Справа № 818/1611/18
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2018 р. Справа № 818/1611/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кравченка Є.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Михайленко О.В.,
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 818/1611/18
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління ДФС у Сумській області
про визнання незаконним та скасування наказу,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач), в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ від 12.03.2018 № 414 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.
Позивач зазначає, що про існування вказаного наказу йому повідомили колеги, але такий наказ не був йому оголошений та вручений під підпис керівником, який є відповідальним за виконання наказу.
Позивач вважає наказ № 414 від 12.0.3.2018 про притягнення до дисциплінарної відповідальності незаконним, таким, що порушує його охоронювані права та інтереси, з огляду на наступне.
Як зазначено в наказі, підставою для його прийняття був висновок службового розслідування від 05.01.2018, проведеного за розпорядженням ГУ ДФС у Сумській області від 07.12.2017 № 18з-р «Про проведення службового розслідування» (із внесеними змінами розпорядженням ГУ ДФС у Сумській області від 18.12.2018 року № 194-р «Про внесення змін до розпорядження ГУ ДФС у Сумській області від 18.12.2017 № 185-р»), але позивачу не відомий зміст ні вказаного розпорядження № 185, ні розпорядження № 194, з якими його ніхто не ознайомлював, як і не ознайомлював зі змістом висновку службового розслідування, яке було проведено за відсутності позивача, оскільки з 15.11.2017 він перебував у відпустці та мав тимчасову непрацездатність, про що були надані відповідні документи відповідачу. Також, позивач зазначає, що в ході проведення службового розслідування йому не було запропоновано надати будь-які пояснення.
Стосовно суті порушення, за яке позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, він зауважує, що жодним нормативно-правовим актом, чи будь-яким іншим наказом керівництва ДФС не доводились та не доводяться нормативи щодо викриття, досудового розслідування, передання до суду з обвинувальними актами кримінальних правопорушень, чи розмір та суми грошових коштів, які повинні бути стягнуті на користь держави в звязку з відшкодуванням збитків, якщо таких не існує, а тим більше, відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України - слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень забороняється.
На думку позивача, висновок відповідача про неналежне виконання ОСОБА_1 вимог Типової інструкції з діловодства є безпідставним та таким, що не може бути застосовано відносно позивача, оскільки, згідно п. 1 Розділу І - ця Інструкція встановлює загальні положення щодо функціонування структурних підрозділів з діловодства у центральних органах виконавчої влади, ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади (далі - установи), вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами в установах незалежно від способу фіксації та відтворення інформації, яка міститься в документах, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням. Згідно п. 4, 5 вказаного Розділу Інструкції - відповідальність за організацію діловодства в установах несуть їх керівники. За зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні інших документів, а також організацію діловодства та зберігання документів у структурних підрозділах установи відповідають їх керівники. Організація діловодства в установах покладається на їх структурні підрозділи (департаменти, управління, відділи, сектори) діловодства (документаційного забезпечення), загальні відділи, канцелярії тощо (далі - служба діловодства).
Позивач зауважує, що оскільки, він є слідчим слідчого відділу, а не працівником структурного підрозділу з діловодства, зазначене в наказі відносно нього є протиправним.
Крім того, позивач зазначає, що не порушував вимоги посадової інструкції, а попередження про неповну службову відповідність не може гуртуватись на припущеннях, оскільки позивач має відповідну професійну підготовку, вищу юридичну освіту, працює в органах податкової міліції 13 років, його не відсторонювали від виконання обовязків та не направляли на перепідготовку, не існує причинного звязку між висновком про неповну службову невідповідність та фактичними обставинами служби позивача.
Також, позивач звертає увагу на те, що, під час службового розслідування відповідачем не доведеної прямої причинно-наслідкової залежності неналежного виконання норм КПК України позивачем і наявність чи відсутність будь-яких наслідків. Наказ прийнято несправедливо, не дотримано необхідного балансу між несприятливими наслідками прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямований цей наказ: наказ прийнято без врахування права позивача на участь у процесі прийняття рішень, чим порушені вимоги п. 1 Розділу III Методичних рекомендацій та про існування такого наказу позивача було повідомлено з порушенням встановлених строків.
При прийнятті наказу відповідачем не було враховано попередньої служби, характеристики і професійних навиків позивача, що вимагається статтею 14 Дисциплінарного статуту, було порушено права позивача, як особи, щодо якої проведено службове розслідування, а також не доведено належним чином обґрунтованості притягнення до дисциплінарної відповідальності, тому наказ при притягнення до дисциплінарної відповідальності, на переконання позивача, підлягає скасуванню.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.
