Справа № 461/6164/17
Суддя: Лялюк Є. Д.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/6164/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі :

головуючого судді Лялюк Є.Д.,

за участю секретаря судових засідань Станкевич Р.В.,

представника позивача Кондрашов Д.І.

представник відповідача Мартин О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Лорелея» до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження,

в с т а н о в и в :

Позивач - приватне підприємство «Лорелея» звернулося до суду з позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, у якому просило про визнання протиправним та скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 17.03.2017 року № 88 «Про демонтаж самочинно встановленого літнього майданчика на просп. Шевченка 7-А».

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 17.03.2017 року № 88 «Про демонтаж самочинно встановленого літнього майданчика на просп. Шевченка 7-А» Позивача зобов'язано демонтувати відкритий літній майданчик на просп. Шевченка 7-А у м. Львові. Позивач не погоджується із означеним розпорядженням, оскільки таке, на його думку, винесене в порушення Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, та просив таку задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Дав пояснення про те, що розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 17.03.2017 року № 88 «Про демонтаж самочинно встановленого літнього майданчика на просп. Шевченка 7-А» є законним, винесене в межах повноважень адміністрації, наданих законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до Порядку отримання дозволів на встановлення відкритих літніх майданчиків у місті Львові біля об'єктів ресторанного господарства для здійснення підприємницької діяльності. У задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що у власності Приватного підприємства «Лорелея» перебуває будівля, що розташована за адресою м. Львів, просп. Шевченка 7.

Як вбачається із оскаржуваного розпорядження, таким зобов'язано, демонтувати самочинно встановлений літній майданчик на просп. Шевченка 7 у м. Львові. У випадку невиконання розпорядження у добровільному порядку, відділу соціально-економічного розвитку - підготувати та передати матеріали в юридичний відділ районної адміністрації для скерування позовної заяви до суду.

Вказане розпорядження винесено на підставі Порядку отримання дозволів на встановлення відкритих літніх майданчиків у місті Львові біля об'єктів ресторанного господарства для здійснення підприємницької діяльності, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 05.03.2009 року № 2452 (зі змінами та доповненнями), Правил благоустрою м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 року № 376 (зі змінами та доповненнями), та Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради та її структуру, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.11.2016 року № 977.

Відповідно до п. 1.2 додатку 1 «Порядок отримання дозволів на встановлення відкритих літніх майданчиків у м. Львові біля об'єктів ресторанного господарства для здійснення підприємницької діяльності», затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 05.03.2009 року № 2452 (надалі за текстом - Додаток № 1, в редакції, чинній станом на 17.03.2017 року), відкритий літній майданчик стаціонарний або тимчасовий (щоденного демонтажу) пункт ресторанного господарства, який розташовується виключно біля стаціонарного закладу (ресторану, кафе, бару, їдальні) у теплий період року з 1 квітня по 1 листопада і не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей; самовільно встановлений літній майданчик визначено як відкритий літній майданчик встановлений без відповідних дозвільних документів.

Відповідно до п. 1.3 Додатку № 1, паспорти відкритих літніх майданчиків видає управління архітектури департаменту містобудування на підставі позитивних висновків комісії з видачі паспортів відкритих літніх майданчиків (надалі - комісія), склад якої затверджується ухвалою міської ради. Окрім того, на підставі нормативно-розпорядчих документів міської ради департамент економічної політики видає одноразові дозволи на розміщення тимчасових відкритих літніх майданчиків без прив'язки до стаціонарних закладів ресторанного господарства у разі проведення свят, фестивалів, фестин.

Відповідно до п. 2.1 Додатку № 1 для отримання паспорта відкритого літнього майданчика суб'єкт господарювання (надалі - заявник) подає до управління "Дозвільний офіс" письмову заяву встановленої форми (додаток 1 до цього Порядку), у якій зазначає бажане місце та термін розміщення, функціональне призначення і характеристику об'єкта. До заяви додаються: копія свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності в Україні, копія дозволу департаменту економічної політики на відкриття об'єкта ресторанного господарства, документ, що посвідчує право власності або оренди приміщення стаціонарного закладу ресторанного господарства, біля якого буде влаштований літній майданчик, світлина пропонованого місця влаштування відкритого літнього майданчика розмірами не менше 10,0 см х 15,0 см., декларація з зобов'язаннями про сплату необхідних платежів (додаток 2 до цього Порядку), копія договору оренди земельної ділянки, на якій планується розмістити літній майданчик (за наявності), топографо-геодезична основа (М 1:500) з нанесенням пропонованих контурів та площі літнього майданчика.

Відповідно до п. 6.1 Додатку № 1, демонтажу підлягають самовільно встановлені відкриті літні майданчики, відкриті літні майданчики, термін дії паспортів на розміщення або термін дії договорів на оренду конструктивних елементів благоустрою яких закінчився, відкриті літні майданчики, паспорт на встановлення яких скасовано.

Крім цього, відповідно до п. 1.10 Правил благоустрою міста Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 року № 376, самочинне встановлення (малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами) - це встановлення малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами, дозвіл на встановлення яких не видавався або закінчився і не був продовжений у передбачені терміни або був скасований у встановленому порядку.

З вказаного вбачається, що Додатком № 1 та Правилами благоустрою міста Львова передбачено отримання паспорту відкритого літнього майданчика як обов'язкову передумову для встановлення та утримання суб'єктами господарювання літніх майданчиків. В свою чергу, за відсутності такого паспорту, літній майданчик вважається таким, що його встановлено самочинно та підлягає демонтажу.

