Справа № 810/2777/17
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2777/17 Суддя (судді) першої інстанції: Брагіна О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Бєлової Л.В., при секретарі - Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Київській області при визнання протиправними та скасування вимог та податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 06.06.2017 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 58 663 грн. 50 коп.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.07.2017 р. в частині зобов'язання сплатити недоїмку в розмірі 38 218 грн. 34 коп.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27.07.2017 р. в частині нарахування штрафу в розмірі 11 465 грн. 52 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № від 30.08.2017 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 8 786 грн. 67 коп.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017 р.

На обґрунтування своїх вимог позивач вказував на помилковість висновків Головного управління ДФС у Київській області про те, що фізичні особи-підприємці не можуть включати до складу витрат суми, сплачені у зв'язку з придбанням та утриманням основних засобів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.07.2017 р. в частині зобов'язання сплатити недоїмку в розмірі 38 218 грн. 34 коп.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27.07.2017 р. в частині нарахування штрафу в розмірі 11 465 грн. 52 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № від 30.08.2017 р., в частині збільшення суми грошового зобов'язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 7 029 грн. 37 коп.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017 р.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління ДФС у Київській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволення позовних вимог і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, скаржник стверджує, що у позивача були відсутні правові підстави для віднесення до складу витрат сум, сплачених на придбання будівельних робіт та будівельних матеріалів.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 20.04.2017 р. по 16.05.2017 р. посадовцями Головного управління ДФС у Київській області проведено планову документальну виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р.

Результати перевірки оформлено актом № 323/10-36-13-09/НОМЕР_4 від 22.05.2017 р.

Згідно цьому акту позивачем, серед іншого, порушено вимоги ст.ст. 167, 177, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), ст.ст. 7, 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 р. № 2464-VI (надалі за текстом - «Закон № 2464-VI») наслідок чого: занижено суму чистого доходу на 355 120 грн. 28 коп., у тому числі за 2014 р. на 327 113 грн. 36 коп. та за 2016 р. на 28 006 грн. 92 коп.; занижено податок на доходи фізичних осіб на 46 930 грн. 80 коп., у тому числі за 2014 р. на 41 890 грн. 18 коп. та за 2016 р. на 5 040 грн. 62 коп.; занижено суму військового збору за 2016 р. на 420 грн. 10 коп.; занижено суму єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на 70 275 грн. 49 коп., у тому числі за 2014 р. на 64 113 грн. 84 коп. та за 2016 р. на 6 161 грн. 65 коп.

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано наступним.

У 2014 р. ФОП ОСОБА_2 включив до складу витрат витрати, сплачені ПАТ «Київобленерго», за спожиту електроенергію в сумі 230 698 грн. 57 коп. Разом з тим, за даними актів прийняття-передавання електричної енергії сума витрат за спожиту електроенергію складає 161 589 грн. 77 коп. Таким чином, у 2014 р. позивачем завищено витрати на 69 108 грн. 80 коп.

Також, в порушення вимог статті 177 ПК України позивач відніс до складу витрат 33 524 грн. 92 коп. сплаченого податку на доходи фізичних осіб, у тому числі: 5 518 грн. у 2014 р., 0 грн. у 2015 р. та 28 006 грн. 92 коп. у 2016 р.

Крім того, у 2014 р. позивач сформував витрати за рахунок віднесення до їх складу 327 113 грн. 36 коп., плачених ПП «Сандра Буд» за придбання будівельних матеріалів та будівельних робіт.

Водночас, фізичні особи-підприємці не ведуть бухгалтерський облік, не можуть обліковувати основні засоби на балансі, а отже не можуть включати до складу витрат суми, сплачені у зв'язку з придбанням (спорудженням) та утриманням основних засобів.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 06.06.2017 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 58 663 грн. 50 коп., у тому числі 46 930 грн. 80 коп. за основним платежем та 11 732 грн. 70 коп. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № 002351309 від 06.06.2017 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання із сплати військового збору на 525 грн. 13 коп., у тому числі 420 грн. 10 коп. за основним платежем та 105 грн. 03 коп. за штрафними санкціями;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 06.06.2017 р., яким застосовано штраф у розмірі 19 850 грн. 32 коп.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 06.06.2017 р., якою позивача зобов'язано сплатити 70 275 грн. 49 коп. недоїмки і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Рішенням Державної фіскальної служби України № 9236/А/99-99-11-02-02-25 від 24.07.2017 р., прийнятим за результатами розгляду скарги, скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 06.06.2017 р. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 06.06.2017 р., з огляду на те, що вони винесені не за встановленою формою.

За таких обставин, відповідачем прийнято:

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27.07.2017 р., яким застосовано штраф у розмірі 19 850 грн. 32 коп.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.07.2017 р., якою позивача зобов'язано сплатити 70 275 грн. 49 коп. недоїмки і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Також, ФОП ОСОБА_2 оскаржив в адміністративному порядку податкове повідомлення-рішення № від 06.06.2017 р.

