Справа № 821/994/18
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/994/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІОН +" до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу від 11.05.2018 р.№ ХС 1408/502/АВ/П/ПС/ТД-РС,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВІОН +" (далі - позивач, ТОВ "АВІОН +") звернулося до суду з позовною заявою до Головного Управління Держпраці у Херсонській області (далі - відповідач, ГУ Держпраці), якою просить скасувати постанову про накладення штрафу від 11.05.2018 р.№ ХС 1408/502/АВ/П/ПС/ТД-РС, яка прийнята на підставі акту № ХС1408/502/АВ від 16.04.2018 року, складеного за результатами перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІОН +".

Ухвалою від 30.05.2018р. позов залишений без руху.

Ухвалою від 11.06.2018р. відкрите спрощене провадження у справі.

У судовому засіданні 23.07.2018р. оголошено перерву для надання додаткових доказів по справі до 03.08.2018р.

У судове засідання 03.08.2018р. сторони не прибули.

Позивач надав суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (судова повістка вручена 26.07.2018р., що підтверджується рекомендованим повідомленням, долученим до матеріалів справи), причини неявки суду не повідомив.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач був належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі проведеної перевірки ГУ Держпраці в Херсонській області винесено постанову 11.05.2018 р.№ ХС 1408/502/АВ/П/ПС/ТД-РС про накладення штрафу за порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України. Позивач вважає посилання контролюючого органу на те, що цивільно-правові договори про надання послуг №04/06-17 від 04.06.2017р., укладений позивачем із ОСОБА_1 та № 21/6/17 від 21.06.2017р., укладений позивачем із ОСОБА_2, мають ознаки трудових договорів, безпідставним, оскільки предметом даних угод є виконання конкретних послуг. Виконавці виконували індивідуально визначену роботу на намовлення позивача. Крім того не було встановлено факту прийняття на роботу вищевказаних осіб за конкретною кваліфікацією чи професією. На даний час дія договорів припинена у зв'язку з повним виконанням сторонами своїх зобов'язань, що підтверджується актом здавання-приймання виконаних робіт. Також позивачем відповідно до вимог чинного законодавства були сплачені всі податки і збори, в розмірах визначених саме для цивільно-правових виплат, а не заробітної плати. Оскільки дані ознаки угоди не притаманні трудовому договору, трудові відносини між сторонами не виникли, а тому позивач вважає оскаржену постанову про накладення штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Стверджує про порушення відповідачем постанови КМУ від 17.07.2013р. № 509 в частині прийняття рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу із затримкою у 3 дні.

Представник позивача у судовому засіданні 23.07.2018р. вимоги, викладені в адміністративному позові, підтримала в повному обсязі з мотивів, зазначених в позовній заяві. Суду пояснила, що висновки перевірки, на підставі якої прийнято оскаржене рішення не відповідають обставинам справи. Вказала, що Товариством особам, які проводили перевірку, були надані всі відповідні документи, які однак протиправно залишились без уваги з боку відповідача. Просила позов задовольнити повністю.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з тим, що відповідно до п.8.3. «Замовник» уклав договори з «Виконавцями» строком на один місяць з моменту підписання їх сторонами, а саме з 21.06.2017р. з ОСОБА_2 та з 04.06.2017р. і ОСОБА_1 Кількість пролонгацій у разі, якщо жодна із сторін не попередить іншу про розірвання не може бути більшою двох років. Станом на день інспекційного відвідування дії договорів закінчено. Таким чином, ТОВ «АВІОН +» уклав договори про надання послуг, які мають ознаки трудових відносин з двома працівниками (ОСОБА_2 та ОСОБА_3), які були допущені до роботи без оформленого наказу чи розпорядження власника про прийом на роботу та повідомлення до ХОДПІ ДФС у Херсонський області про прийняття працівника на роботу, чим порушено вимоги ч.3. ст. 24 КЗпП України, що й стало підставою для накладення штрафу. Відповідно до п. 3. Порядку № 509, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013р. уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Рішенням щодо розгляду справи про накладення штрафу прийнято першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Херсонській області (уповноважена посадова особа) 24.04.2018 № ХС1408/502/АВ/П/ПС/ТД та призначено справу до розгляду на 11.05.2018 р. об 12:00. Пунктом 6 Порядку № 509 встановлено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. А згідно вимог пункту 4 Порядку №509, справа розглядається у 15 денний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. 27.04.2018 р. за вих. № 01-08/1/1021 підготовлено та відправлено рекомендованою кореспонденцією на адресу Позивача (фактичною адресою: м. Херсон, вул. Миру,33-А та за юридичною адресою ТОВ «АВІОН+»: вул. Городоцька, буд.355,оф.358, м.Львів 79040) відповідне повідомлення. Розгляд справи 11.05.2018 о 12.00 год. відбувався за участю представника за довіреністю ОСОБА_4 Таким чином відповідач не порушив прав позивача під час прийняття спірної постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступні обставини справи.

На підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 22.03.2018р. інспекторами Держпраці Шевцовою С.П. та Масловською М.К. 27.03.2018 р. проведено інспекційне відвідування об'єкту ТОВ «АВІОН+» магазину «Везунчик - 42» за адресою: м. Херсон, вул.. Миру, 33а, щодо додержання суб'єктом відвідування законодавства про працю.

У зв'язку із відсутністю у місці відвідування необхідних документів інспекторами складена Вимога №21-01-235/6-В від 27.03.2018 р. про надання /поновлення документів, у якій позивача зобов'язали надати у строк до 04.04.2018 р. документи, необхідні для проведення інспектування, а також у зв'язку із відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю та неможливості проведення інспекційного відвідування дане відвідування було зупинено на 7 днів, про що було складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №21-01-236/067 від 27.03.2018 р.

03.04.2018р. ТОВ «АВІОН+» відповідачу надані документи, які зазначені у Вимозі про надання документів № 21-01-235/6-В від 27.03.2018р.: наказ про призначення керівника, довідка з ЄДРПОУ, лист-пропозиція про укладення договору про надання послуг, договір про надання послуг № 21/6/17 від 21.06.2017р., довіреність представника ТОВ «АВІОН+».

Листом від 12.04.2018р. за № 12/04-18 ТОВ «АВІОН+» надало додаткові документи: особова картка працівника ФП-2- керівника, договір про надання послуг № 04/06-17 від 04.06.2017р., акт виконання робіт (наданих послуг) ОСОБА_1, акт виконаних робіт (наданих послуг) ОСОБА_2

16.04.2018р. інспектором праці ОСОБА_5 складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ХС 1408/502/АВ.

В розділі Акту інспекційного відвідування «Детальний опис виявленого порушення», головним державним інспектором зафіксовано порушення частини 3 статті 24 КЗпП України.

Встановлено, що ТОВ «АВІОН+» з червня 2017 року по квітень 2018 року уклало з особами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договори про надання послуг, які мають ознаки трудових договорів з найманими працівниками. Так, відповідно до п.1, п.п.1.2 договору про надання послуг «Виконавець» надає послуги з продажу товарів у сфері роздрібної торгівлі на торгівельній точці на об'єктах «Замовника». Крім цього відповідно до п.8.3. «Замовник» уклав договори з « Виконавцями» строком на один місяць з моменту підписання їх сторонами, а саме з 21.06.2017р. з ОСОБА_2 та з 04.06.2017р. і ОСОБА_1 Кількість пролонгацій у разі, якщо жодна із сторін не попередить іншу про розірвання не може бути більшою двох років. Станом на день інспекційного відвідування дії договорів закінчено.

Таким чином, ТОВ «АВІОН +» уклав договори про надання послуг, які мають ознаки трудових відносин з двома працівниками (ОСОБА_2 та ОСОБА_3), які були допущені до роботи без оформленого наказу чи розпорядження власника про прийом на роботу та повідомлення до ХОДПІ ДФС у Херсонський області про прийняття працівника на роботу, чим порушено вимоги ч.3. ст. 24 КЗпП України.

Одночасно із Актом, інспектор склала Припис про усунення виявлених порушень №1408/502/АВ/П від 16.04.2018 р.

17.04.2018р. ТОВ «АВІОН+» надало заперечення на Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ХС 1408/502/АВ від 16.04.2018 р. та на Припис про усунення виявлених порушень № ХС 1408/502/АВ/П від 16.04.2018 р. 23.04.2018р. Головним управлінням Держпраці у Херсонській області направило ТОВ «АВІОН+» письмову відповідь на заперечення на акт інспекційного відвідування за № 1408/502/АВ від 23.04.2018 р. № 01-08/2273, в якій надається інформація, загального характеру, яка не має посилання на законодавство України, або посилання є помилковими.

27.04.2018р. Головним управлінням Держпраці у Херсонській області направлено повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, з пропозицією з'явитися на розгляд справи про накладення штрафу.

11.05.2018 року Першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Херсонській області Франкевич Т.І. складена постанова № ХС 1408/502/АВ/П/ПС/ТД-РС про накладення на ТОВ «АВІОН+» штрафу у розмірі 223380,0 грн. за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпПУ.

Не погодившись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує наступні положення законодавства.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з пп. 54 п. 4 вказаного Положення передбачено, що Державна служба з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Згідно п. 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Головне Управління Держпраці у Херсонській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Відповідно до п. 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 27.03.2015 № 340 Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (п.п. 5); накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці (п.п. 49).

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Підставою для накладення на позивача штрафу став висновок ГУ Держпраці у Херсонській області про фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 Кодексу законів про працю України).

Частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Як встановлено судом, позивачем як замовником укладено договір про надання послуг №04/06-17 від 04.06.2017 року із громадянкою ОСОБА_1 як Виконавцем.