За результатами проведеного службового розслідування було встановлено зв'язок між діями позивача й наслідками, які виразились у порушенні саме норм КПК, який полягає у наступному: позивач не дотримався вимог ч. 1 та ч. 2 ст.9, ч. 2 КПК України, щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження; вимог ч. 1 ст. 28 КПК України, щодо виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень у розумні строки; вимог ч. 2 ст. 93 КПК України, щодо збирання доказів стороною обвинувачення шляхом проведення слідчих дій, чим порушив обов'язок слідчого, передбачений ч. 1 ст. 92 КПК України, щодо доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України.
Вказані порушення норм та вимог КПК призвели до порушення пов'язаних вимог та норм КПК. Під час проведення службового розслідування не було необхідності отримувати від позивача пояснення чи додаткові документи, оскільки всі його дії відображені у процесуальних та інших документах, які були складені ним. А бездіяльність випливала із відсутності тих чи інших процесуальних документів, тобто з невиконання вимог КПК під час проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях.
Представник відповідача зазначив, що твердження позивача про те, що його не було ознайомлено із висновком службового розслідування та оскаржуваним наказом не відповідають дійсності, оскільки позивач добровільно відмовився від підпису вказаних документів, про що були складені відповідні акти.
Також, недостовірними, на переконання відповідача, є пояснення позивача про те, що йому не було відомо про зміст розпоряджень ГУ ДФС у Сумській області від 18.12.2017 № 194-р та від 07.12.2017 № 185-р, що його з вказаними розпорядженнями ніхто не знайомив, та про те, що його ніхто не знайомив з висновком службового розслідування, а також щодо проведення службового розслідування в його відсутність (абз. 9 стор. 2 позову), оскільки ознайомити позивача із змістом вказаних розпоряджень не було можливості, бо позивач у період з 15.11.2017 по 12.03.2018 знаходився на лікарняному та у відпустці. Таким чином, позивач не міг брати участі у службовому розслідуванні. Дисциплінарним статутом не передбачено обов'язку органу, який проводить службове розслідування, щодо залучення до участі у службовому розслідуванні особи, відносно якої воно проводиться.
Враховуючи викладене, відповідач вважає оскаржуваний наказ законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15 лютого 2017 року до 21 березня 2018 року працював на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ, другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного Управління Державної фіскальної служби у Сумській області, що підтверджується послужним списком позивача (а.с. 233-239).
На час проведення службового розслідування слідчий Макаренко В.М. перебував у відпустці з 11.12.2017 по 22.01.2018 у відповідності до наказу ГУ ДФС у Сумській області від 05.12.2017 № 395 (а.с. 144).
Крім того, слідчий Макаренко В.М. перебував на лікарняному з 15.11.2017 по 24.11.2017, з 27.11.2017 по 30.11.2017, з 01.12.2017 по 08.12.2017, з 19.12.2017 по 29.12.2017, з 22.01.2018 по 16.02.2018, з 17.02.2018 по 07.03.2018, що підтверджується листками непрацездатності (а.с. 145-147).
Наказом начальника ГУ ДФС у Сумській області від 12.03.2018 № 414 старшому слідчому з особливо важливих справ другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Сумській області підполковнику податкової міліції ОСОБА_1, на підставі п. 5 ст. 12, ст. 13, ст. 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України оголошено попередження про неповну посадову відповідність (а.с. 143).
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України слідчий зобов'язаний додержуватися вимог цього Кодексу, вимог інших нормативних актів;
Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов'язані дотримуватися встановленого порядку і виносити рішення у точній відповідності з нормами права, які підлягають застосуванню у кожному окремому випадку. Крім Конституції та чинного законодавства, міжнародних договорів України суд застосовує також інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, є недопустимими (ч.1 ст. 87 КПК).
Частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що орган досудового розслідування, слідчий зобовязані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.
Вказана норма встановлює обов'язок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження. Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального провадження. Слід звернути увагу на те, що такий обовязок покладено законодавцем виключно на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого.
Всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх реально можливих версій щодо характеру події, що має ознаки злочину, винуватість особи; по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують обвинуваченого, а також обставин, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність.
Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об'єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Крім того, на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов'язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 цього Кодексу, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Частиною 1 ст. 40 КПК України передбачено, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України встановлено обовязки слідчого доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України.
Частиною 2 ст. 93 КПК України визначено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій.
