Справа № 811/1414/18
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2018 року м. Кропивницький справа № 811/1414/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправним та стягнення компенсації середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить суд визнати протиправними дії щодо невиплати йому компенсації середньої заробітної плати за період з 01.11.2017 р. по 31.05.2018 р. та стягнути на його користь кошти в сумі 56 506,14 грн., з яких: 46 506,14 грн. - компенсація середньої заробітної плати за період з 01.11.2017 р. по 31.05.2018 р. та 10 000 грн. - компенсація за завдану моральну шкоду.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відмова відповідача у виплаті середнього заробітку з 01.11.2017 року по 31.05.2018 року, на думку позивача, є протиправною.
Ухвалою суду від 08 травня 2018 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного (позовного) провадження (а.с.1).
Зазначеною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву з відповідними доказами в їх обґрунтування.
30.05.2018 року до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі (а.с.20-23).
У клопотання зазначено, що дана справа не підпадає під юрисдикцію адміністративного суду, оскільки виплата середнього заробітку як працівнику виникає з трудових спорів, а отже повинна розглядатись за правилами цивільного судочинства.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
За змістом статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Згідно статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.
Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України , публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України № 8 від 20 травня 2013 року "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративними судами, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Пов`язаними з вимогами про стягнення заробітної плати слід вважати вимоги про відшкодування шкоди, завданої саме невиплатою заробітної плати (грошового утримання).
Отже, з огляду на те, що предметом спору є визнання дій Військової частини НОМЕР_1 (військова частина - польова пошта НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації середньої заробітної плати за період з 01.11.2017 року по 31.05.2018 року протиправними (в період, коли позивача було призвано по мобілізації на військову службу - тобто пов`язано з проходженням публічної служби), підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується проходження особою публічної служби.
Також, відповідач у заяві зазначає, що твердження позивача про порушення його прав є надуманими, а тому, позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа є справою незначної складності, та згідно ст.ст.257, 263 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Клопотань позивача та представника відповідача про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.
Відповідно до ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.07.2018 року продовжено процесуальний строк розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та витребувано додаткові докази.
25.07.2018 року та 26.07.2018 року від сторін надійшли документи витребувані судом.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини.
Так, наказом військової частини від 19 березня 2014 року №58 позивача звільнено з посади начальника фінансового відділу (не проходив військову службу) відповідно до приписів пункту 3 статті 36 КЗпП України (у зв`язку з призовом військовозобов`язаного на військову службу) та статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Цим же наказом ОСОБА_1 , який призваний на військову службу, допущено до виконання службових обов`язків начальника фінансово-економічної служби (військова служба).
Наказом відповідача від наступного дня №59 встановлено, що позивача звільнено 19 березня 2014 року зі збереженням місця роботи та виплатою середнього заробітку на особливий період.
До вересня 2015 року (включно) ОСОБА_1 військовою частиною виплачувався середній заробіток у сумі 6358,02 грн.
З 10 березня 2015 року позивач проходить військову службу за контрактом до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Вищенаведені судом обставини встановлені постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 року у справі №П/811/1871/16., що набрала законної сили 30.01.2018 року (а.с.8-11).
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Також, постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 року у справі №П/811/1871/16. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини польова пошта НОМЕР_2 щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період з жовтня 2015 року по жовтень 2017 року та стягнено з військової частини польова пошта НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток у сумі 158950,50 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Листом від 02.03.2018 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати середнього заробітку за листопад грудень 2017 року та січень березень 2018 року.
Листом від 21.03.2018 року командир військової частини НОМЕР_1 повідомив позивача про відсутність підстав для такої виплати в зв`язку з тим, що фактично на момент проведення мобілізації за Указом президента від 17.03.2014 року №303/2014 та у відповідності до розпорядження начальника оперативного командування Південь від 19.03.2014 року №218/32, всі працівники Збройних Сил України були звільнені (а.с.32).
На даний час ОСОБА_1 проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_3 (а.с.33).
Отже, приписами частин 2 та 3 статті 119 КЗпП України встановлено, що працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Аналіз цієї норми права і фактичних обставин справи доводить, що позивач проходив і проходить військову службу за мобілізацією і контрактом під час дії особливого періоду.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №105 (з урахуванням наступних змін) затверджено Порядок виплати компенсації за 2014 - 2015 роки підприємствам, установам, організаціям, фермерським господарствам, сільськогосподарським виробничим кооперативам незалежно від підпорядкування і форми власності та фізичним особам - підприємцям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом (далі Порядок).
Так, приписами пункту 3 Порядку встановлено, що бюджетні кошти спрямовуються підприємствам, установам, організаціям, фермерським господарствам, сільськогосподарським виробничим кооперативам незалежно від підпорядкування і форми власності та фізичним особам - підприємцям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу.
Працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, компенсація з бюджету середнього заробітку здійснюється на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації.
А тому, відповідач зобов`язаний виплачувати ОСОБА_1 середній заробіток щомісячно під час дії особливого періоду.
Такий обов`язок військова частина виконувала до вересня 2015 року та відповідно до рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 року повинна виконати до жовтня 2017 року.
Отже, з листопада 2017 року відповідач допустив протиправну бездіяльність.
На даний час заборгованість за період з листопада 2017 року по травень 2017 року становить 44506,14 грн. при середньому заробітку 6358,02 грн.
Доказів добровільної виплати ОСОБА_1 суду не надано.
Позивач у своєму позову також просить суд стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. в зв`язку з пережитими особливими душевними стражданнями, що виникли з підстав невиплати середнього заробітку.
Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995р. №4, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
В адміністративному позові позивач зазначає, що відповідач, відмовивши йому у виплаті середнього заробітку, порушив законні права, що завдало позивачу моральних страждань, оскільки негативно вплинуло на матеріальне становище.
Однак судом не встановлено факту заподіяння моральної шкоди позивачу діями відповідача, будь-яких доказів заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань позивач суду не надав.
У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача 100000 грн. у якості компенсації моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що частина адміністративного позову яка направлена на новий розгляд підлягає частковому задоволенню.
У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Судові витрати розподіляються відповідно до приписів ст.139 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір не стягується, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст.139, 243, 245, 246, 255, 257-258, 262, 293, 295, 297 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації середньої заробітної плати за період з 01.11.2017 року по 31.05.2018 року включно.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 компенсацію середньої заробітної плати за період з 01.11.2017 року по 31.05.2018 року включно сумі 44 506 (сорок чотири тисячі п`ятсот шість) гривень 14 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.
Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділ VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Л.І. Хилько