власність даних земель необхідне очищення території аеродрому від забруднення нафтопродуктами. Також повідомлено, що договір про співробітництво від 01.12.2016р., укладений між ТОВ "РЕСУРС ВИДОБУВАННЯ" та Лебединською міською радою не передбачає передачі земельної ділянки, що знаходиться на території колишнього аеродрому м. Лебедина у власність чи користування (а.с. 20).

Позивач, вважаючи протиправними вищевказані дії відповідача, звернувся із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що норми Земельного кодексу України не передбачають права відповідача діяти на власний розсуд при прийнятті рішення, а встановлюють лише один варіант правомірної поведінки відповідача - прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою.

Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений ст. 123 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), зокрема частиною другою передбаченою, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_18 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, як передбачено абз. 1 ч. 3 ст. 123 ЗК України.

Згідно з ч. 4 ст. 123 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

В силу ч. 4 ст. 186-1 ЗК України, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в ч. ч. 1-3 цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (ч. 5 ст. 186-1 ЗК України).

Частиною шостою статті 186-1 ЗК України передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до ч. 7 ст. 186-1 ЗК України, органам, зазначеним у ч. ч. 1-3 цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ст. 50 Закону України Про землеустрій; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Так, відповідно до ст. 50 Закону України Про землеустрій, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: - завдання на розроблення проекту землеустрою; - пояснювальну записку; - копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); - рішення Верховної ОСОБА_18 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); - письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; - довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; - матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); - відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); - копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; - розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); - розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); - акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); - акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); - перелік обмежень у використанні земельних ділянок; - викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); - кадастровий план земельної ділянки; - матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); - матеріали погодження проекту землеустрою.

Під час розгляду справи встановлено, що проект землеустрою розроблений та погоджений в порядку ч. 8 ст. 118, ч. 1 ст. 186-1 Земельного кодексу України, зокрема, висновком Управління Держземагентства у Лебединському районі Сумської області від 16.08.2015 р. № 179.

Згідно з ч.9 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки .

Що стосується посилання апелянта на те, що законність передачі земель Міністерства оборони до земель запасу Лебединської міської ради неможливо встановити за відсутності відповідної технічної документації із землеустрою, а тому договір оренди між Лебединською міською радою та СТОВ Хлібороб укладено з порушенням вимог земельного законодавства та з порушенням вимог екологічного законодавства, колегія суддів зазначає, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

Проте, відмовляючи позивачу у затвердженні вищевказаного проекту землеустрою листами від 26.07.2017р. № Р--9206-3967/6-17 та від 26.09.2017 № Н--12418-5187/6-17, ГУ Держгеокадастру у Сумській області, взагалі не посилалось на те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач не надав до суду договір між ТОВ РЕСУРС ВИДОБУВАННЯ та Лебединською міською радою, на який посилається у листі від 26.09.2017р. №Н--12418-5187/6-17, а також доказів, які б підтверджувати те, що колишні території аеродрому міста Лебедин забрудненні нафтопродуктами.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області діяло не на підставі, поза межами та не у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повинне було у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою прийняти рішення про затвердження проекту.

Колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що задля належного і обґрунтованого способу захисту порушеного права позивача необхідним є зобов'язання ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити відповідний проект землеустрою.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, що зобов'язання затвердити проект є втручанням в його дискреційні повноваження та виключну компетенцію, з наступних підстав.

Відповідно до положень Рекомендації Комітету ОСОБА_19 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_19 11.03.1980 р. під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта.

Як вбачається з ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України, дана норма не передбачає відмови відповідача у затвердженні проекту землеустрою у разі надходження до нього погодженого проекту.

Отже, в даних правовідносинах відсутня дискреція щодо повноважень ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області, його обов'язок однозначно визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою в частині відведення земельної ділянки у власність позивача, не є втручанням в його дискреційні повноваження, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 229, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 по справі № 818/389/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_20
Судді ОСОБА_21 ОСОБА_22
Повний текст постанови складено 03.08.2018 р.