Справа № 237/1461/18
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року справа №237/1461/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В. Блохіна А.А., за участю секретаря судового засідання - Тішевського В.В., представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Мар'їнського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 25 червня 2018 року у справі № 237/1461/18 (головуючий суддя І інстанції - Сметаняк О.Я.), складене у повному обсязі 26 червня 2018 року у м. Курахове Донецької області за позовом Мар'їнського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2018 року Мар'їнський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області із позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 про прийняття рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 (а.с. 1-5).

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 25 червня 2018 року у задоволені позовних вимог відмовлено (а.с. 89-92).

Не погодившись з судовим рішенням, Мар'їнський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 25 червня 2018 року у справі № 237/1461/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при розгляді справи не надано належної оцінки доказам по справі.

По-перше, судом не вірно зазначено, що позивачем не було ідентифіковано особу відповідача, що спростовується довідкою про особу № 5711 від 25 листопада 2017 року, копією паспорту відповідача, яка знаходилась в архівних матеріалах справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та поясненнями самого відповідача де зазначено, що він є громадянином Узбекистану, однак паспорт втрачено.

При цьому, судом першої інстанції не взято до уваги рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 17 квітня 2018 року по справі № 234/1511/18 де також ідентифіковано особу відповідача.

Крім того, в матеріалах справи наявне повідомлення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про те, що відповідач із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався.

По-друге, посилання суду першої інстанції на відсутність роз'яснення ОСОБА_2 з боку посадових осіб позивача порядку набуття громадянства України не ґрунтується на будь-яких належних доказах, так як питання оформлення громадянства передбачає звернення іноземця або особи без громадянства до органів/підрозділів ДМС у встановленому порядку за умови його законного перебування на території України.

При цьому, відповідач з 26 січня 2009 року є нелегальним мігрантом, що унеможливлює розгляд питання щодо набуття ним громадянства України.

Твердження суду першої інстанції щодо не роз'яснення відповідачу наслідків примусового видворення спростовується його підписом на третьому аркуші рішення Мар'їнського районного відділу Головного управління ДМС у Донецькій області № 20 від 25 листопада 2017 року про його ознайомлення з вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

25 листопада 2017 року співробітниками Мар'їнського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області у відношенні відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу, який відповідачем сплачено, тобто відповідач визнав факт скоєння ним адміністративного правопорушення.

Рішенням Мар'їнського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 25 листопад 2017 року № 20 вирішено примусово повернути відповідача за межі України в строк до 24 грудня 2017 року, яке відповідачем самостійно не виконано.

Вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню позов про видворення відповідача за межі України (а.с. 94-99).

Представник позивача у судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, наступне.

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_2, довідки про звільнення серії ДОН № 35424, вироку Мар'їнського районного суду Донецької області від 20 квітня 2012 року, вбачається, що відповідач народився 07 травня 1954 року в селі Константинопіль Великоновоселківського району Донецької області (а.с. 22, 23, 74-76).

Довідкою про особу від 25 листопада 2017 року за № 5711, визначено, що особа відповідача ОСОБА_2 встановлена з його слів (а.с. 17).

З копії паспорту відповідача , виданого 11.04.2006 року, вбачається, що ОСОБА_2 є громадянином Республіки Узбекистан та йому продовжувався термін перебування на території України 07 листопада 2008 року, 08 серпня 2009 року, 06 лютого 2010 року (а.с. 25-26).

З витягу Донецького обласного бюро перекладів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1, також наявні відомості щодо шлюбу з гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, укладеного 02 серпня 1976 року (а.с. 19).

З письмових пояснень відповідача наданих на ім'я начальника Марїнського РВ (а.с. 9) вбачається, що відповідач не виїхав за межі України у зв'язку із відсутністю коштів.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ПР МДО № 000338 від 25 листопада 2017 року (а.с. 14), постанови про накладення адміністративного стягнення від 25 листопада 2017 року серії ПР МДО № 000338 (а.с. 15), до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмір 510 грн. за порушення п. 2 п.п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 150 від 15 лютого 2012 року, а саме за знаходження на території України після закінчення терміну перебування на її території.