Згідно з п. 1.3 розділу 1 посадової інструкції - у своїй діяльності старший слідчий з ОВС другого відділу РКП керується Конституцією України, законами України, Кримінальним і Кримінальним процесуальним кодексами України, рішеннями Конституційного Суду України, постановами Пленуму та рішеннями Верховного Суду України, іншими актами законодавства України, рішеннями Колегії ГУ ДФС та ДФС України, наказами, розпорядженнями ГУ ДФС та ДФС України з питань організації діяльності СУ ФР, іншими правовими актами. Положенням про другий відділ РКП та цією Інструкцією.
Згідно з п. 1.5. розділу 1 - діяльність старшого слідчого з ОВС другого відділу РКП здійснюється на підставі планування, поєднання принципів єдиного керівництва у вирішенні питань службової діяльності та колегіальності при їх обговоренні, персональної відповідальності за стан справ на своїй ділянці роботи
Відповідно до п. 1.12. розділу 1 - процесуальна діяльність старшого слідчого з ОВС другого відділу РКП регулюється КПК. Слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
Згідно із п.2.1.1, 2.1.2., 2.1.5., 2.1.6., 2.1.9., 2.1.10 розділу 2 посадової інструкції до основних завдань старшого слідчого з ОВС 2-го ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Сумській області відноситься:
- забезпечення належного досудового розслідування кримінальних правопорушень, які відносяться до компетенції органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (2.1.1.);
- неухильне дотримання законності у діяльності старшого слідчого з ОВС другого відділу РКП під час досудового розслідування злочинів, які відносяться до компетенції органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, забезпечення самостійності слідчого у своїй процесуальній діяльності (2.1.2.);
- додержання вимог Конституції, КГІК та інших законів України при здійсненні досудового розслідування (2.1.5.);
- забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування у межах установлених КПК строків (2.1.6.);
- забезпечення прав, свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження (2.1.7.);
- недопущення вчинків та будь-яких дій, що ганьблять звання слідчого і можуть викликати сумнів у його об'єктивності та неупередженості (2.1.9.);
- здійснення профілактичної роботи по попередженню скоєння кримінальних правопорушень на підставі матеріалів кримінальних проваджень із використанням можливостей державних органів, громадських організацій, трудових колективів та засобів масової інформації (2.1.10.).
Відповідно до п. 2.2.11.1., 2.2.11.2., 2.2.11.3., 2.2.11.4., 2.2.11.10., 2.2.11.15., 2.2.11.15.6., 2.2.11.23., 2.2.11.24., 2.2.11.25., 2.2.11.29., розділу 2 посадової інструкції старший слідчий з ОВС 2-го ВРКП виконує такі функції та процедури:
- провадження досудового розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, які віднесені до підслідності слідчих підрозділів фінансових розслідувань ДФС, а також визначених постановою прокурора, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням, та інших до того коли, прокурор не визначить підслідність (2.2.11.1);
- застосування усіх передбачених законом заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування (2.2.11.2.);
- проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій (2.2.11.3.);
- надання доручень на проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій оперативним підрозділам (2.2.11.4.);
- збирання та оцінка доказів (2.2.11.10.);
- звернення за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження (2.2.11.15., у т.ч. 2.2.11.15.6. арешт майна);
- здійснення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні (2.2.11.23.);
- доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні, виду і розміру шкоди, розміру процесуальних витрат та інших обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (2.2.11.24.);
- проведення допиту (2.2.11.25.);
- проведення обшуку (2.2.11.29.).
Згідно із п. 2.5.3.1., 2.5.3.2. розділу 2 посадової інструкції при виконанні службових обов'язків старший слідчий з ОВС другого відділу РКП зобов'язаний:
- дотримуватись вимог Конституції, КПК та інших законів України при здійсненні досудового розслідування (2.5.3.1.);
- забезпечувати швидке, повне та неупереджене досудове розслідування у межах установлених КПК строків (2.5.3.2.);
Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV (далі - Дисциплінарного статуту) визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України.
Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового чи начальницького складу службової дисципліни.
Згідно із статтею 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 7 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна зобовязує кожну особу рядового та начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників.
Відповідно до абзацу 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватись тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обовязків, рівень кваліфікації тощо.
Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що його не було ознайомлено ані з висновком службового розслідування ані з оскаржуваним наказом ГУ ДФС у Сумській області від 12.03.2018 № 414, не запропоновано надати письмові пояснення, виходячи з наступного.
Відразу ж після виходу позивача на роботу після перебування його на лікарняному 12.03.2018, у відповідності із ст.14 Дисциплінарного статуту, в присутності працівників СУ ФР ГУ ДФС у Сумській області, а також старшого інспектора з особливих доручень відділу по роботі з персоналом ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_5, позивачу було запропоновано ознайомитись з висновком службового розслідування та за результатами ознайомлення надати на ім'я начальника ГУ ДФС у Сумській області письмове пояснення. Позивач відмовився, про що було складено відповідний акт відмови від ознайомлення від 12.03.2018 та акт відмови від надання пояснень від 12.03.2018 (а.с. 151-152, 153-154).
Після реєстрації наказу ГУ ДФС у Сумській області № 414 від 12.03.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», в присутності працівників СУ ФР ГУ ДФС у Сумській області, а також старшого інспектора з особливих доручень відділу по роботі з персоналом ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_5 позивачу було запропоновано ознайомитись із наказом ГУ ДФС у Сумській області № 414 від 12.03.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Позивач відмовився і від ознайомлення з наказом, про що також було складено відповідний акт відмови від ознайомлення від 12.03.2018 (а.с. 155-156).
Стосовно аргументу позивача про те, що йому не було відомо про зміст розпоряджень ГУ ДФС у Сумській області від 18.12.2017 № 194-р та від 07.12.2017 № 185-р, суд зазначає, що у відповідача була відсутня можливість ознайомити позивача із змістом вказаних розпоряджень, оскільки позивач у період з 15.11.2017 по 12.03.2018 знаходився на лікарняному та у відпустці. Таким чином, позивач не міг брати участі у службовому розслідуванні.
Водночас, суд зауважує, що Дисциплінарним статутом ОВС не передбачено обов'язку органу, який проводить службове розслідування, щодо залучення до участі у службовому розслідуванні особи, відносно якої воно проводиться.
Також, не відповідає дійсності й твердження позивача щодо пропущення строків винесення наказу від 12.03.2018 № 414, оскільки наказ ГУ ДФС у Сумській області № 414 від 12.03.2018 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача винесений у порядку та у відповідності до вимог ст. 16 Дисциплінарного статуту.
Згідно ст. 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.
Відповідно до ст. 16 Дисциплінарного статуту у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.
Службове розслідування було розпочато 07.12.2017, а закінчено 05.01.2018. Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності винесено 12.03.2018. У період з 15.11.2017 по12.03.2018 позивач знаходився на лікарняному та у відпустці.
Стосовно заперечення позивачем фактів вчинення порушень, за які його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає, що висновком службового розслідування встановлена невідповідність дій позивача, під час здійснення досудового розслідування, вимогам закону, зокрема нормам Кримінального процесуального Кодексу України. Порушення вимог КПК описані у висновку службового розслідування з посиланням на відповідні норми КПК та документи які містилися в матеріалах кримінальних проваджень.
За результатами проведеного службового розслідування було встановлено зв'язок між діями позивача й наслідками, які виразились у порушенні саме норм КПК, а саме: позивач не дотримався вимог ч. 1 та ч.2 ст.9, ч.2 КПК України, щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження; вимог ч. 1 ст. 28 КПК України, щодо виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень у розумні строки; вимог ч. 2 ст. 93 КПК України, щодо збирання доказів стороною обвинувачення шляхом проведення слідчих дій, чим порушив обов'язок слідчого, передбачений ч. 1 ст. 92 КПК України, щодо доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України.
Щодо посилання позивача на те, що при прийнятті наказу відповідачем не було враховано попередньої служби, характеристики і професійних навиків позивача, слід зазначити наступне.
Відповідно до абзацу 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватись тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обовязків, рівень кваліфікації тощо.
Як встановлено із висновку службового розслідування, при вирішенні питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності враховано його попередню поведінку, а саме неодноразове проведення відносно нього службових розслідувань та притягнення його до дисциплінарної відповідальності протягом 2017 року, а саме:
Приписами статті 2 Дисциплінарного статуту обумовлено, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 цього Статуту.
Отже, такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
Суд не погоджується із твердженням позивача про відсутність будь-яких шкідливих наслідків вчиненого ним проступку.
Так, вчинені позивачем правопорушення призвели до тривалого розслідування кримінальних правопорушень, втрати доказової бази, що в свою чергу може спричинити уникнення кримінальної відповідальності винними особами, збільшення недовіри суспільства до правоохоронних органів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що допущення позивачем дисциплінарного проступку, а саме: невідповідності діяльності слідчого загальним засадам кримінального провадження; незабезпечення належного досудового розслідування кримінальних правопорушень; не забезпечення швидкого та повного дослідження обставини кримінального провадження; не дослідження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні; невиконання обовязку із доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України; не збирання доказів вчинених злочинів; повернення арештованого майна особі, у якої його було вилучено, без рішення суду, а відтак, застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність, є правомірним, тому позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 12.03.2018 № 414 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання незаконним та скасування наказу відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст рішення складений та підписаний 20.07.2018.