Рішенням Державної фіскальної служби України № 10426/А/99-99-11-02-01-14 від 15.08.2017 р., у задоволенні скарги відмовлено. Разом з тим, ДФС України дійшла висновку, що за результатами перевірки сума чистого оподатковуваного доходу складає 390 819 грн. 19 коп., а отже розмір податку підлягає збільшенню на 7 029 грн. 37 коп. із застосуванням штрафної санкції в розмірі 1 757 грн. 30 коп.

На підставі названого рішення Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 30.08.2017 р., яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 8 886 грн. 67 коп., у тому числі 7 029 грн. за основним платежем та 1 757 грн. 30 коп. за штрафними санкціями.

Постанова Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 р. вже переглядалась в апеляційному порядку за апеляційною скаргою позивача.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017 р. ФОП ОСОБА_2 було задоволено повністю. Скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийнято у цій частині нове рішення, яким визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 06 червня 2017 р. та № від 30 серпня 2017 р.

Таким чином, з урахуванням меж перегляду справи судом апеляційної інстанції визначених статтею 308 КАС України та положень статті 323 КАС України, на даний час справа в апеляційному порядку може бути переглянута в частині задоволених позовних вимог судом першої інстанції, тобто про визнання протиправними та скасування:

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.07.2017 р. в частині зобов'язання сплатити недоїмку в розмірі 38 218 грн. 34 коп.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27.07.2017 р. в частині нарахування штрафу в розмірі 11 465 грн. 52 коп.;

- податкового повідомлення-рішення № від 30.08.2017 р., в частині збільшення суми грошового зобов'язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 7 029 грн. 37 коп.;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017 р.

Підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України установлено, що платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (тут та надалі норми ПК України наведені у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

В силу вимог підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначено статтею 177 ПК України.

Так, згідно пунктів 177.2, 177.3 названої статті ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До 31.12.2014 р. підпунктом 177.4 статті 177 ПК України визначалось, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, віднесено документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За змістом пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 названої статті ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилом установленим підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

01 січня 2015 р. набули чинності зміни, внесені до ПК України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 р. № 71-VIII, якими пункт 177.4 статті 177 ПК України викладено у новій редакції.

За цією редакцією до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 9 цього Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпунктів 2.1, 2.2 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, мають бути фактичні здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Із матеріалів справи вбачається, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_2 є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

За даними акту перевірки № 323/10-36-13-09/НОМЕР_4 від 22.05.2017 р. об'єктом здійснення господарської діяльності позивача є кафе-магазин по АДРЕСА_1.

13 лютого 2014 р. укладено договір підряду за умовами якого ПП «Сандра Буд» зобов'язалось виконати роботи з гідроізоляції, монтажу декоративної плитки, дверей та коробів, підготовчі роботи з монтажу цементно-пісчаної тротуарної плитки на об'єкті «Комплекс магазину продовольчі товари та сімейного кафе магазину по по АДРЕСА_1», а ФОП ОСОБА_2 - прийняти та оплатити їх.

На підставі названого договору були складені: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3; акти приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в; акти передачі будівельних матеріалів для виконання робіт на будівельному об'єкті.

Розрахунки позивач здійснив шляхом безготівкового перерахунку коштів, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Таким чином, у ФОП ОСОБА_2 наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для формування витрат, а аналіз наданих позивачем первинних документів свідчить про дотримання ним спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум валових витрат по операціям з названим контрагентом.

Твердження відповідача про те, що чинним законодавством не передбачено ведення бухгалтерського обліку фізичними особами-підприємцями, а отже вони не можуть включати до складу витрат суми, сплачені у зв'язку з придбанням (спорудженням) та утриманням основних засобів, обґрунтовано не взято судом до уваги.

Той факт, що Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не зобов'язує фізичних осіб-підприємців вести бухгалтерський облік в обов'язковому порядку не може бути підставою для відмови у праві платника податку на віднесення до складу витрат вартості ремонту та експлуатації майна, що використовується в господарській діяльності, оскільки це прямо передбачено ПК України.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI на платника єдиного внеску покладено обов'язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI, у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначає недоїмку, як суму єдиного внеску, своєчасно не нараховану та/або не сплачену у строки, встановлені цим Законом, обчислену органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказ Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2016 року № 393) та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (надалі за текстом - «Інструкція»).

Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції, тут та надалі у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

З огляду на наведені правові норми та враховуючи, що позивачем не було допущено заниження оподатковуваного доходу за операціями із придбання будівельних робіт та матеріалів, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для часткового скасування: рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27.07.2017 р. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017 р.

Судова колегія також не знаходить підстав для скасування судового рішення в частині задоволення позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.08.2017 р.

Як зазначалось вище це податкове повідомлення-рішення було прийнято на підставі рішення «Про результати розгляду скарги» № 10426/А/99-99-11-02-01-14 від 15.08.2017 р. у якому ДФС України дійшла висновку про те, що сума чистого оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_2 складає 390 819 грн. 19 коп., а отже розмір податку на доходи фізичних осіб підлягає збільшенню на 7 029 грн. 37 коп. із застосуванням штрафної санкції в розмірі 1 757 грн. 30 коп.

Водночас, такий висновок суперечить даним акту перевірки № 323/10-36-13-09/НОМЕР_4 від 22.05.2017 р.

При цьому, Державна фіскальна служба України жодним чином не вмотивувала з яких підстав та за результатами аналізу яких господарських операцій чи показників звітності вона дійшла висновку про те, що позивачем занижено суму доходу на 390 819 грн. 19 коп., а не на 355 120 грн. 28 коп., як це зазначено в акті перевірки.

Разом з тим, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.07.2017 р. ФОП ОСОБА_2 зобов'язано сплатити 70 275 грн. 49 коп. недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За даними вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017 р. позивача зобов'язано сплатити 90 125 грн. 43 коп., у тому числі 70 275 грн. 49 коп. недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та 19 850 грн. 32 коп. штрафних санкцій.

У період виникнення спірних правовідносин пунктом 6 розділу VI Інструкції передбачалось, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження. У такому випадку вимога вважається відкликаною з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

Оскільки вимогою № Ф-10755-17 від 04.09.2017 р. було збільшено суму боргу (недоїмки) на 19 850 грн. 32 коп. штрафних санкцій, то вимога № Ф- від 27.07.2017 р. вважається відкликаною, а отже у суду відсутні підстави для її скасування в судовому порядку.

У частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27.07.2017 р. в частині нарахування штрафу в розмірі 11 465 грн. 52 коп. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017 р., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

За змістом абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI фізичні особи-підприємці, крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року.

Згідно акту перевірки № 323/10-36-13-09/НОМЕР_4 від 22.05.2017 р. ОФП ОСОБА_2 занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 70 275 грн. 49 коп., у тому числі:

- за 2014 р. на суму 64 113 грн. 84 коп., у зв'язку з віднесенням до складу витрат 327 113 грн. 36 коп., сплачених ПП «Сандра Буд» за договором підряду;

- за 2016 р. на суму 6 161 грн. 65 коп., у зв'язку віднесенням до складу витрат 28 006 грн. 92 коп. сплаченого податку на доходи фізичних осіб.

З огляду на наведені вище положення пункту 3 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI рішенням № від 27.07.2017 р. до ФОП ОСОБА_2 застосовано штрафні санкції в наступних розмірах:

- за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску за 2014 р. - 19 234 грн. 15 коп.;

- за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску за 2016 р. - 616 грн. 17 коп.

Позивач погодився з висновком Головного управління ДФС у Київській області про те, що сплачений ним податок на доходи фізичних осіб не підлягає включенню до складу витрат.

Отже, враховуючи наведені вище висновки суду щодо правомірності віднесення позивачем до складу витрат вартості ремонту та експлуатації майна, протиправним є рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27.07.2017 р. в частині застосування штрафу в розмірі 19 234 грн. 15 коп.

Разом з тим, оскільки позивач у позовній заяві просив скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27.07.2017 р. лише в частині застосування штрафу в розмірі 11 465 грн. 52 коп., колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги у цій частині.

Відповідно, підлягає скасуванню і вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017 р. в частині зобов'язання позивача сплатити 83 347 грн. 99 коп. недоїмки, у тому числі 64 113 грн. 84 коп. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та 19 234 грн. 15 коп. штрафу.

Відповідно до частини 3 статті 323 КАС України за результатами розгляду апеляційної скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд приймає постанову відповідно до статті 315 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Керуючись статтями 312, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року в частині визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.07.2017 р., в частині зобов'язання сплатити 38 218 грн. 34 коп. недоїмки, та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017 р. скасувати.

Скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду в частині залишення без змін постанови Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року в частині скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.07.2017 р., в частині зобов'язання сплатити 38 218 грн. 34 коп. недоїмки, та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017 р.

Прийняти у цій частині нове рішення.

Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017 р. в частині зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 сплатити 83 347 грн. 99 коп. недоїмки, у тому числі 64 113 грн. 84 коп. боргу та 19 234 грн. 15 коп. штрафу.

В частині позовних вимог про зобов'язання скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.07.2017 р. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017 р. в частині зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 сплатити 6 777 грн. 82 коп., у тому числі 6 161 грн. 65 коп. боргу та 616 грн. 17 коп. штрафу - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 06 серпня 2018 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя Л.В.Бєлова