Справа № 804/2449/18
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2018 року Справа № 804/2449/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді при секретарі за участю: представника відповідача Тулянцевої І.В. Литвин Ю.Ю. Василенка О.А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Южспецконструкція» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -
Відповідач - Державна фіскальна служба України проти задоволення позову заперечував, подав до суду заперечення на позов, які залучені до матеріалів справи та в яких відповідач пояснив, що під час прийняття рішення від 08.02.2018 року №4487/6/99-99-11-03-01-25 про продовження строку розгляду скарги виконуючий обов'язкиначальника Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження ДФСОСОБА_4 виступала уповноваженою особою на виконання обов'язків директора Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження ДФС України, а тому, спірне рішення прийнято нею в рамках наданих повноважень, є правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Ухвалою суду від 06.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 07.05.2018 року на 10:00 год.
В судовому засіданні 07.05.2018 року було оголошено перерву у зв'язку із необхідністю надання додаткових доказів по справі.
06 червня 2018 року у судове засідання представник позивача не прибув, надав до суду клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні. Представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві на позов, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якогоучасникасправи, за умовищойогоналежним чином повідомлено про дату, час і місцецьогозасідання, не перешкоджаєрозглядусправи по суті, крімвипадків, визначенихцієюстаттею.
Якщоучасниксправиабойогопредставникбулиналежним чином повідомлені про судовезасідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасникасправи у разі неявки в судовезасіданняучасникасправи (йогопредставника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступне.
Позивач в порядку статті 56 Податкового кодексу України вказане податкове повідомлення рішення оскаржив до Державної фіскальної служби України.
08 лютого 2018 року рішенням № 4487/6/99-99-11-03-01-25 за підписом виконуючого обов'язкиначальника Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження ДФС України - ОСОБА_4, строк розгляду скарги позивача було продовжено до 19.03 2018 року включно.
Не погоджуючись із прийнятими відповідачем рішеннями позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Пунктом 56.2 статті 56 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755 - VI(далі - ПК України) закріплено, що у разі, коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.
Згідно з пунктом 56.8 статті 56 ПК України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.
При цьому, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті (пункт 56.9 статті 56 ПК України).
Відповідно до абзацу другого пункту 56.9 статті 56 ПК України, якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.
Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення від 08 лютого 2018 року №4487/6/99-99-11-03-01-25 «Про продовження строку розгляду скарги»було підписано виконуючим обов'язки директора Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження Державної фіскальної служби України ОСОБА_4.
При цьому, як зазначає позивач, що виконання обов'язків не означає займання цієї посади, свідчення чого є наказ від 26.02.2018 року № 332-0 про призначення ОСОБА_4 на вказану посаду. З підстав того, що до 26.02.2018 року ОСОБА_4 не була звільнена від своїх посадових обов'язків та займаної нею посади - начальника відділу організації правового супроводження іншої категорії спорів Управління супроводження судових спорів Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження ДФС, позивач вважає, що вказана посадова особа не уповноважена на прийняття оскаржуваного рішення, так як єдиною особою, яка мала право підписати спірне рішення був заступник директора Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження ДФС України ДеревцовСергій Ігорович.
Проте, суд не погоджується з викладеною позицією позивача, оскільки у відповідності до частини 6 статті 31 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) з метою безперебійного функціонування державного органу одночасно з прийняттям рішення про оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби до призначення особи на таку посаду суб'єкт призначення може прийняти рішення: 1) про тимчасове покладення виконання обов'язків за вакантною посадою державної служби категорії "А" на одного із заступників або на одного з керівників самостійних структурних підрозділів цього державного органу; 2) про тимчасове покладення виконання обов'язків за вакантною посадою керівника самостійного структурного підрозділу на одного із державних службовців, які працюють у відповідному структурному підрозділі державного органу; 3) про тимчасовий розподіл обов'язків за іншими вакантними посадами державної служби між державними службовцями, які працюють у відповідному структурному підрозділі державного органу.
Рішення, передбачене пунктом 2 цієї частини, може бути прийнято за умови відсутності посади заступника керівника самостійного структурного підрозділу у державному органі або якщо така посада є вакантною.

Таким чином, викладена норма наділяє орган дискреційним правом, тобто свободою діяти на власний розсуд, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варі антів дій (або утримуватись від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що директор Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження ДФС України ОСОБА_7 звільнений згідно наказу ДФС України від 10.08.2017 року № 1964-0.

Керівництвом ДФС України було видано наказ від 03.10.2017 року №2345-о «Про покладання виконання обов'язків», яким зобов'язано ОСОБА_4 виконувати обов'язки керівника самостійного структурного підрозділу ДФС України.

Як пояснив відповідач у відзиві на позов, це також зумовлено великою штатною чисельністю та завантаженістю структурного підрозділу, що і викликало необхідність мати і виконувача обов'язків керівника і заступника керівника самостійного структурного підрозділу.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 8 Закону № 889-VIII,державний службовець зобов'язаний виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Також частиною 2 статті 9 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець зобов'язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Зважаючи на те, що пунктом 56.9 статті 56 ПК України передбачено право прийняття рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків також уповноваженою особою, суд вважає правомірним підписання оскаржуваного рішення уповноваженою особою на виконання обов'язків директора Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження ДФС України ОСОБА_4, що підтверджується наказом В.о. голови ДФС України Продана М.В. від 03.10.2017 №2345-0 «Про покладання виконання обов'язків».

При цьому, наказ ДФС України від 03.10.2017 року №2345-о «Про покладання виконання обов'язків» був чинний, не оскаржувався у судовому порядку, тому посадова особа, яка підписала спірне рішення ДФС України від 08.02.2018 року №4487/6/99-99-11-03-01-25 про продовження строку розгляду скарги, діяла відповідно до покладених на нього повноважень.

Крім того, суд відмічає, що позивач у позові вказує, що рішення Державної фіскальної служби України від 08.02.2018 року №4487/6/99-99- 11-03-01-25 про продовження строку розгляду скарги порушує законні права та інтереси позивача як платника податків, оскільки його наявність забезпечує законність наступного рішення відповідача від 19.03.2018 року №9438/6/99-99-11-03-01-25 про відмову в задоволенні скарги, суперечить правовим наслідкам, які виникли в силу закону, та призвели до виникнення потреби оскарження самого податкового повідомлення-рішення.

Проте суд зазначає, що рішення про продовження строку розгляду скарги за своєю правовою природою є лише суто технічним рішенням, оскільки в даному випадку рішення контролюючого органу створює відповідні правові наслідки для позивача, передбачені у пункті 56.9 статті 56 ПК України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись 9, 73-78, 90, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Южспецконструкція» (, Дніпропетровська обл. м. Синельникове, вул. Чехова, 38) до Державної фіскальної служби України (, м. Київ, Львіська площа, 8)про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства Українита може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 18.06.2018 року.

Суддя І.В. Тулянцева