Справа № 0540/5232/18-а
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 р. Справа№0540/5232/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Ушенко С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03.07.2018 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій щодо припинення виплати пенсії з 01 серпня 2017 року неправомірними та зобов'язання поновити виплату пенсії за віком зі сплатою заборгованості з 01 серпня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у 2005 році здобув право на отримання пенсії за вислугою років та в той час був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1. Позивач вказав, що у вересні 2016 року він зареєструвався на підконтрольній українській владі території у Слов'янському районі Донецької області. Проте, пенсійний орган з серпня 2017 року не здійснює пенсійні виплати ОСОБА_1 мотивуючи це відсутністю статусу внутрішньо переміщеної особи. 05.06.2018 позивач надав пенсійному органу довідку про те, що він не знаходиться на обліку як внутрішньо переміщена особа, втім пенсійних виплат не отримав.

Позивач, посилаючись на положення Конституції України, вимоги Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення" , «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» тощо, просить суд визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 за вислугою років з 01.08.2017; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії зі сплатою заборгованості з 01.08.2017.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.07.2018 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі № 0540/5232/18-а, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

03.07.2018 позивача через відділ документообігу та архівної роботи суду надав клопотання про розгляд справи без його участі.

24.07.2018 представник відповідача через відділ документообігу та архівної роботи суду надав клопотання про зупинення провадження по справі та розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 24.07.2018 вирішено відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

26.07.2018 відповідач через відділ документообігу та архівної роботи суду надав відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що позивач перебуває на обліку в головному управлінні, як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно паспортних даних ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 тобто на тимчасово окупованій території. Факт внутрішньо переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Оскільки позивач фактично не проживає за зазначеною в заяві адресою, Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області відмовлено ОСОБА_1 у відновленні соціальних виплат. У зв'язку з чим, пенсійним органом було прийнято рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01.08.2017. Відповідач вважає, що дії головного управління не суперечать чинному законодавству, оскільки рішенням комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат позивачу відмовлено у проведенні відновлення виплат у зв'язку із не підтвердженням фактичного місця проживання, що позбавляє управління можливості та законних підстав для поновлення виплат. На підставі зазначеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розгляд справи проведено за правилами статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2.

Відповідач, в даних правовідносинах, є суб'єктом владних повноважень у відповідності до приписів п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_3 ОСОБА_1 має право на одержання пенсії згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно Довідки від 19.11.2014 № НОМЕР_2 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, позивач постійно проживав у АДРЕСА_1 і перемістився з тимчасово окупованої території у с. Крива Лука, Краснолиманського району Донецької області.

09.09.2016 місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується копією паспорта.

13.09.2016 позивач надав до пенсійного органу заяву про зміну місця реєстрації та банківських реквізитів.

Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Лиманської міської ради №29 від 20.04.2017 вирішено, зокрема, відмовити в поновленні (призначенні) пенсій та соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (згідно Додатку 2) ОСОБА_1 (АДРЕСА_3).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (протокол від 19.07.2017 №43/03-2) про припинення виплати пенсії, вирішено припинити ОСОБА_1, який мешкає за адресою АДРЕСА_2, виплату пенсії з 01.08.2017 у зв'язку із надходженням протоколу Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам з управління соціального захисту населення Слов'янської районної державної адміністрації про не підтвердження факту проживання заявника, який задекларував фактичне місце мешкання.

Відповідач, у відповідь на звернення ОСОБА_1, листом від 11.08.2017 № 8929/03-1 повідомив, що позивач в розумінні Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", є внутрішньо переміщеною особою не зважаючи на зміну місця реєстрації. Для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно надати до пенсійного органу, за фактичним місцем проживання, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як убачається з Атестата про зняття з обліку №1386 пенсія виплачена позивачу по 31.07.2017.

Із встановлених обставин убачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту, з приводу правомірності невиплати такого виду страхової виплати, як пенсія.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Право на соціальний захист, а саме на отримання пенсії гарантовано Конституцією України та чинними нормативно-правовими актами України.

Згідно статті 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону № 1058-ІV визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону України № 1058-ІV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Посилання представника Управління на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", а також на Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 суд не приймає до уваги, з огляду на те, що вказані постанови не є законом, а є підзаконними нормативно-правовими актами, які мають нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем, а тому право позивача на отримання пенсії було безпідставно порушено.

Отже, зазначені відповідачем підстави не є належними для припинення пенсійних виплат в розумінні статті 49 Закону № 1058.

При таких обставинах суд, виходячи з пріоритетності норм, застосовує вимоги ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та не приймає до уваги доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку про визнання дій відповідача щодо невиплати позивачу пенсії з 01.08.2017 протиправними та зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2017.

Крім того, для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, на підставі ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення відповідача (Протокол від 19.07.2017 №43/03-2) про припинення виплати пенсії ОСОБА_1

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією № 75 від 03.07.2018, тобто стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у зазначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 133, 139, 242, 244-250, 255, 262, 295, 297, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2017.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 (Протокол від 19.07.2017 №43/03-2).

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (; 84121, Донецька область, м. Слов'янськ, пл. Соборна, 3) поновити виплату ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; АДРЕСА_2) виплату пенсії зі сплатою заборгованості з 01.08.2017.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (; 84121, Донецька область, м. Слов'янськ, пл. Соборна, 3) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1; АДРЕСА_2) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Повний текст рішення складено 31.07.2018.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ушенко С.В.