Справа № 826/16606/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

секретаря Андрієнко Н. А.,

за участю:

представника позивача: Вертузаєвої І.М.,

представників відповідача: Корчинської М.В., Борисової Т.М.,

представника Компанії Xiomi H.K. Limited: Шевченка О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Компанії DUNAMIS INTERNAYIONAL CO.,LTD до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, за апеляційними скаргами Державної фіскальної служби України, Компанії Xiomi H.K. Limited на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року, -

У с т а н о в и в:

Компанія DUNAMIS INTERNAYIONAL CO.,LTD звернулася у суд із позовом до Державної фіскальної служби України, у якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у внесенні змін до інформації митного реєстру зареєстрованого об'єкта права інтелектуальної власності (по ТМ «Хіaomi», «Мі», «RedMi») та зобов'язати внести зміни до вказаного реєстру.

В обгрунутвання вимог посилається на те, що дії відповідача є незаконними та суперечать нормам законодавства. Зокрема, вказує, що призначена компанією Xiomi Inc., яка є правовласником знаків для товарів і послуг ТМ «Хіaomi», «Мі», «RedMi», у якості дистриб'ютора, що має усі права на використання та ліцензування торгівельних марок, зареєстрованих компанією Xiomi Inc. У подальшому, для захисту прав інтелектуальної власності уповноважила Компанію SPRINGSUN FINANCE LP бути її представником, а остання передовірила отримані повноваження ОСОБА_6, який звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до інформації митного реєстру, надавши відповідні документи, що підтверджують його повноваження, однак відповідачем безпідставно відмовлено у внесенні таких змін.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови позивачу у внесенні змін до інформації митного реєстру щодо зареєстрованого об'єкта інтелектуальної власності по торгівельним маркам «Хіaomi», «Мі», «RedMi»; зобов'язано відповідача внести зміни до інформації митного реєстру щодо зареєстрованого об'єкта інтелектуальної власності по вказаним торгівельним маркам.

Судове рішення умотивовано тим, що дослідженими доказами спростовано доводи контролюючого органу, що у заявника ОСОБА_6 були відсутні правові підстави для звернення із заявою до ДФС та необхідний обсяг прав для здійснення дій, пов'язаних із захистом права інтелектуальної власності.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач та особа, яка не брала участі у справі - Компанія Xiomi H.K. Limited подали апеляційні скарги, у яких просять скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції обставини справи встановлено не повно, а аргументам ДФС не надано правової оцінки. Зокрема, на думку відповідача, місцевий суд втрутився в дискреційні повноваження ДФС, зобов'язавши внести зміни до митного реєстру, а також суд зобов'язав доповнити митний реєстр відомостями про осіб, уповноважених представляти інтереси правовласника, а саме про позивача, якому ці повноваження не надавалися.

Компанія Xiomi H.K. Limited посилається на те, що рішення місцевого суду порушує права правовласника бренду Xiaomi, а також при його виконанні виникне загроза для українського ринку імпорту мобільної та портативної техніки, що мають позначення у вигляді нанесення на товар світового відомого бренду Xiaomi, адже правовласник заперечує будь-які відносини з позивачем та факт надання права Компанії DUNAMIS INTERNAYIONAL CO.,LTD на використання та ліцензування торгівельних марок. Апелянт стверджує, що у позивача відсутні будь-які повноваження на використання вказаних торгових марок та внесення цієї компанії до митного реєстру прав інтелектуальної власності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню із закриттям провадження у справі, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є публічно - правовим та належить до розгляду адміністративного суду.

Такий висновок суду не ґрунтується на правильному застосуванні норм права, з огляду на наступне.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі з обов'язком суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Так, судом установлено, що у лютому 2017 pоку Департаментом організації митного контролю ДФС було включено до митного реєстру об'єктів права інтелектуальної власності строком на 1 рік знаки для товарів і послуг: за № 3360 - знак для товарів і послуг «ХІАОМІ»; за № 3361 - знак для товарів і послуг «МІ»; за № 3362 - знак для товарів і послуг «Redmi».

21.09.2017 p. представник Компанії SPRINGSUN FINANCE LP ОСОБА_6 звернувся до Департаменту із заявою про внесення змін до інформації митного реєстру щодо зареєстрованого об'єкта інтелектуальної власності по вказаним торгівельним маркам, а саме до пунктів 1.2, 5.2 (відомості про осіб, уповноважених представляти інтереси правовласника в разі призупинення митного оформлення товарів, що містять об'єкт, за наявності ознак порушення таких прав, найменування та реквізити юридичних осіб, які здійснюють імпорт товарів, що містять об'єкт), додавши уповноважених осіб ОСОБА_7, ОСОБА_6 та включивши ТОВ «ЕН-АЙ-ЕС».

Листом відповідача відмовлено у внесенні змін до митного реєстру. У листі зазначено, що довіреність від компанії SPRINGSUN FINANCE LP, підписана ОСОБА_8 (ОСОБА_8), старшим партнером BIAЛA ТРЕЙД ЛІМІТЕД (VIALA TRADE LIMITED), відношення якого до компанії SPRINGSUN FINANCE LP ніяким чином не підтверджене.

Також, зазначено, що надані документи не дають можливості визначити наявність у компанії SPRINGSUN FINANCE LP майнових прав інтелектуальної власності щодо знаків для товарів і послуг «Xiaomi», «Mi», «RedMi» в розумінні Цивільного кодексу.

31.10.2017 р. представником Компанії ОСОБА_6 повторно подано заяву про внесення змін до інформації митного реєстру, до якої були додані копія статуту та протоколу компанії SPRINGSUN FINANCE LP з перекладом.

