Справа № 802/1502/18-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

17 липня 2018 р. Справа № 802/1502/18-а
Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Власюка А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: житлової комісії військової частини НОМЕР_1

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №3 від 24.04.2018 року, у частині відмови в зарахуванні на квартирний облік в загальну чергу ОСОБА_1 з 02.08.1994 року;

- зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 зарахувати на квартирний облік в загальну чергу з 02.08.1994 року ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 29.06.1994 року по 02.04.2018 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 (м. Вінниця) та перебував на квартирному обліку в загальній черзі з 02.08.1994 року. Після переведення до нового місця служби він звернувся до житлової комісії військової частини НОМЕР_1 з рапортом про зарахування на квартирну чергу з 02.08.1994 року. Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (протокол від 24.04.2018 року №3) ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 . Однак, усупереч його вимог, відмовлено в зарахуванні на чергу з 02.08.1994 року та поставлено на квартирний облік з 03.06.1997 року, мотивуючи відсутністю прописки.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права та право членів його сім`ї на одержання гарантованого державою соціального житла, тим самим порушують ст. ст. 17, 19, 33, 47 Конституції України.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву зазначив, що права та свободи ОСОБА_1 ніяким чином з боку відповідача не порушено, оскільки під час розгляду рапорту позивача про зарахування його на квартирну чергу житловою комісією військової частини НОМЕР_1 з паспортних даних ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 був прописаний у м. Вінниця лише з 03.06.1997 року, саме тому позивачу відмовлено у зарахуванні його на квартирну чергу з 02.08.1994 року. За вказаних обставин, житловою комісією військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про зарахування ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи в загальну чергу з 03.06.1997 року.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши у судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 24.04.2018 року звернувся з рапортом до житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про зарахування його на облік для поліпшення житлових умов у м. Вінниця зі складом сім`ї три особи з 02.08.1994 року.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (протокол від 24.04.2018 року №3) ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 зі складом сім`ї три особи: дружина - ОСОБА_2 , 1970 р.н.; син - ОСОБА_3 , 2001 р.н. у загальну чергу з 03.06.1997 року, а у першочергову (учасник бойових дій) - з 06.03.2015 року.

Разом з тим, даним рішенням ОСОБА_1 відмовлено у зарахуванні на чергу з 02.08.1994 року у зв`язку з відсутністю прописки на підставі статті 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів Української PCP і Української Республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470 (далі - Постанова № 470), оскільки ОСОБА_1 був приписаний у даному населеному пункті (м. Вінниця) лише з 03.06.1997 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтями 34, 37 ЖК УРСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Статтею 39 Житлового кодексу Української PCP передбачено порядок взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов:

за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті;

за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу.

Тобто в структурі правової норми, з якої складається стаття 39 Житлового кодексу Української PCP чітко вбачається законодавчий поділ взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на два види, у залежності від суб`єкта прийняття рішення про зарахування на квартирну чергу, а саме облік за місцем проживання та облік за місцем роботи.

Відповідно до статті 38 ЖК УРСР порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP.

Порядок обліку військовослужбовців, які проходять військову службу у Збройних Силах України, на момент зарахування Позивача на квартирний облік у серпні 1994 року, визначався наказом Міністра оборони України від 23.12.1992 року № 220 «Положення про порядок забезпечення житловою площею у Збройних Силах України».

Відповідно до п.п. 10-11 Наказу №220 військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних частинах районів.

Житлові комісії у військових частинах утворюються з метою правильного обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу та використання житлової площі в гарнізонах та військових частинах (наказ Міністра оборони України 1992 року № 193).

З урахуванням змісту наведених норм, враховуючи те, що позивач є військовослужбовцем і проходить дійсну військову службу у Збройних Силах України з 17.06.1994 року, квартирний облік здійснюється за місцем роботи (служби) - у військових частинах за рішенням житлової комісії.

Статтею 37 ЖК УРСР визначається облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем роботи.

Так, облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання.

Так, відповідно до пп. 1, 5 Наказу № 220 військовослужбовці та члени їх сімей, які перебувають на військовій службі за контрактом у військових частинах, забезпечуються житлом за місцем служби за рахунок фондів Міністерства оборони України шляхом:

власного житлового будівництва;

пайової участі у житловому будівництві з місцевими державними адміністраціями та виконавчими комітетами Рад народних депутатів, підприємствами та організаціями;

кооперативного та індивідуального житлового будівництва; придбання житла.

Згідно вимог чинного законодавства (на момент зарахування на квартирний облік у серпні 1994 року), у тому числі Наказу № 220, не встановлено імперативних вимог щодо необхідності обов`язкової прописки під час зарахування на квартирний облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов, а навпаки встановлено право військовослужбовцям прописатися за адресою військової частини до одержання житлового приміщення.

Разом з тим, житловою комісією військової частини НОМЕР_1 відмова у зарахуванні позивача на квартирну чергу з 02.08.1994 року аргументована відсутністю прописки відповідно до вимог п. 15 Постанови № 470.

Однак, п. 15 Постанови № 470 регулює порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів за місцем проживання, а не житловими комісіями за місцем проходження служби.

Тому, умова обов`язкової прописки в даному населеному пункті, застосовується лише у випадку зарахування на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем проживання.

Отже, з огляду на викладене вище, суд доходить до висновку, що ОСОБА_1 повинен бути зарахований на квартирну чергу при військовій частині НОМЕР_1 з 02.08.1994 року.

Враховуючи наведені обставини та виходячи із аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті та затвердженні протокольного рішення від 24.04.2018 року діяв не на підставі, не в межах і спосіб передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.3 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи.

Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінка поданих особами, які беруть участь в адміністративній справі та самостійно зібраних судом доказів в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, здійснюється судом за правилами ст. 90 КАС України в порядку, що встановлений законодавчими приписами цього кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, позивачем надано достатні беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його вимоги. Отже, за сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій частині.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється, оскільки позивач згідно з п.13 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору.

Відтак, судові витрати, відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №3 від 24.04.2018 року, у частині відмови в зарахуванні на квартирний облік в загальну чергу ОСОБА_1 з 02.08.1994 року.

Зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 зарахувати на квартирний облік в загальну чергу з 02.08.1994 року ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Житлова комісія військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Повний текст судового рішення виготовлений 27.07.2018 року

Суддя Томчук Андрій Валерійович