Справа № 805/2569/18-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 р. Справа№805/2569/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Толстолуцька М.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 84600, АДРЕСА_1) до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (юридична адреса: 84511, Донецька область, м. Бахмут, вул. Б.Горбатова, буд. 57) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

11 квітня 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради, в якій позивач просить суд:

1. Звільнити позивачку ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання адміністративного позову до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання виконати дії з причин її незадовільного майнового стану.

2. Призначити справу до розгляду.

3. Витребувати у управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради, справу про призначення допомоги при народженні дитини, ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

4. Визнати протиправною відмову управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

5. Визнати незаконним та скасувати рішення управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про відмову в призначені допомоги при народженні дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

6. Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради призначити та здійснити виплату, ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 державну допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за її заявою від 15.06.2016р.

7. Встановити судовий контроль за виконанням управління праці соціального захисту населення Бахмутської міської ради рішення суду шляхом зобов'язання подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

8. Розглянути справу у порядку спрощеного провадження за відсутністю позивача.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену справу було передано на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В.

Ухвалою від 16 квітня 2018 року позовну заяву залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків, шляхом надання доказів щодо наявності обставин для звільнення від сплати судового збору або докази сплати судового збору за подання до суду позовної заяви.

Розпорядженням керівника апарату суду від 07 травня 2018 року № 176 «Щодо повторного автоматичного розподілу справи» призначено повторний автоматичний розподіл справи № 805/2569/18-а, у звязку з перебуванням судді Буряк І.В. у відпустці.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену справу було передано на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Толстолуцькій М.М.

Ухвалою від 11 травня 2018 року адміністративну справу прийнято до провадження судді Толстолуцької М.М., та з власної ініціативи продовжено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня отримання даної ухвали, шляхом:

- сплати судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок та надання суду оригіналу документу про сплату судового збору у визначеному розмірі, або доказів на підтвердження матеріального становища позивача (довідка органу доходів і зборів, виписка з карткового рахунку в установі банку тощо);

- надання суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом та докази поважності причин його пропуску.

На виконання зазначеної ухвали позивачем на адресу суду надано заяву про усунення недоліків, до якої долучено заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, розглянувши яку суд дійшов висновку про її задоволення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31.05.2018 року суд відкрив провадження у справі та одночасно відстрочив позивачеві сплату судового збору до прийняття рішення по справі.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідача.

У позовній заяві позивач зазначила, що в березні 2015 року, коли в місті Горлівка Донецької області проводилася активна фаза антитерористичної операції, будучи вагітною, вона мешкала за адресою своєї реєстрації у м. Горлівка. 10.03.2015 року вона народила доньку, ОСОБА_3 та 15.03.2016 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області оформила свідоцтво про народження її дитини.

Ураховуючи проведення активної фази антитерористичної операції та відсутність коштів для переїзду на підконтрольну українській владі територію, позивач віднайшла можливість лише у січні 2016 року виїхати на підконтрольну Україні територію та перереєструватися з дитиною, як тимчасово переміщені особи за адресою АДРЕСА_2 (довідка ВПО № від 04.01.2016 року).

15.06.2016 позивач звернулася до Управління праці та соціального захисту Бахмутської міської ради із заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Проте, у липні 2016 року вона від спеціаліста управління дізналась про відмову у призначенні відповідної допомоги, при цьому письмової відповіді (рішення) про відмову у призначенні допомоги вона не отримувала.

22 березня 2018 року позивач звернулась до відповідача з інформаційним запитом про підстави відмови їй в призначенні допомоги при народженні дитини та 29.03.2018 року отримала відповідь від № 1-11, якою її поінформовано, що державна допомога при народженні дитини, призначається за умови що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Одночасно з відповіддю на її адресу було надіслано Рішення про відмову в призначенні допомоги від 15.08.2016 року.

Вважаючи таке рішення відповідача незаконним, позивач звернулась до суду з даним позовом в інтересах своєї дитини для її належного матеріального забезпечення, бо відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог позивача, просив у задоволенні його позовних вимог відмовити в повному обсязі, з аналогічних підстав, що зазначені в оскаржуваному рішенні.

Так, у наданому на адресу суду відзиві від 11.06.2018 року вих. № 04 вх.01-1740 відповідач, посилаючись на законодавчі норми зазначив, що виплата відповідної допомоги, що є предметом спору у даній справі поновлюється у разі, коли особа, що фактично здійснювала догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулись протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Окрім того, відповідач повідомив суду, що позивач перебувала на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб з 04.01.2016 року за адресою м. Бахмут, вул. Захисників України (Утворення СРСР), 23/60.

15 червня 2016 року позивач вперше звернулася до Управління із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії І-НО №703332, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 15.03.2016 року), та допомоги на дітей одиноким матерям.

В заяві, поданій Позивачем до Управління щодо призначення допомоги при народженні дитини в відповідній графі власноручно зазначене місце фактичного проживання в місті Бахмуті за адресою вул. Захисників України (Утворення СРСР), 23/60.

06.07.2016 р. Бахмутським міським центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді була відвідана адреса, яку Позивач зазначила у своїй заяві як адресу фактичного місця проживання (м. Бахмут, вул. Захисників України (Утворення СРСР), 23/60) та складений акт, відповідно до якого за даною адресою Позивач з дитиною не проживали вже давно (зі слів сусідки); факт сумісного проживання дитини з матірю підтверджено не було.

