Справа № 757/54485/17-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Петрика І.Й., Сорочка Є.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 15 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Новгород-Волинської міської ради про визнання протиправним бездіяльності, дій та відшкодування витрат на перевезення пасажирів пільгових категорій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" звернувся до Печерського районного суду м.Києва із адміністративним позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Новгород-Волинської міської ради про визнання протиправним бездіяльності, дій та відшкодування витрат на перевезення пасажирів пільгових категорій.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 15 лютого 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" залишено без розгляду.

Позивач не погоджуючись із зазначеним рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 15 лютого 2018 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі апелянт зауважує на тому, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищевказану норму, колегія суддів вважає за необхідне здійснювати апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Приймаючи рішення про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що в судові засідання, призначені на 11.12.2017 та 15.02.2018, уповноважений представник позивача не з'явився, про причини свого неприбуття суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб'єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що необхідною умовою для залишення позовної заяви без розгляду є повторність неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду і відсутність поважних причин такого неприбуття в судове засідання або неповідомлення ним про причини неприбуття, за умови також відсутності заяви позивача про розгляд справи без його участі.

Під повторністю неприбуття в судове засідання позивача необхідно розуміти послідовне неприбуття в судове засідання позивача чи його представника двічі чи більше разів. Поважність причин неприбуття оцінюється судом у кожному конкретному випадку окремо з метою визначення правових наслідків такого неприбуття. Так, поважними причинами можуть бути визнані захворювання, що перешкоджає прибуттю до суду, відрядження, несвоєчасне отримання повістки тощо за умови надання належних доказів в підтвердження наведених обставин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі „Калашников проти Росії" Європейський суд зазначив що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, з урахуванням критеріїв, що визначені у прецедентній практиці відповідного Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Отже, право особи на доступ до суду перебуває у безпосередньому взаємозв'язку із виконанням тих обов'язків, які покладаються на заявника при реалізації ним своїх прав.

Дослідженням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ухвалою судді Печерського районного суду м.Києва від 20 вересня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 30 жовтня 2017 року на 11 год. 15 хв. (а.с. 88).

За даними журналу судового засідання (а.с. 101-102) розгляд справи, призначеної на 30.10.2017, судом першої інстанції було відкладено до 11.12.2017, про що сторін було повідомлено належним чином.

В судове засідання, призначене на 11.12.2017, представники сторін не з'явилися, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено до 15.02.2018, про що секретарем судових засідань було складено відповідну довідку (а.с. 112).

Ухвалою Печерського районного судом м.Києва від 15 лютого 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" залишено без розгляду з підстав пункту 4 частини 1 статті 240 КАС України.

За приписами ч. 2 ст. 44 КАС України (тут і далі в редакції, яка діє з 15.12.2017 року), учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КАС України, учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов'язані завчасно повідомити про це суд.

В силу ч. 5 ст. 205 КАС України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. До позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.

Так в апеляційній скарзі позивач зауважує на тому, що в судове засідання, призначене на 11 грудня 2017 року на 14 год. 30 хв., він забезпечив явку свого представника, який завчасно прибув до суду першої інстанції, проте не зміг взяти участі у розгляді даної справи у зв'язку з обранням цього ж дня Печерським районним судом міста Києва запобіжного заходу Міхеілу Саакашвілі. За твердженням апелянта, вхід до Печерського районного суду м.Києва було заблоковано правоохоронцями, що позбавило можливості уповноваженого представника Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" бути присутнім в судовому засіданні, призначеному на 11 грудня 2017 року на 14 год. 30 хв.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Так, на підтвердження своїх доводів апелянтом в додатках до апеляційної скарги надано роздруківку інтетнет-видання із сайту «Укрінформ» (www.ukrinform.ua), що на думку останнього вказує на поважність причин розгляду даної справи, призначеної на 11 грудня 2017 року на 14 год. 30 хв., за відсутності уповноваженого представника Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

Що стосується неявки уповноваженого представника Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" в судове засідання суду першої інстанції, призначене на 15 лютого 2018 року на 09 год. 30 хв., апелянт в апеляційній скарзі зауважив, що у зв'язку з особливостями організації документообігу та закріплення за представниками ПАТ "Укрзалізниця" певних територій та виробничих підрозділів, ведення даної справи доручено фахівцям виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно - Західна залізниця" - начальнику юридичного сектору ОСОБА_2, яку на випадок відсутності на роботі має право заміщати юрисконсульт ОСОБА_3 На підтвердження цьому апелянтом надав штатний розпис виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно - Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (ІІ група), затверджений наказом регіональної філії "Південно - Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 28.12.2017 № 588-Н.

Проте, як було зазначено апелянтом, начальник юридичного сектору ОСОБА_2 в період з 15.01.2018 по 16.02.2018 та юрисконсульт ОСОБА_3 в період 13.02.2018 по 28.02.2018 перебували на лікарняному, про що свідчать додані до апеляційної скарги листки непрацездатності, що в свою чергу позбавило позивача можливості забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання суду першої інстанції, призначене на на 15 лютого 2018 року на 09 год. 30 хв.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду з прав людини у багатьох справах основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Разом з тим, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід також звертати увагу на обставини справи.

Пунктом 8 ст. 4 КАС України закріплено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Право на захист - це суб'єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Ознакою спору є мета його учасників - доведення правомірності своїх інтересів, їх захист всупереч інтересам протилежної сторони. Учасники спору для реалізації вказаної мети мають право користуватись процесуальними правами, передбаченими КАС України.

При цьому, згідно із частинами 1-2 статті 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства. Дана норма також містить вичерпний перелік дій, які суд може розцінити як зловживання процесуальними правами, серед яких відсутнє подання заяв про відкладення розгляду справи, незалежно від підстав подання таких заяв.

Отже, в контексті зазначених норм вбачається, що позивач був зацікавлений в розгляді та вирішенні даної справи, оскільки своєчасно направив свого уповноваженого представника в судове засідання суду першої інстанції, призначене на 11 грудня 2017 року на 14 год. 30 хв., а тому відсутні підстави вважати, що неявка представника позивача у вищезазначене судове засідання викликана власне бажанням позивача затягнути розгляд справи.

Крім того, відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведені обставини в сукупності з наявними у справі доказами, а також зважаючи на предмет даного спору, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для залишення без розгляду позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" з підстав пункту 4 частини 1 статті 240 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права які призвели до неправильного вирішення питання, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 34, 243, 250, 308, 311, 313, 312, 320, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" задовольнити.

Скасувати ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 15 лютого 2018 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Петрик І.Й.

Суддя Сорочко Є.О.