Справа № 820/3199/18
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2018 р. № 820/3199/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Кікояна Г.О.,

представників позивача - Антонової А.М., Кондаренко О.О., Тараненка Є.С.,

представника відповідача - Нікішиної Ю.О.,

третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши в загальному порядку у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 820/3199/18 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області до Головного управління Держпраці у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 про визнання неправомірним та скасування припису, визнання неправомірними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд

- визнати неправомірним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Харківській області № ХА0060/286/АВ/П від 28.03.2018;

- визнати неправомірним та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК0060/286/АВ/П/МГ від 04.04.2018;

- визнати неправомірним та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК0060/286/АВ/П/ІП від 04.04.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Держпраці у Харківській області проведено інспекційне відвідування (невиїзне інспектування Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, за результатами якого складено акт № ХК0060/286/АВ від 21.03.2018. На підставі висновків вказаного акту перевірки відповідачем прийнято припис № ХА0060/286/АВ/П від 28.03.2018 та винесено постанови про накладення штрафу ХК0060/286/АВ/П/МГ від 04.04.2018 та № ХК0060/286/АВ/П/ІП від 04.04.2018. Позивач вважає, що зазначений припис та постанови є неправомірними та є такими, що підлягають скасуванню.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував, надавши відзив на адміністративний позов, та зазначив, що при проведенні перевірки позивача Головне управління Держпраці у Харківській області діяло у межах та у спосіб, встановлені чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесені припис та постанови про накладення штрафу є законними. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки підстави для скасування спірного припису та постанов відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

На підставі наказу Головного управління Держпраці у Харківській області від № 01.01-07/96 від 28.02.2018 та направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування/невиїзного інспектування об'єкту відвідування № 01.01-94/02.02/202 від 28.02.2018 в період з 06.03.2018 по 21.03.2018 відповідачем проведено інспекційне відвідування (невиїзне інспектування) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням Держпраці у Харківській області складено акт № ХК0060/286/АВ від 21.03.2018.

Перевіркою встановлено наступні порушення: ст. 98 КЗпП України, ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оплату праці" в частині розрахунку преміювання у період з 2006 року по 2016 рік ОСОБА_5; ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України "Про оплату праці" в частині не проведення індексації заробітної плати при наявності підставі за період з жовтня 2014 року по жовтень 2016 року; п. 4,5 постанови Кабінету Міністрів України № 1078 в частині не відповідності розрахунку індексації заробітної плати встановленому порядку за період з жовтня 2014 року по жовтень 2016 рік.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем винесено припис № ХА0060/286/АВ/П від 28.03.2018 та винесено постанови про накладення штрафу № ХК0060/286/АВ/П/МГ від 04.04.2018 на суму 37230,00 грн. та № ХК0060/286/АВ/П/ІП від 04.04.2018 на суму 3723,00 грн.

Щодо вирішення спірних правовідносин по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Згідно абзацом 3 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Суд зазначає, що Державна служба України з питань праці здійснює перевірки відповідно до Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Мінсоцполітики від 02.07.2012 № 390 (далі-Порядок № 390).

Відповідно до абзацу 1 пункту 3 Порядку № 390 інспектор може проводити планові та позапланові перевірки.

Абзацом 4 пункту 3 Порядку № 390 передбачено, що інспектор може проводити позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Судом встановлено, що підставою для проведення перевірки позивача стало звернення ОСОБА_5 до Головного управління Держпраці у Харківській області

Суд зазначає, що підпунктом 2 пункту 2 постановою Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 "Про упорядкування структури та умов праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" передбачено право керівників відповідних органів здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат у 2006 році в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі відповідного органу, та економії коштів на оплату праці, а починаючи з 1 січня 2007 року - у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Так, на виконання підпункту 2 пункту 2 вказаної постанови Фондом державного майна прийнято Положення про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень Фонду державного майна України за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету, затвердженого наказом голови Фонду державного майна України № 885 від 06.06.2006 та Положення про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень Фонду державного майна України за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету, затвердженого наказом голови Фонду державного майна України № 3144 від 19.07.2012 (далі - Положення № 3144)

Зокрема, відповідно до пункту 1.2 Положення № 3144 працівникам системи державних органів приватизації відповідно до їх особистого вкладу у загальні результати роботи може надаватися премія за якісне виконання своїх функціональних обов'язків, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат.

Згідно з пунктом 1.3 вказаного Положення преміювання працівників системи державних органів приватизації проводиться щомісяця за рахунок запланованого фонду преміювання та економії фонду оплати праці.

Пунктом 2.2 Положення № 3144 передбачено, що за умови належного виконання працівником своїх функціональних обов'язків йому щомісяця надається премія у розмірі (відсотку), який визначається Управлінням фінансово-бухгалтерської роботи, фінансовою службою регіонального відділення, представництва Фонду залежно від фінансових можливостей поточного місяця у відповідності з п. 1.3 Положення без обмеження загального відсотка премії. Премія нараховується за відпрацьований час та відповідно до фінансових можливостей з урахуванням надбавки за ранг, вислугу років та інших надбавок та доплат, передбачених законодавством.

Як вбачається з акту перевірки № ХК0060/286/АВ від 21.03.2018 в ході інспекційного відвідування перевіряючими встановлено, що преміювання в установі в період з 2006 року по 2016 рік здійснювалось з порушеннями вимог п. 2 Положення № 3144, оскільки згідно наказів на преміювання ОСОБА_5 з 2006 року по 2016 рік відбулось в розмірі (відсотку (з урахуванням вимог постанови КМУ № 268 від 09.03.2006 на менше 10 %) до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років, але, без урахуванням персональної надбавки (в особовому рахунку визначено, як "Доплата персональная").