В той же час, згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (набрав чинності 05.01.2006 року, окрім частини першої статті 4, яка набрала чинності 5 жовтня 2006 року), виключно законами, які регулюють відносини пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються, зокрема, необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види, дозвільний орган, уповноважений видавати документ дозвільного характеру.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

З урахуванням положень Додатку № 1, паспорт відкритого літнього майданчика є документом дозвільного характеру у розумінні цитованого вище закону. Відповідачем не наведено посилань на жоден закон України, який би передбачав вимогу отримання паспортів чи дозволів на розміщення літніх майданчиків. Відтак, з набранням чинності 5 жовтня 2006 року ч. 1 ст. 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», правових підстав для оформлення та видачі паспорту чи дозволу на розміщення відкритих літніх майданчиків немає, оскільки необхідність одержання такого документа не передбачена жодним Законом України.

Вказане вище цілком та повністю узгоджується із роз'ясненнями, наданими листом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 07.07.2011 року № 5708, адресованим ПП «Лорелея».

Окрім цього, відповідно до ст. 1 закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» (набрав чинності 01.01.2012 року), термін «документ дозвільного характеру» вживається у значенні, наведеному у Законі України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності». Забороняється вимагати від суб'єктів господарювання отримання документів дозвільного характеру, необхідність отримання яких не передбачена законом та які не внесені до Переліку, затвердженого цим Законом. Документи дозвільного характеру, необхідність видачі яких встановлюється міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, що не внесені до затвердженого цим Законом Переліку, видаються відповідно до міжнародних договорів. Видача документів дозвільного характеру у сферах державного експортного контролю, державного регулювання ринків фінансових послуг, охорони державної таємниці (провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею), захисту економічної конкуренції та використання ядерної енергії здійснюється згідно із законами, що регулюють відносини у цих сферах. Встановлення інших видів документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності може здійснюватися шляхом внесення відповідних змін до цього Закону.

Із Переліку документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, що є додатком до означеного закону, не передбачено вимоги щодо отримання суб'єктами господарювання будь яких дозволів чи паспортів для встановлення літніх майданчиків.

В свою чергу, повноваження сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів визначені ст. 10 закону України «Про благоустрій населених пунктів» (тут і надалі в редакції, чинній станом на 17.03.2017 року) і до них, зокрема, віднесено здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об'єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об'єктів тощо.

Втім, вказаний пункт прямо не передбачає повноважень органів місцевого самоврядування на видачу паспортів відкритих літніх майданчиків чи на проведення примусового демонтажу літніх майданчиків.

Натомість, відповідно до ч. 3 ст. 34 закону України «Про благоустрій населених пунктів», правила (благоустрою населених пунктів) не можуть передбачати обов'язок фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи.

Разом з тим, згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня 2009 року (справа №7-рп/2009), гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей19,140,143,144,146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Таким чином, вимога щодо отримання будь якого дозвільного документу на встановлення літнього майданчика, вимога демонтажу літнього майданчика з мотивів його самовільного (без правовстановлюючих документів) встановлення, видання із цього приводу відповідних розпоряджень чи проведення будь яких дій щодо демонтажу літнього майданчика, порушує абз. 1 ст. 19 Конституції України, оскільки примушує суб'єктів господарювання робити те, що прямо не передбачено законодавством отримувати не передбачений жодним законом дозвільний документ; порушує абз. 2 ст. 19 Конституції України, оскільки в частині вимог про отримання дозвільних документів на встановлення літнього майданчика ухвала Львівської міської ради від 05.03.2009 року «Про затвердження Порядку отримання дозволів на встановлення відкритих літніх майданчиків (паспортів відкритих літніх майданчиків)» (з подальшими змінами та доповненнями) та Правила благоустрою міста Львова не узгоджуються із приписами законів України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» та «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», а органи місцевого самоврядування повинні керуватися у своїй діяльності виключно Конституцією та законами України; та не відповідає приписам Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

При цьому, оскільки згадані вище законодавчі положення не було змінено чи скасовано, то вимога щодо необхідності отримання паспорту відкритого літнього майданчика не відповідає законодавству як станом на 17.03.2017 року, так і станом на момент розгляду даної справи. Із огляду на це, були і є відсутні будь - які правові підстави для демонтажу такого літнього майданчика, що виключає правомірність оскарженого Розпорядження.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням перелічених вище обставин, які встановлені судовими рішеннями, що у встановленому порядку набрали законної сили, суд доходить висновку, що висловлена в п. 1 оскаржуваного Розпорядженні вимога про демонтаж відкритого літнього майданчика на просп. Шевченка 7-А у м. Львові є протиправною та не відповідає чинному законодавству України. В свою чергу, безпідставними є і всі наступні пункти Розпорядження, адже вимоги щодо повідомлення ПП «Лорелея» про прийняте розпорядження, підготовку позовної заяви до суду та здійснення контролю прямо випливають із п. 1 Розпорядження і безпосередньо залежні від нього.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 1.1 Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.11.2016 року № 977, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради (надалі - районна адміністрація) є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 № 505 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», утвореним відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Таким чином, Галицька районна адміністрація є суб'єктом владних повноважень у розумінні ст. п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 КАС України (в редакції, чинній станом на день винесення ухвали про відкриття провадження у справі - 11.09.2017 року), місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 КАС України (в реакції, чинній станом на момент винесення даного рішення), справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Таким чином, дана справа як предметно, так и територіально підсудна Галицькому районному суду м. Львова.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Таким чином, розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 17.03.2017 року № 88 «Про демонтаж самочинно встановленого літнього майданчика на просп. Шевченка 7-А» слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи, що позов задоволений повністю, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 77, 78, 90, 139, 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 17.03.2017 року №88 «Про демонтаж самочинно встановленого літнього майданчика на пр.осп. Шевченка 7-А».

Стягнути з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на користь підприємства «Лорелея» 1600,00 грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня його проголошення або з дня отримання копії рішення.

Суддя Лялюк Є.Д.