Листом від 16.11.2017 ДФС повідомила позивача, що інформація з порушених питань була надана у попередньому листі від 05.10.2017 р.

Досліджуючи суб'єктний склад даних правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ДФС) згідно з частиною 1 статті 398 Митного кодексу веде митний реєстр об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону на підставі заяв правовласників.

Відповідно до частини 2 статті 398 Митного кодексу правовласник, який має підстави вважати, що під час переміщення товарів через митний кордон України порушуються чи можуть бути порушені його права на об'єкт права інтелектуальної власності, має право подати до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, заяву про сприяння захисту належних йому майнових прав на об'єкт інтелектуальної власності шляхом внесення відповідних відомостей до митного реєстру об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону.

Порядок реєстрації у митному реєстрі об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, включаючи форму заяви, перелік інформації та документів, які додаються до заяви, порядок подання і розгляду заяви та ведення реєстру затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 648, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.06.2012 за № 1034/21346 (далі - Порядок).

Згідно п. 1.2 Порядку митний реєстр ведеться з метою сприяння захисту майнових прав на об'єкти права інтелектуальної власності під час митного контролю та митного оформлення товарів, що містять такі об'єкти, на підставі заяв правовласників і містять інформацію, яка використовується з метою запобігання переміщенню через митний кордон України товарів з порушенням права інтелектуальної власності.

Відповідно до пункту 2.2. Порядку ведення митного реєстру передбачає: розгляд заяв про сприяння захисту майнових ПІВ (далі - Заяви), внесення відомостей з таких Заяв та доданих до них матеріалів до митного реєстру; перевірку відповідності Заяв та доданих до них матеріалів їх електронним версіям; перевірку поданих відомостей з використанням міжнародних та національних відкритих баз даних об'єктів ПІВ щодо обсягу правової охорони окремих об'єктів ПІВ; надання відмов до поданих заяв; розгляд звернень правовласників щодо внесення змін до інформації митного реєстру: здійснення реєстрації об'єктів ПІВ у митному реєстрі та виключення об'єктів ПІВ з митного реєстру; внесення змін до митного реєстру: оприлюднення переліку об'єктів ПІВ. включених до митного реєстру, тощо.

Згідно з пунктом 2.3. Порядку для включення об'єкта права інтелектуальної власності до митного реєстру правовласник подає до Держмитслужби України Заяву за формою, наведеною у додатку до цього Порядку. У разі подання Заяви особою, яка діє від імені власника майнових прав на об'єкт ПІВ в межах наданих повноважень, до заяви додається, окрім іншого, належним чином оформлена довіреність або її завірена копія.

Пунктом 2.12 Порядку встановлено, що у внесенні змін до митного реєстру може бути відмовлено, про що спеціалізований підрозділ інформує правовласника із зазначенням підстав, наведених у пункті 2.6. Порядку.

Згідно із пунктом 2.6. Порядку такими підставами є: неподання документів (матеріалів), передбачених пунктом 2.3 цього розділу; відсутність характерних ознак, які можуть бути проконтрольовані митними органами під час ідентифікації товарів, що містять об'єкти ПІВ при їх переміщенні через митний кордон України або неможливість їх ідентифікації методами, запропонованими правовласником (неможливості ідентифікації об'єкта у конкретному товарі); невідповідність даних, наведених у поданих Заяві й матеріалах, що до неї додаються; відсутність у заявника правових підстав для звернення із заявою до Держмитслужби та необхідного обсягу прав для здійснення дій, пов'язаних із захистом ПІВ.

Відповідно до частини першої статті 418 Цивільного кодексу право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Суб'єктами права інтелектуальної власності, відповідно до частини першої статті 421 ЦКУ є: творець (творці) об'єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору.

Згідно пункту 47 частини 1 статті 4 Митного кодексу правовласником є особа, якій відповідно до закону належать майнові права на об'єкт права інтелектуальної власності, або особа, яка діє від її імені в межах наданих повноважень.

За частиною 1 статті 424 Цивільного кодексу майновими правами інтелектуальної власності є: право на використання об'єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 426 Цивільного кодексу використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Судом установлено, що за результатами розгляду звернення ОСОБА_6, Державна фіскальна служба відмовила у внесенні змін до митного реєстру через невизнання його повноважень та прав інтелектуальної власності у компанії SPRINGSUN FINANCE LP, яку останній представляє, на товари, знаки і послуги «Xiaomi», «Mi», «RedMi».

При цьому, відповідач посилається на лист компанії «Xiaomi Inc.», у якому та стверджує, що не уповноважувала ані позивача, ані компанію SPRINGSUN FINANCE LP або ОСОБА_6 на використання належних їй товарних знаків.

З наведеного слідує, що фактично спір виник з приводу наявності у позивача майнового права інтелектуальної власності, зокрема права використання торговельних марок «Xiaomi», «Mi», «RedMi», права дозволяти їх використання, а також перешкоджати неправомірному використанню останніх, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Отже, ураховуючи суб'єктний склад даних правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що звернення позивача до суду із даним позовом спрямоване на захист майнового права інтелектуальної власності, який може бути здійснений на підставі цивільного і господарського, у тому числі процесуального, законодавства.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За пунктом 6 ч. 1 ст. 20 цього кодексу господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, у тому числі справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно, реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору,

Отже, суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку адміністративного судочинства, позаяк даний спір спрямований на захист майнового права позивача та підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

З урахуванням викладеного, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238, ч. 1 ст. 319 КАС постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 238, 310, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331КАС, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Компанії Xiomi H.K. Limited на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя - доповідачЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст постанови складений 03 серпня 2018 року.)