Строк дії договору визначений п. 7.4 Договір набуває чинності із моменту підписання його сторонами і діє до 06.04.2018р, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх обов'язків.

Предмет договору визначений розділом 1 Договору.

1.1.За цим договором Виконавець зобов'язується за завданням Замовника надати послуги, які споживаються в процесі вчинення певних дій або здійснення певної діяльності Замовника, а Замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначені послуги. Договір регламентується нормами ЦК України і по своїй природі є цивільно-правовим договором, який визначений главою 63 ЦК України. Послуги за даним договором носять не регулярний характер по виконанню завдань замовника.

1.2 Виконавець у межах даного договору надає послуги із продажу товарів у сфері роздрібної торгівлі на об'єктах Замовника в об'ємі і на умовах, передбачених цим договором відповідно до чинного законодавства України…

1.3 Виконавець надає послуги на свій ризик, самостійно організовує надання послуг, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує стразові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. Порядок надання послуг узгоджується сторонами усно, в телефонному режимі та/або електронними листами.

Винагорода виплачується Замовником на підставі підписаних сторонами актів прийому-передачі наданих послуг по закінченню виконання робіт (п. 3.2. договору).

Аналогічний договір № 21/6/17 від 21.06.2017р. укладений позивачем як замовником із ОСОБА_2 як виконавцем.

Суд вважає помилковим висновок відповідача, що станом на день інспекційного відвідування дії договорів закінчено, оскільки строк дії договору визначений п. 7.4, а саме: Договір набуває чинності із моменту підписання його сторонами і діє до 31.03.2018р, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх обов'язків.

Сторони погодились із такими умовами договору, виконували його саме на цих умовах та не заявляли про його припинення.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, повинен дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у статті 626 Цивільного Кодексу України, згідно частини 1 якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Тому цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться. Водночас відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

В судовому засіданні не встановлено факту прийняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, не встановлено факту роз'яснення їх прав і обов'язків та проінформування під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де вони мають працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, їх права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

За трудовим договором працівник має виконувати вимоги внутрішнього трудового розпорядку, встановлені адміністрацією підприємства, де він працює, дотримуватися трудової дисципліни (ст.ст. 139-152 КЗпП України), на роботодавця покладається ряд обов'язків щодо працівника, які підлягають виконанню незалежно від змісту трудового договору, а за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України). При цьому у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 327 ЦК України).

Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи представника позивача про невідповідність відносин позивача з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трудовому законодавству.

Так умовами цивільно-правової угоди, укладеної між сторонами, передбачено, що виконавець надає послуги на свій ризик, самостійно організовує надання послуг

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами ЦК України.

Пунктами 3.1-3.2 договору сторони погодили, що винагорода сплачується замовником на підставі підписаних сторонами актів прийому - передачі наданих послуг по закінченню виконання робіт.

Судом встановлено, що дія договору припинена у зв'язку з повним виконанням сторонами своїх зобов'язань, що засвідчено підписанням акту здавання-приймання наданих послуг від 06.04.2018р. із ОСОБА_1 та 31.03.2018р. із ОСОБА_2, у якому сторони підтвердили повний розрахунок за отримані послуги.

В той же час, слід зазначити, що за договорами про надання послуг позивачем були сплачені податки, передбачені чинним законодавством, а саме: військовий збір в розмірі 503,54, грн. за ОСОБА_1 та 503,54 грн. за ОСОБА_2, податок на доходи фізичних осіб в розмірі 6042,42 грн. за ОСОБА_2 та 6042,42 грн. за ОСОБА_1 та єдиний соціальний внесок в розмірі 7385,18 грн. за ОСОБА_2 та 7385,18 грн. за ОСОБА_1, тобто в розмірах, визначених для виплат за цивільними, а не трудовими договорами.

Щодо дійсності зазначених договорів, суд відмічає наступне.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, наявність обставин, що вказують на відсутність спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є лише підставою розгляду питання компетентним судом для визнання правочину недійсним (тобто вказує на оспорюваність правочину)

У той же час, згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, жодних, передбачених законом обставин, які б вказували на нікчемність будь-яких правочинів позивача, з акту перевірки не вбачається.

За таких обставин, з урахуванням наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що оскільки правовідносини між позивачем та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є цивільно-правовими, то вони не регулюються ст. 24 КЗпП України, у зв'язку з чим позивачем не було порушено вимог ч. 3 вказаної статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено факту допущення позивачем до виконання робіт працівника без укладення трудового договору, а тому постанова Управління Держпраці від 11.05.2018 р.№ ХС 1408/502/АВ/П/ПС/ТД-РС, якою на позивача накладено штраф підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову до Головного управління Держпраці у Херсонській області про накладення штрафу від 11.05.2018 р.№ ХС 1408/502/АВ/П/ПС/ТД-РС.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Херсонській області Державної служби України з питань праці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІОН +" () понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3350,70грн. .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Морська Г.М.

кат. 5.1.2