Справа № 813/520/17
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2018 року

Київ

справа №813/520/17

адміністративне провадження №К/9901/39809/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.03.2017 (суддя - Ланкевич А.З.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017 (головуючий суддя - Пліш М.А., судді: Макарик В.Я., Шинкар Т.І.) у справі № 813/520/17 (876/4163/17) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ» (далі - ТОВ «Корпорація КРТ») звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати наказ Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) від 06.02.2017 №336 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Корпорація КРТ».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.03.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ГУ ДФС у Львівській області оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.03.2017, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017 та прийняти у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своїх вимог ГУ ДФС у Львівській області посилається на те, що підставою для видання оскаржуваного наказу слугувала постанова Львівського окружного адміністративного суду від 29.06.2016 року у справі №813/6526/15, яка набрала законної сили. Відповідно до цієї постанови відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Корпорація КРТ» про визнання протиправним та скасування наказу від 24.12.2015 року №340 «Про проведення виїзної позапланової документальної перевірки ТОВ «Корпорація КРТ».

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями та вбачається з матеріалів справи, 06.02.2017 ГУ ДФС у Львівський області у відповідності до вимог статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.06.2016 у справі №813/6526/15 та доповідної записки начальника управління аудиту ГУ ДФС у Львівський області від 02.02.2017 №18/13-01-14-06-09, видано оспорюваний наказ від 06.02.2017 року №336 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Корпорація КРТ» з питань правомірності формування податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТОВ «Домус Альянс» (, нове найменування ТОВ «Трекота-Люкс») за серпень, вересень 2015 року.

За правилами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у разі якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

З наведеної норми вбачається, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку надіслання на адресу платника (вручення платнику) обов'язкового письмового запиту з пропозицією надати пояснення та їх документальні підтвердження для усунення сумнівів контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства.

Отже, у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Суб'єкт господарювання має право не погодитись з рішенням про призначення перевірки та оспорити його в суді.

У такому спорі суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести обґрунтованість свого рішення з посиланням на недоліки пояснень суб'єкта господарювання та їх документальне обґрунтування.

Водночас, як встановлено судами, в розглядуваному випадку всупереч вищевказаних норм позивачу не надсилався обов'язковий письмовий запит про надання пояснень та їх документального підтвердження, як і відсутня будь-яка податкова інформація, що могла б свідчити про можливі порушення з боку позивача вимог валютного, податкового та іншого не врегульованого Податковим кодексом України законодавства.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, висловленого в постанові від 27.01.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будгарантінвест-55» до Державної податкової інспекції у м. Южному Одеської області про визнання незаконним наказу про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки та визнання протиправними дій, нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок проведення перевірок, у тому числі й документальних позапланових виїзних. Лише їх дотримання може бути підставою для висновку про законність такої перевірки. Невиконання, в свою чергу, процедурних вимог Податкового кодексу України щодо призначення та (або) проведення контрольних заходів призводить до визнання перевірок (незалежно від їх виду) незаконними та відсутності правових наслідків таких.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли цілком об'єктивного висновку про відсутність у ГУ ДФС у Львівській області в розглядуваній ситуації підстав, які надають їй право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки підприємства, та, як наслідок, про задоволення заявлених позовних вимог.

При цьому, колегія суддів відхиляє викладені в касаційній скарзі доводи відповідача про наявність підстав для проведення документальної позапланової виїзної перевірки, з огляду на наявність постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.06.2016 у справі №813/6526/15 та доповідну записку начальника управління аудиту Головного управління ДФС у Львівський області від 02.02.2017 №18/13-01-14-06-09, оскільки, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, згідно статті 78 Податкового кодексу України виданню керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу наказу про проведення документальної позапланової перевірки передує надіслання платнику податків обов'язкового письмового запиту контролюючого органу про надання пояснень та їх документального підтвердження. За наслідками надіслання попереднього запиту відповідачем видано наказ від 24.12.2015 №340, а тому з метою проведення нової перевірки відповідачу слід було надіслати новий обов'язковий письмовий запит.

Крім того, підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України є загальною нормою, а тому посилання у спірному наказі на зазначену норму не може бути єдиною підставою для прийняття відповідачем рішення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків судів попередніх інстанцій.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.03.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна ,

Судді Верховного Суду