21.07.2016 року соціальними інспекторами Управління на виконання Порядку № 365 було здійснено вихід за місцем мешкання Позивачки вказаним в заяві про призначення допомоги. За результатами виходу було складений акт, відповідно до якого за даною адресою Позивач з дитиною не проживали вже давно (зі слів сусідки); факт сумісного проживання дитини з матірю підтверджено не було. Телефонний зв'язок з заявницею був відсутній. Тому скласти акт обстеження не є можливим. Враховуючи вихід на місце та акт від 21.07.2016 року вбачається, іцо Позивачем при поданні документів для призначенні допомоги були надані недостовірні дані про місце фактичного проживання на території м. Бахмут. У звязку з вищевикладеним рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам на території міста Бахмут від 02.08.2016 року в призначенні допомоги при народженні дитини та допомоги на дітей одиноким матерям Позивачу було відмовлено.

Отже, відповідач вважає, що відмовило позивачеві у призначенні допомоги при народженні дитини на підставі чинного законодавства та в межах наданих повноважень, тобто правомірно.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії І-НО № 703332).

Згідно довідки від 04.01.2016 року № НОМЕР_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач із малолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 перемістилась за адресою (фактичне місце проживання): АДРЕСА_3 (нині - Бахмут) Донецької області.

Як встановлено судом та підтверджено наявними матеріалами справи, позивач 15 червня 2016 року звернулась до відповідача із заявою «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг», форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України 21 квітня 2015 року № 441, згідно якої просила призначити їй допомогу при народженні дитини, допомогу на дітей одиноким матерям. До зазначеної заяви було долучено копії паспорту та ідентифікаційного коду заявника (позивача), довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, свідоцтва про народження дитини та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

23.06.2016 року відповідачем на адресу Державного підприємства «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України» було зроблено запит електронної справи позивача.

У відповідь, листом від 14.07.2016 року відповідача поінформовано, що ОСОБА_1 станом на 01.06.2016 року на обліку не перебуває.

06 липня 2016 року відповідальною особою відповідача був складений висновок про початкову оцінку потреб дитини та її сімї, яким встановлено відсутність позивача з дитиною за адресою проживання, тому факт сумісного проживання матері з дитиною не підтверджено.

21 та 27 липня 2018 року було складено акт обстеження матеріально-побутових умов сімї ОСОБА_1 за адресою: м. Бахмут, вул. Визволителів Донбасу. АДРЕСА_4 про неможливість встановлення відповідних умов, через відсутність мешканців за зазначеною адресою.

Відповідно до даних виписки з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) державної допомоги внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території Бахмутської міської ради від 02.08.2016 року № 5 з питань призначення державної допомоги згідно Закону України від 21.11.1992 року № 2811-ХІІ «Про державну допомогу сімям з дітьми» ОСОБА_1 вирішено відмовити у призначенні допомоги при народженні дитини на дітей одиноким матерям.

Рішенням управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 15 серпня 2016 року ОСОБА_1 вирішено не призначати допомогу згідно виписки з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) державної допомоги внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території Бахмутської міської ради від 02.08.2016 року № 5, у звязку з тим, що звернення за призначенням допомоги надійшло пізніше 12 календарних місяців після народження дитини та не підтвердженням факту проживання за вказаною адресою.

Отже, спірним питанням у справі є правомірність відмови відповідача в призначенні допомоги при народженні дитини.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (надалі Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною першою статті 1 зазначеного Закону громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2811 одним із видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок про те, що заява про призначення допомоги при народженні дитини подається одним із батьків дитини в письмовій формі до органів соціального захисту за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Суд зазначає, що у відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Окрім того, суд зауважує, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

У даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів саме дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16.

Частинами сьомою, девятою статті 11 Закону № 2811-XII визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції, виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд доходить висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, прийнято відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

За таких обставин, з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, суд доходить висновку про наявність у позивача права на звернення до органу праці та соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 2 КАС України встановлено, що адміністративні суди при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, серед іншого, перевіряють чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням принципу верховенства права.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків та враховуючи виключну компетенцію відповідача щодо призначення та виплати допомоги при народженні дитини, суд доходить висновку щодо задоволення позовних вимог позивача, шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача та зобовязання повторно розглянути заяву позивача про призначення допомоги при народженні дитини, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

При цьому, суд зазначає, що вимоги позивача про визнання протиправною відмову управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати незаконним та скасувати рішення управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про відмову в призначені допомоги при народженні дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично є тотожними, оскільки відмова позивача була оформлена оскаржуваним рішенням. Тому, належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 15 серпня 2018 року, яким вирішено не призначати позивачу відповідну допомогу.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року суд відстрочив позивачеві сплату судового збору у розмірі 704,80 грн. до ухвалення судового рішення .

Нормами частини другої статті 133 КАС України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд до ходить висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 84600, АДРЕСА_1) до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (юридична адреса: 84511, Донецька область, м. Бахмут, вул. Б.Горбатова, буд. 57) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 15 серпня 2016 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (юридична адреса: 84511, Донецька область, м. Бахмут, вул. Б.Горбатова, буд. 57) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.06.2016 року про призначення допомоги при народженні дитини, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (юридична адреса: 84511, Донецька область, м. Бахмут, вул. Б.Горбатова, буд. 57) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) 31 липня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Толстолуцька М.М.