Справа № 813/456/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/4138/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Довгополова О.М.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Чигер І.І.,

представника відповідача Боднар Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 7 березня 2018 року (прийняте у м. Львові суддею Гавдиком З.В.) в адміністративній справі № 813/456/18 за позовом ОСОБА_3 до Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова (далі - Залізничне ОУПФУ м. Львова) від 26.01.2018 № 269/03-24 про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII);

- зобов'язати Залізничне ОУПФУ м. Львова обчислити, призначити та виплачувати йому пенсію за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII, з 19.01.2018, виходячи з розрахунку 60 % від суми місячного (чинного) заробітку, згідно із довідкою прокуратури Львівської області № 18/574 вих-18 від 17.01.2018.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він має відповідний вік та стаж, необхідні для призначення йому пенсії за вислугу років, а статтею 86 Закону № 1697-VII право прокурорів на пенсійне забезпечення за вислугу років відновлено, тому відмова пенсійного органу у призначенні йому відповідної пенсії є неправомірною, а покликання на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII є безпідставними.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 7 березня 2018 року, прийнятим у спрощеному провадженні, позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області), яке є правонаступником Залізничного ОУПФУ м. Львова. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», тобто з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених цим Законом, не призначаються і з цього часу позивач втратив право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1697-VII.

Крім того, він не набув права на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, оскільки станом до 01.10.2011 не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії за віком.

Відповідно до ст. 52 КАС України судом проведено заміну первинного відповідача - Залізничного ОУПФУ м. Львова на його правонаступника - ГУ ПФУ у Львівській області.

У судовому засіданні представник апелянта підпримала вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 19 січня 2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до Залізничного ОУПФУ м. Львова із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру».

На час звернення від працював в прокуратурі Львівської області на прокурорській посаді; його загальний трудовий стаж становив 29 років 11 місяців і 19 днів, а спеціальний - понад 25 років.

Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: заяви про призначення пенсії, трудової книжки серії НОМЕР_1, паспорта, довідки прокуратури.

Розглянувши заяву позивача, Залізничне ОУПФУ м. Львова 26.01.2018 прийняло рішення за № 269/03-24, яким відмовило ОСОБА_3 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Відмова мотивована тим, що з 01.04.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень якого з 1 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», втратили чинність.

З 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру», не призначаються, перерахунки не здійснюються.

Вважаючи таке рішення Залізничного ОУПФУ м. Львова протиправним, позивач оскаржив його до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обгрунтовував його тим, що Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014, хоча і прийнятий до 1 червня 2015 року, проте не міг бути скасований в спірній частині щодо пенсійного забезпечення Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, оскільки набрав чинності лише 15.07.2015.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону від 02.03.2015 № 213-VIII «у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Буквальний аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що нею за умови неприйняття спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до наведеного переліку законів. Тобто, ця норма за своїм змістом містить окремі умови призначення пенсій для визначеної категорії осіб. Оскільки до 01 червня 2015 року спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, застосуванню підлягає друга її частина щодо скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до наведеного переліку. Такі обставини свідчать про намір законодавця відходу від особливих умов призначення пенсій для певної категорії осіб і переведення їх на загальні умови.

Верховний Суд України в постанові від 24.05.2016 у справі № 333/6710/15-а щодо аналогічних відносин висловив таку правову позицію: оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з указаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закону № 2453-VI) (який значиться в наведеному переліку законів).

З 01 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Аналіз положень пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII дає підстави для висновку, що ним скасовано діючі станом на 01 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ).

Закон № 1789-ХІІ частково втратив чинність з 15 липня 2015 року у зв'язку з набранням чинності Законом № 1697-VIІ, який є чинним і на сьогодні.

Статтею 86 Закону № 1697-VIІ визначено і на теперішній час регулюється питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 212/6157/16-а.

Відповідно до частини першої, другої, шостої, восьмої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури.

Враховуючи те, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років позивач мав необхідний стаж (вислугу років), який підтверджується матеріалами справи; на час звернення за призначенням такої пенсії працював в органах прокуратури, відмова пенсійного органу у призначенні йому пенсії за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII є неправомірною.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 7 березня 2018 року в адміністративній справі № 813/456/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді О. М. Довгополов
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 25 липня 2018 року.