Справа № 806/2378/18
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. Житомир справа № 806/2378/18

категорія 10.3.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Бойко Т.О.,

за участю:

представника позивача Коржилова Ю.Є.,

представника третьої особи Іваненка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним і скасування п. 66 рішення №53 від 08.07.2016, визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання розглянути питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України із позовом, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати пункт 66 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІІ групи з 29.08.2013 внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 №53;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду належним чином заяви ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи з 13.06.2017 внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії;

- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи з 13.06.2017 внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, з урахуванням його права на виплату грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2017, підтвердженого поданими ним до заяви до Новоград-Волинського ОМВК від 06.07.2017 усіма належними документами, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.12.2014 звертався із заявою до Міністерства оборони України через Новоград-Волинський - Червоноармійський ОМВК про виплату одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" як інваліду III групи з 29.08.2013, однак, вказана одноразова грошова допомога позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

За твердженнями позивача, після встановлення ОСОБА_1 II групи інвалідності з 13.06.2017, позивач 06.07.2017 звертався до Міністерства оборони України через Новоград-Волинський ОМВК про виплату одноразової грошової допомоги згідно статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" як інваліду II групи з 13.06.2017.

Вказує, що листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України вих.№248/3/6/145 від 15.01.2018 було повідомлено Житомирський ОВК про те, що 08.07.2016 документи ОСОБА_1 вже розглядалися комісією Міністерства оборони України, якою прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.

Зазначає, що 25.05.2018 Новоград-Волинським ОМВК було направлено на адресу позивача копію листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України вих.№248/3/6/145 від 15.01.2018 та копію витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва бо інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 №53.

Наголошує, що згідно п.66 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва бо інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 №53, позивачу було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, що ОСОБА_2 отримав інвалідність до внесення відповідних законодавчих змін, які передбачали виплату такої допомоги.

За твердженнями позивача, відповідач протиправно відмовив йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду III групи з 29.08.2013, а також не розглянув належним чином заяву позивача про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду II групи з 13.06.2017.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 04.06.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи.

Представник третьої особи у строк та в порядку, визначеному ст.165, ч.3 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подав до відділу документального забезпечення суду пояснення щодо позову вих. №133 від 07.06.2018, відповідно до змісту яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. (а.с.40-41)

Відповідач у строк та в порядку, визначеному ч.5 ст.162, ч.1 ст.261 КАС України надіслав на офіційну електронну поштову адресу суду відзив на позовну заяву вих. №935 від 22.06.2018, відповідно до змісту яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. (а.с.46-48)

Відповідачем на офіційну електронну поштову адресу суду було також надіслано заяву про залишення позовної заяви без розгляду вих. №936 від 22.06.2018 (а.с.43-44)

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.07.2018 об 11:00.

В судове засідання призначене на 19.07.2018 об 11:00 прибули представник позивача та представник третьої особи. Представник відповідача в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку.

Протокольною ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про залишення позовної заяви без розгляду, що зафіксовано секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 19.07.2018.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у поясненнях щодо позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 проходив кадрову військову службу на посаду офіцерського складу в період з 05.08.1983 по 16.12.1992. Зокрема, в період з 07.07.1988 по 13.02.1989 позивач проходив військову службу року на території Республіки Афганістан, де в той час велись бойові дії та приймав участь у бойових діях в складі військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копіями виписки з наказу військової частини НОМЕР_1 від 12.12.1992 №184 (а.с.19), довідки Новоград-Волинсько-Червоноармійського ОМВК №79 від 07.08.2013 (а.с. 20), довідки Новоград-Волинського ОМВК №31 від 19.04.2018. (а.с.21)

Відповідно до витягу з проколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №2091 від 20.08.2013 встановлено множинні вогнепальні осколкові поранення голови та грудної клітини у ОСОБА_2 , які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. (а.с. 24)

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 29.07.2013 позивачу з 29.07.2013 до 01.08.2014 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії. (а.с.23)

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 20.09.2013 позивачу з 29.08.2013 до 01.10.2018 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії. (а.с.23)

Встановлено, що у зв`язку із встановленням позивачу з 29.08.2013 ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, ОСОБА_2 звертався до Новоград-Волинсько-Червоноармійського ОМВК із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. (а.с. 28)

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва бо інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 №53, позивачу було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, що ОСОБА_2 отримав інвалідність до внесення відповідних законодавчих змін, які передбачали виплату такої допомоги. (а.с. 32)

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 17.06.2017 позивачу з 13.06.2017 безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії. (а.с.29)

У зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 13.06.2017, ОСОБА_2 06.07.2017 звертався до Новоград-Волинського ОМВК із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. (а.с.59).