ОСОБА_2 сплатив штрафні санкції у розмірі 510,00 грн. (а.с. 16).

Рішенням Мар'їнського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області за № 20 від 25 листопада 2017 року вирішено примусово повернути ОСОБА_2 за межі України в строк до 24 грудня 2017 року (а.с. 11).

Спірним питанням у справі є правомірність позовних вимог про примусове видворення ОСОБА_2 з України.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у суду не має обґрунтованих підстав для висновків, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та буде перешкоджатиме проведенню процедури видворення або існує ризик його втечі, та те що відповідач є саме тією особою, у відношенні, якої необхідно застосовувати процедури примусового видворення за межі України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 4-5 ст. 26).

Частиною 1 ст. 30 зазначеного Закону передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Частиною 1 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви (ч. 2 ст. 289 КАС України).

Частиною 11 ст. 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ПР МДО № 000338 від 25 листопада 2017 року (а.с. 14), постанови про накладення адміністративного стягнення від 25 листопада 2017 року серії ПР МДО № 000338 (а.с. 15), до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмір 510 грн. за порушення п. 2 п.п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 150 від 15 лютого 2012 року, а саме за знаходження на території України після закінчення терміну перебування на її території.

ОСОБА_2 сплатив штрафні санкції у розмірі 510,00 грн. (а.с. 16).

Рішенням Мар'їнського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області за № 20 від 25 листопада 2017 року вирішено примусово повернути ОСОБА_2 за межі України в строк до 24 грудня 2017 року.

Доказів оскарження та скасування рішення в матеріалах справи не має.

Відповідно до додатку № 1 до вищевказаного рішення позивачем повідомлено ОСОБА_2 за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, ознайомлено з вимогами ст. 30 закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», при цьому, ОСОБА_2 зобов'язався до 24 грудня 2017 року залишити територію України (а.с. 11-12).

До терміну, встановленому в рішенні Мар'їнського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області за № 20 від 25 листопада 2017 року ОСОБА_2 самостійно не покинув територію України.

Документи на продовження терміну перебування в Україні або документи, які дають право на законне проживання та перебування на території України відповідач не оформив.

Відповідач не звертався до компетентних органів України з заявою про визнання його біженцем, або особою, що потребує додаткового захисту, не ініціював питання про надання йому громадянства України або дозволу на тимчасове проживання.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Судом апеляційної інстанції не встановлено підстав не можливості примусово видворення ОСОБА_2

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, що наслідки примусового видворення відповідачу не роз'яснювались так як і порядок набуття громадянства України, статусу біженця, тощо, оскільки відповідно до додатку № 1 до вищевказаного рішення позивачем повідомлено ОСОБА_2 за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, ознайомлено з вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», при цьому, ОСОБА_2 зобов'язався до 24 грудня 2017 року залишити територію України (а.с. 11-12).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач перебуває на території України з 2008 року, часу на набуття громадянства України в нього було більш ніж достатньо, однак відповідачем не вчинялись будь-які дії для цього.

Судом встановлено, що відповідач народився в України, надавав пояснення державною мовою, відтак послуг перекладача не потребує.

При цьому, твердження суду першої інстанції щодо відсутності обґрунтованих підстав для висновків, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про повернення з України нівелюється фактом його самостійного не виконання у строк до 24 грудня 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з самостійним невиконанням рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, відсутністю доказів на підтвердження загрози життю, здоров'ю або інша небезпека, встановлена ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про примусове видворення відповідача з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції на виконання положень ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 271, 272, 288, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Мар'їнського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 25 червня 2018 року - задовольнити.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 25 червня 2018 року у справі № 237/1461/18 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Мар'їнського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України - задовольнити.

Примусово видворити громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення проголошено у судовому засіданні 31 липня 2018 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

А.А. Блохін