При цьому, представник позивача зазначив, що засади формування фонду преміювання, які мали місце у регіональному відділенні не порушували прав ОСОБА_5, тому що розмір премії був не менше передбачено діючим законодавством та не впливали на визначення розміру фонду преміювання.

Суд зазначає, що відповідно до статті 98 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних та позабюджетних доходів.

Статтею 265 Кодексу законів про працю України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю.

Згідно з абзацом 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Враховуючи викладені обставини справи, суд приходить до висновку, що при здійсненні преміювання ОСОБА_5 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області за період з 2006 року по 2016 рік не дотримано пункт 2 Положення № 3144. та як наслідок порушено ст. 98 КЗпП України, ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оплату праці".

Щодо зафіксованих порушень в акті перевірки № ХК0060/286/АВ від 21.03.2018, що стосуються не проведення позивачем індексації ОСОБА_5 за період з жовтня 2014 року по жовтень 2016 рік, суд зазначає наступне.

Як вбачається з вказаного акту перевірки встановлено порушення ч. 6 ст. 95 КЗпП, статті 33 Закону України "Про оплату праці", пункту 3,5 постанови Кабінету міністрів України № 1078.

Також, у зазначеному акті вказано наступне.

У період з жовтня - грудень 2014 року по жовтень 2016 року встановлено, що мав місце факт не проведення індексації заробітної плати при наявності підстав. Так, у зв'язку із збільшенням розміру премії до 80 % , у листопаді 2014 року до 90% у грудні 2014 року до 100% , з жовтня 2014 року припинено індексацію заробітної плати ОСОБА_5 Проте, згідно абз. 7 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення із змінами та доповненнями від 13.02.2014 станом на 01.10.2014 місяць, в якому відбувається підвищення грошових доходів працівників за рахунок збільшення розміру премії, не вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (у разі, коли не відбувається підвищення тарифної ставки (окладу). Враховуючи викладене, у період з жовтня 2014 року по жовтень 2016 року при наявності підстав індексація заробітної плати ОСОБА_5 не проводилась.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282 індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

З метою реалізації Закону України від 06.02.2003 № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до абзацу 1 та абзацу 2 пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Згідно з абзацами 5,6,7,8 п.4 Порядок № 1078 частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. У разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається із розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до частини п'ятої та шостої статті 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

За правилами статті 33 Закону України "Про оплату праці" № 108/95-ВР від 24.03.1995 (редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Таким чином, враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про оплату праці" визначено, що до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Отже, враховуючи те, що індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою (рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013), передбаченою статтею 33 Закону України "Про оплату праці", Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", вона входить до структури заробітної плати, що також підтверджується підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 № 5, відповідно до якого суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати. Як складова належної працівникові заробітної плати індексація спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Статтею 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", визначені джерела коштів на проведення індексації грошових доходів населення. Частиною шостою цієї статті зазначено, що проведення індексації грошових коштів доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загального обов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Суд критично ставиться до посилань представника позивача на те, що індексація заробітної плати ОСОБА_5 не проводилась у зв'язку із відсутністю особливого порядку індексації доходів, як на підставу задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 14 Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76 на Кабінет Міністрів України було покладено обов'язок за результатами першого півріччя 2015 року та з урахуванням економічної ситуації затвердити порядок проведення індексації заробітної плати, грошового забезпечення, пенсійних та соціальних виплат.

Суд звертає увагу на те, що норми КЗпП України, ЗУ "Про оплату праці", Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядок проведення індексації грошових доходів населення не втрачали чинності і призупинені не були.

Також, представник позивача посилався на лист Міністерства фінансів України від 24.06.2015 № 31-09010-09-8/21023, як на підставу припинення проведення індексації третій особі, згідно якого зазначено, що проведення у поточному році індексації грошових доходів населення має здійснюватись після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови про особливий порядок індексації доходів.

При цьому, суд вважає за необхідне вказати, що вказаний лист має лише рекомендаційний характер.

Також суд зазначає, що на час розгляду справи позивачем індексація заробітної плати ОСОБА_5 за спірні періоди проведена не була.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач в порушення норм чинного законодавства України протиправно не здійснив індексацію заробітної плати ОСОБА_5 у період з жовтня 2014 року по жовтень 2016 року.

Суд зазначає, що 10.02.2016 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 55 від 03.02.2016 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509", якою затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Так, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509) визначений механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю, передбачених частиною 2 ст. 265 КЗпП України.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до абз.2 п. 8 Порядку № 509 за результатами розгляду справи про накладення штрафу уповноважена особа на підставі акта приймає відповідне рішення.

Відповідно до стаття 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідачем доведено обґрунтованість та правомірність викладених в акті перевірки № ХК0060/286/АВ від 21.03.2018 висновків, а відтак і законності винесених припису № ХА0060/286/АВ/П від 28.03.2018 постанов про накладення штрафу ХК0060/286/АВ/П/МГ від 04.04.2018 та № ХК0060/286/АВ/П/ІП від 04.04.2018.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (місцезнаходження: майдан Театральний, буд. 1, м. Харків, 61057, ідентифікаційний код: 23148337) до Головного управління Держпраці у Харківській області (місцезнаходження: вул. Артема, буд. 40, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код: 39779919), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) про визнання неправомірним та скасування припису, визнання неправомірними та скасування постанов - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 06 серпня 2018 року.

Суддя А.С. Мороко