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України вих.№248/3/6/145 від 15.01.2018 було повідомлено Житомирський ОВК про те, що 08.07.2016 документи ОСОБА_1 вже розглядалися комісією Міністерства оборони України, якою прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги. (а.с. 31)

Новоград-Волинським ОМВК супровідним листом вих. №1251 від 23.05.2018 було направлено на адресу позивача копію листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України вих.№248/3/6/145 від 15.01.2018 та копію витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва бо інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 №53. (а.с.33)

Не погоджуючись із діями відповідача, наголошуючи, що відповідач протиправно відмовив у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду III групи з 29.08.2013, а також не розглянув належним чином заяву позивача про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду II групи з 13.06.2017, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи дії відповідача на відповідність ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 19 Основного Закону проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІІ).

Відповідно до статті 41 Закону №2232-ХІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом №2011-ХІІ. Розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

Так, положеннями частини першої статті 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної відмови, оформленої протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 №53) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві; отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності; отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності; отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Частиною шостою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Суд критично ставиться до доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та наголошує, що на момент розгляду заяви ОСОБА_2 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності та прийняття оскаржуваної відмови (08.07.2016), позивач мав визначене законодавством право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Суд наголошує, що конституційні права позивача не можуть обмежуватися чи ставитися у залежність від трактування суб`єктом владних повноважень тих чи інших правових норм а аспекті їх ретроактивної дії.

Враховуючи вищевикладене, відмова відповідача, оформлена протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 №53 винесена з порушенням ч.2 ст.19 Конституції України та не відповідає ч.2 ст.2 КАС України.

Керуючись повноваженнями, наданими ч.2 ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати пункт 66 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 29.08.2013, внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 №53.

Щодо питання неналежного розгляду відповідачем заяви ОСОБА_2 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 13.06.2017 ІІ групи інвалідності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 13.06.2017, ОСОБА_2 06.07.2017 звертався до Новоград-Волинського ОМВК із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. (а.с.59).

Водночас, листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України вих.№248/3/6/145 від 15.01.2018 було повідомлено Житомирський ОВК про те, що 08.07.2016 документи ОСОБА_1 вже розглядалися комісією Міністерства оборони України, якою прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги. (а.с. 31)

Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до змісту з витягу протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 №53 (а.с. 32), предметом розгляду та відмови у призначенні одноразової грошової допомоги є заява ОСОБА_2 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу з 29.08.2013 ІІІ групи інвалідності. (а.с. 28)

Заява позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу з 13.06.2017 ІІ групи інвалідності не була та не могла бути предметом розгляду на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016, оскільки була складена та підписана позивачем лише 06 липня 2017 року.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд наголошує, що Міністерством оборони України не було розглянуто заяву ОСОБА_2 від 06.07.2017 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу з 13.06.2017 ІІ групи інвалідності, а відмова у такому розгляді із посиланням на протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 є порушенням ч.2 ст.19 Основного Закону та не відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України.

Застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч.2 ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи з 13.06.2017, внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що вирішення вказаного питання належить до виключних дискреційних повноважень відповідача.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Крім того, зважаючи на встановлений судом факт неналежного розгляду відповідачем заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та долучених до неї документів, вирішення питання про призначення такої виплати є порушенням встановленої процедури призначення одноразової грошової допомоги.

Порушення вказаних питань є можливим виключно після належного розгляду відповідачем заяви ОСОБА_2 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та долученого до неї документів, надання їм правової оцінки в частині наявності підстав для призначення одноразової грошової допомоги та визначення її розміру.

Таким чином, суд зазначає, що вказані позовні вимоги є передчасними та не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень, керуючись повноваженнями, наданими ч.2 ст.9, ч.2 ст.245 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи з 13.06.2017, внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії та за результатами розгляду прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем в порушення ч.2 ст.77 КАС України не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано правомірність відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оформленої протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 №53, а також неналежного розгляду заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи з 13.06.2017, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально-підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 382 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, Київ 168, 03168. Код ), третя особа: Житомирський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 . Адреса в ЄДРПОУ: вул. Театральна, 6, м. Житомир, Житомирська область, 10014. Код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним і скасування п. 66 рішення №53 від 08.07.2016, визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання розглянути питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 66 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 29.08.2013, внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 №53.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 13.06.2017, внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 13.06.2017, внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії та за результатами розгляду прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства.

У решті позовних вимог - відмовити

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене: 01 серпня 2018 року.

Головуючий суддя О.Г. Попова