Справа № 404/2239/18(2-а/404/445/18)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 липня 2018 року справа № 404/2239/18(2-а/404/445/18)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді - доповідача: Олефіренко Н.А.,

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Демченко Руслана Олександровича на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 червня 2018 р. (суддя Панфілова А.В.) в адміністративній справі № 404/2239/18(2-а/404/445/18)за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Демченко Руслана Олександровича третя особа: Управління патрульної поліції в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Демченко Руслана Олександровича, в якому просив визнати незаконними дії та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити, в зв'язку із відсутністю в його діях складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач, посилається на те, що згідно постанови ВР № 152914 від 04.04.2018 року накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за порушення п 15.9 (г)ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність по ч.1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до постанови про адміністративне правопорушення позивач 04.04.2018 року о 12:30 год. в м. Кропивницький по вул. Чорновола, керуючи автомобілем ВАЗ 212140, здійснив зупинку та стоянку ближче 10 метрів до пішохідного переходу. Пояснення та заперечення не були взяті до уваги. При цьому посилається , що жодних замірів технічними засобами відстаней від місця зупинки машини до пішохідного переходу не проводилося і не задокументовано.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 червня 2018 року задоволено повністю.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що при винесенні оскаржуваної постанови він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою ВР № 152914 від 04.04.2018 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за порушення п 15.9 (г)ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність по ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до постанови про адміністративне правопорушення позивач 04. 04.2018 року о 12:30 год. в м. Кропивницький по вул. Чорновола, керуючи автомобілем ВАЗ 212140, здійснив зупинку та стоянку ближче 10 метрів до пішохідного переходу.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, позивач оскаржив її до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при складанні постанови про адміністративне правопорушення стосовно позивача суб'єктом владних повноважень - інспектором - вчинено низку порушень, а саме , в порушення вимог ст. 280 КУпАП не з'ясовані всі обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не встановлено винність позивача у вчинені порушення, будь-які письмові докази на підтвердження порушення позивачем ПДР, який не визнавав себе винним у скоєнні правопорушення відсутні; крім цього, письмові пояснення позивача, свідків при складанні постанови в справі про адміністративну відповідальність на окремому аркуші не відбиралися. При цьому, суд вважав неналежним та не допустимим доказом - наданий суду диск з фіксацією правопорушення, оскільки постанова в п.8 не містить зазначення про наявність у справі такого доказу як фіксація правопорушення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із зазначеними висновками з огляду на наступні обставини.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993р. № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі - ПДР).

Згідно з п.1.1. ПДР вони, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно п. 15.9 (г) ПДР України зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Відповідно до приписів ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 96 КАС України визначено, що речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст.99 КАС України зазначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електроні документи (тестові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео, та звукозаписи тощо).

За приписами статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Матеріали справи містять відеозапис з бодікамери, наданий апелянтом, який досліджено судом апеляційної інстанції та встановлено, що транспортний засіб за кермом якого знаходився позивач дійсно здійснив зупинку ближче 10 м. до пішохідного переходу, чим порушив п.15.9 п.п. г ПДР України, що також не заперечувалося позивачем. На запитання патрульного поліції з приводу вчиненого адміністративного правопорушення, позивач відповів, що зупинився для виходу пасажира. Таким чином, вказаним відеозаписом спростовуються зазначені твердження позивача, вказані ним в позовній заяві.

Апелянт надав до суду докази в розумінні ст. 251 КУпАП, що підтверджують наявність складу правопорушення в діях позивача та правомірність вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи та дають підстави суду апеляційної інстанції для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального права, адже матеріалами справи підтверджується та обставина, що позивач дійсно винен у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке КУпАП передбачена відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 122 цього кодексу.

Відповідач, в даному випадку, склавши спірну постанову, діяв на підставі і в межах своїх повноважень і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів, відповідно до вимог статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. 272, 286, 311, 315, 317, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Демченко Руслана Олександровича - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 червня 2018 р. в адміністративній справі № 404/2239/18(2-а/404/445/18) - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 26.07.2018 року.

Суддя - доповідач: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва