Справа № 806/2653/18
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року м.Житомир справа № 806/2653/18

категорія 10.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.,

за участю: представник позивача Дзюбенко С.П.,

представник відповідача Літвін С.М.,

представник третьої особи Іваненко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Третя особа: Житомирський обласний військовий комісаріат, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом №34 від 30.03.2018 року, та зобов`язання призначити і виплатити таку одноразову грошову допомогу розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму.

Ухвалою суду від 12.06.2018року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі і її призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що Позивач під час виконання обов`язків військової служби в Республіці Афганістан отримав травму. Постановою Центральної військово-лікарської комісії МО України від 26.05.2015року №681 визнано, що отримана Позивачем травма пов`язана із виконанням обов`язків військової служби. Рішенням органів МСЕК з 01.04.2015року Позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, що стало підставою для виплати одноразової грошової допомоги в сумі 182700,00грн. Як пояснив представник Позивача, 03.01.2018року рішенням цієї ж Житомирської МСЕК-2 Позивачу встановлено другу групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, що є підставою для отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму.

На думку представника Позивача, Відповідач за результатами розгляду звернення Позивача оскаржуваним рішенням протиправно та безпідставно відмовив Позивачу у нарахуванні та виплаті такої одноразової грошової допомоги.

Представник Міністерства оборони України, Відповідача в даній справі, в судовому засіданні проти позову заперечив і пояснив, що зміна групи інвалідності Позивачу мала місце в термін, що перевищує дворічний термін, а тому виключає можливість нарахування та виплати такої одноразової допомоги. Крім того, на думку представника Відповідача, в разі зміни групи інвалідності одноразова грошова допомога виплачується із врахуванням раніше виплачених коштів. З 01.01.2017року розмір такої одноразової грошової допомоги складає 90-кратний прожитковий мінімум, що значно менше виплаченої Позивачу такої допомоги.

Представник Третьої особи, Житомирського обласного військового комісаріату, в судовому засідання проти позову заперечив з аналогічних підстав, що наведені представником Відповідача.

Заслухавши доводи представника Позивача, представника Відповідача та представника Третьої особи, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, її розміру, регулюються правовими нормами Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей " від 20 грудня 1991 року N 2011-XII (надалі - Закон N 2011-XII), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 , Позивач в даній справі, під час виконання обов`язків строкової військової служби в Республіці Афганістан отримав травму. Рішенням Центральної військово-лікарської комісії МО України (протокол від 26.05.2015року №681) визнано, що отримана Позивачем травма пов`язана із виконанням обов`язків військової служби (а.с.20).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що рішенням Житомирської МСЕК від 03.04.2015року Позивачу з 01.04.2015року встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, що стало підставою для виплати одноразової грошової допомоги в сумі 182700,00грн. (а.с.21).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що рішенням Житомирської МСЕК-2 від 03.01.2018року за результатами повторного огляду Позивачу з 03.01.2018року встановлено другу групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби (а.с.22).

Як зазначено в позові, саме таке рішення МСЕК, на думку Позивача та його представника в судовому засіданні, надає Позивачу право на самостійне (додаткове) отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої правовими нормами ст.16-2 Закону N 2011-XII, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму громадян.

Такі доводи Позивача та його представника не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Безспірно, за приписами пункту 6 ч.2 ст.16 Закон N 2011-XII (у редакції на час встановлення Позивачу 2-ї групи) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі заподіяння військовослужбовцю строкової військової служби при виконанні обов`язків військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби.

Відповідно до вимог ч.2 ст.16-2 цього ж Закону N2011-XII (у редакції на час встановлення Позивачу 2-ї групи) така одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Тобто, на час встановлення Позивачу 2-ї групи нвалідності, законодавець відповідно до вказаної правової норми право на встановлення порядку та умов виплати такого виду одноразової грошової допомоги делегував Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону N 2011-XII, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок N 975).

Відповідно до вимог абзацу третього підпункту 3 пункту 6 Порядку N 975 у разі встановлення інвалідності II групи військовослужбовцю строкової служби одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Висновок щодо такого трактування правової норми частини 2 статті 16 Закону N2011-XII та Порядку N 975 міститься у постанові Верховного Суду від 26.06.2018року у справі N 750/5074/17 (адміністративне провадження N К/9901/44751/18) і відповідно до вимог ч.4 ст.242 КАС України підлягає врахуванню судом у даних спірних відносинах в даній адміністративній справі.

Крім того, відповідно до вимог пункту 4 статті 16-3 Закону N2011-XII та п.8 Порядку N 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Позивачу 01.04.2015року було встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, що стало підставою для виплати одноразової грошової допомоги в сумі 182700,00грн. Тобто, встановлення з 03.01.2018року Позивачу другої групи інвалідності мало місце за межами дворічного терміну після встановлення третьої групи інвалідності.

Крім цього, суд зазначає, що на час встановлення другої групи інвалідності розмір одноразової допомоги законодавцем визначено в розмірі 90-кратного, а не 200-кратного, прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, що сумарно складає 158580,00грн. (90х1762,00грн.=158580,00грн.). Вказана сума є значно меншою ніж сума, що була виплачена Позивачу (182700,00грн.) у вигляді одноразової грошової допомоги.

На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими оскаржуване рішення Відповідача щодо відмови у призначенні Позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, оформлено протоколом №34 від 30.03.2018року, та доводи його представника в судовому засіданні.

Таким чином, позовні вимоги Позивача не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

В розумінні вимог ст.ст.139-143 КАС України, підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі, відсутні.

Керуючись статтями 2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 30 липня 2018 року