Справа № 804/1921/18
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року Справа № 804/1921/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними скасування податкових повідомлень-рішень, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними скасування податкових повідомлень-рішень від 04.08.2017 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (суддя Царікова О.В.).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративна справа № 804/1921/18 передана на розгляд судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Букіній Л.Є
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2018 року прийняти позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними скасування податкових повідомлень-рішень - до свого провадження та продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 діб.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву податковий орган зазначає, що оскаржені рішенні прийняті ним у відповідності до вимог чинного податкового законодавства у звязку з несплатою позивачем у встановлені законом строки узгоджених податкових зобовязань з орендної плати за землю.
У судове засідання представники учасників справи не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у звязку з чим справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних письмових доказів.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що відповідачем проведено камеральну перевірку ОСОБА_1 з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобовязання з орендної плати за 2012-2015 роки, за результатами якої 11.07.2017р. складено акт № 7238/04-36-13-01 (далі по тексту Акт перевірки).
Актом перевірки встановлено порушення позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання по платі за землю.
На підставі встановленого порушення, відповідачем 04.08.2017 року прийнято податкові повідомлення рішення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 915,81 та у розмірі 20% у сумі 4627,50 грн. відповідно.
Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд виходить з того, що частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року №2755-17.
Підпункт 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачає, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Підпунктом 14.1.73 пункту14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Отже, Податковим кодексом України визначено обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.
Відповідно до підпункту14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата).
Справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України.
Згідно пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний орган державної податкової служби про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Підпунктом 288.4 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Відповідно до пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем порушено строки сплати суми грошового зобов'язання самостійно визначених в податкових деклараціях, зокрема:
- за податковою декларацією з плати за землю від 20.02.2012 року № 3505, сплачено 21.09.2012 року (граничний термін сплати 30.03.2012 року) у сумі 3812 грн., із затримкою 175 календарних днів;
- за податковою декларацією з плати за землю від 20.02.2012 року № 3505, сплачено 21.09.2012 року (граничний термін сплати 30.04.2012 року) у сумі 3865 грн., із затримкою 144 календарних днів;
- за податковою декларацією з плати за землю від 20.02.2012 року № 3505, сплачено 21.09.2012 року (граничний термін сплати 30.05.2012 року) у сумі 2322,50 грн., із затримкою 114 календарних днів;
- за податковою декларацією з плати за землю від 20.02.2012 року № 3505, сплачено 09.10.2012 року (граничний термін сплати 30.05.2012 року) у сумі 1542,60 грн., із затримкою 132 календарних днів;
- за податковою декларацією з плати за землю від 20.02.2012 року № 3505, сплачено 09.10.2012 року (граничний термін сплати 30.06.2012 року) у сумі 3865,10 грн., із затримкою 101 календарних днів;
- за податковою декларацією з плати за землю від 20.02.2012 року № 3505, сплачено 09.10.2012 року (граничний термін сплати 30.07.2012 року) у сумі 3865,10 грн., із затримкою 71 календарних днів;
- за податковою декларацією з плати за землю від 20.02.2012 року № 3505, сплачено 09.10.2012 року (граничний термін сплати 30.08.2012 року) у сумі 727,20 грн., із затримкою 40 календарних днів;
- за податковою декларацією з плати за землю від 20.02.2012 року № 3505, сплачено 19.10.2012 року (граничний термін сплати 30.08.2012 року) у сумі 3137,90 грн., із затримкою 50 календарних днів;
- за податковою декларацією з плати за землю від 20.02.2012 року № 3505, сплачено 19.10.2012 року (граничний термін сплати 30.09.2012 року) у сумі 3865,10 грн., із затримкою 19 календарних днів;
- за податковою декларацією з плати за землю від 20.02.2012 року № 3505, сплачено 31.10.2012 року (граничний термін сплати 30.10.2012 року) у сумі 1500,10 грн., із затримкою 1 календарного дня;
- за податковою декларацією з плати за землю від 16.02.2015 року № НОМЕР_3, сплачено 31.08.2015 року (граничний термін сплати 31.08.2015 року) у сумі 3792,9 грн., із затримкою 1 календарного дня.
В той же час, відповідно до п.102.1. ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Таким чином, у відповідності до п.102.1 ст.102 ПК України, початок перебігу строку застосування штрафних санкцій пов'язаний фактично з днем порушення платником податків податкового законодавства, а п.126.1 ст.126 цього Кодексу диференціює розмір штрафу в залежності від кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, перебіг строку давності для визначення суми податкового зобов'язання зі штрафу, передбаченого цією нормою, починається з дня, наступного за днем сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Строк давності для застосування штрафної санкції за несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов'язання не може перевищувати 1095 днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та (або) граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом.
Так, сума штрафних санкцій у розмірі 20% визначена відповідачем в порядку ст. 126 ПК України у податковому повідомлені-рішенні від 04.08.2017 року № НОМЕР_2 у звязку з несвоєчасною сплатою позивачем сум податкових зобовязань з орендної плати за землю, задекларованих ним у податковій декларації від 20.02.2012 року № 3505, тобто поза межами строків 1095 днів граничного строку сплати грошових зобов'язань.
За наведених обставин справи та положень законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність визначення позивачу штрафної санкції на підставі ст. 126 ПК України за податковим повідомленням-рішенням від 04.08.2017 року № НОМЕР_2 у розмірі 20% у сумі 4627,50 грн. у зв'язку із закінченням граничного строку її застосування.
Поряд з цим, сума штрафних санкцій у розмірі 10% визначена відповідачем в порядку ст. 126 ПК України у податковому повідомлені-рішенні від 04.08.2017 року № НОМЕР_1 у звязку з несвоєчасною сплатою позивачем сум податкових зобовязань з орендної плати за землю, задекларованих ним у податковій декларації від 20.02.2012 року № 3505 та від 16.02.2015 року № НОМЕР_3, тобто частково з порушенням строку 1095днів, встановленого п.102.1. ст.102 ПК України.
Разом з тим, суд не вправі підміняти собою податковий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми штрафних санкцій у вищевказаному рішенні. Суд виключно досліджує прийняті рішення суб'єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону. Така позиція суду повністю узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008 року, згідно з якою суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.
Скасування рішення контролюючого органу повністю у такій ситуації дає йому можливість визначити в установленому законодавством порядку правильне рішення, зокрема, через прийняття нового рішення (у випадку необхідності в цьому).
За наведених обставин справи, положень законодавства та позиції Верховного суду України, суд дійшов висновку про протиправність від 04.08.2017 року № НОМЕР_1.
При цьому, суд не враховує доводи позивача, що оскаржені рішення прийняті на підставі Акту перевірки, який не був долучений до матеріалів справи, оскільки такий акт наявний в матеріалах справи, проте податковим органом було допущено механічну помилку в оскаржених рішеннях в частині зазначення Акту перевірки, на підставі яких такі рішення прийняті.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_2