Справа № 826/8456/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 липня 2018 року № 826/8456/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у склад судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ай Ві Ті Інвестментс"

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі

Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкового

повідомлення-рішення, податкової вимоги, рішення про опис

майна у податкову заставу

представники позивача - Хоньків І.М.;

сторін: відповідача - Кравченко Є.В.;

вільний слухач - Григоренко А.Є.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ай Ві Ті Інвестментс" (далі - позивач або ТОВ «Ай Ві Ті Інвестментс» або повністю найменування) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач або Контролюючий орган або ДФС), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 09.03.2016 № ;

визнати протиправними та скасувати податкову вимогу ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві № 1494-17 від 27.04.2016 та рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу № 1494-17 від 27.04.2016.

Мотивуючи позовні вимоги позивачем зазначено про протиправність відповідних: податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу. Відтак, наявні правові підстави для скасування вказаних рішень та вимоги.

В обґрунтування позову ТОВ «Ай Ві Ті Інвестментс» зазначає, по-перше, що погашення раніше задекларованих у звітній декларації податкових зобов'язань з плати за землю за період січень-грудень 2015 року відбулося за рахунок зменшення самостійно нарахованих зобов'язань шляхом подання уточнюючої декларації, а тому, зменшення ТОВ «Ай Ві Ті Інвестментс» суми податкових зобов'язань з оренди земельних ділянок в такій декларації та подання уточнюючих розрахунків з виправленими показниками виключає узгодженість податкових зобов'язань, відтак, виключає обов'язок ТОВ «Ай Ві Ті Інвестментс» сплатити цю суму, у зв'язку з чим відсутній об'єкт застосування штрафних (фінансових) санкцій. По-друге, нарахування штрафних санкцій платникові податку за наслідками проведення камеральної перевірки є можливим лише у разі виявлення помилок у звітності, поданій таким платником. В іншому випадку підставою для визначення штрафних санкцій щодо сплати податків та зборів є дані саме документальних перевірок, а отже, під час проведення камеральної перевірки податкової звітності з орендної плати за землю за 2015 ТОВ «Ай Ві Ті Інвестментс», ДФС порушено законодавчо закріплений порядок її проведення, позаяк до предмету такої перевірки безпідставно включено питання своєчасності сплати визначеного позивачем податкового зобов'язання, що, в свою чергу, призвело до протиправного нарахування позивачу штрафних санкцій.

В поданих до суду запереченнях на позов відповідач вказав, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. За переконанням ДФС, податкова вимога № 1494-16 від 27.04.16 відповідає чинному законодавству України. З викладеної Контролюючим органом у відзиві позиції, в цілому, слідує, що дії ДФС не виходять за межі, встановлених Податковим кодексом України, у зв'язку із чим відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2016 (суддя Літвінова А.В.) відкрито провадження у адміністративній справі № 826/8456/16 та призначено до судового розгляду.

Відповідно до розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ від 10.10.2017 № 6331 справу передано на розгляд судді Пащенку К.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.10.2017 (суддя Пащенко К.С.) судом прийнято справу до свого провадження та призначено до судового розгляду у судове засідання.

В судовому засіданні 19.12.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Проти задоволення позову представник відповідача заперечив.

При цьому, представники сторін звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Зважаючи на викладене, адміністративна справа, відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України, розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Київської міської ради від 26.07.2007 № 70/1904 вирішено, зокрема: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ «Ай Ві Ті Інвестментс» для будівництва, експлуатації та обслуговування офісно-торговельного центру з вбудованими приміщеннями громадського харчування на вул. Серафимовича у Дніпровському районі м. Києва; передати ТОВ «Ай Ві Ті Інвестментс» земельні ділянки загальною площею 0,52 га (у тому числі в межах червоних ліній площею 0,05 га) для будівництва, експлуатації та вслуговування офісно-торговельного центру з вбудованими приміщеннями громадського харчування на вул. Серафимовича у Дніпровському районі м. Києва.

Надалі, позивач, на підставі вказаного рішення, звернувся до Київської міської ради із проханням укласти договори оренди земельних ділянок площею 0,05 га, кадастровий номер 8 000 000 000:90:105:0100 та площею 0,47 га, кадастровий номер 8 000 000 000:90:105:0035, які знаходяться на вул. Серафимовича у Дніпровському районі м. Києва. Втім, укладання договорів не відбулося.

У подальшому, рішенням Господарського суду м. Києва від 18.06.2008 по справі № 17/252 позовні вимоги TOB «Ай Ві Ті Інвестментс» задоволено повністю, судом вирішено визнати укладеними договори, а земельні ділянки такими, що передані TOB «Ай Ві Ті Інвестментс» (в тексті - Договори або Договори оренди земельних ділянок).

З матеріалів справи видно, що Договори оренди земельних ділянок зареєстровані Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), про що зроблено записи в книзі записів державної реєстрації договорів від 22 липня 2008 року за №№ 66-6-00481 та 66-6-00480 відповідно.

У лютому 2015 року TOB «Ай Ві Ті Інвестментс» подало до ДФС податкову декларацію з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) на 2015 рік (звітна) (в тексті - Декларація-1), що підтверджується квитанцією № 2 від 09.02.2015, згідно якої нарахована орендна плата за 2015 рік становила 614 908,26 грн., в тому числі, визначена сума щомісячних платежів за період з січня по грудень 2015 року по 51 242,36 грн. на місяць.

Поряд з цим, 16.12.2014, на пленарному засіданні Київської міської ради, прийнято рішення № 720/720, відповідно до якого, Київська міська рада вирішила, серед іншого: розірвати Договори оренди земельних ділянок; вчинити відповідні дії для зняття з реєстрації Договорів.

30.11.2015 TOB «Ай Ві Ті Інвестментс» подало до ДФС уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) на 2015 (за текстом - Декларація-2), що підтверджується квитанцією № 2. Уточнюючою декларацією визначено узгоджене податкове зобов'язання з орендної плати на 2015 рік у розмірі 0,00 грн., в тому числі, визначена сума щомісячних платежів за період з січня по грудень 2015 року в розмірі 0,00 грн. щомісячно.

21.01.2016 Контролюючим органом проведено камеральну перевірку ТОВ «Ай Ві Ті Інвестментс», з питань повноти і своєчасності зарахування до бюджету орендної плати за землю (код платежу 18010600) за 2015 рік, за результатами якої складено акт № 187/26-53-15-03/33499583 від 21.01.2016 (надалі - Акт або Акт перевірки).

Згідно висновків Акту, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Ай Ві Ті Інвестментс» п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, зокрема, останнім несвоєчасно сплачено податкове зобов'язання щодо плати за землю (орендну плату), самостійно визначеного у податковій декларації за 2015 рік.

На підставі висновків Акту перевірки, ДФС винесено податкове повідомлення- рішення № від 09.03.2016 (далі - Повідомлення), яким визначено зобов'язання сплатити штраф у сумі 81 725,75 грн., за платежем орендна плата з юридичних осіб.

27.04.2016 відповідачем прийнята податкова вимога № 1494-17 на суму податкового боргу в розмірі 234 234,42 грн., з яких: основний платіж - 152 508,67 грн.; штрафні санкції - 81 725,75 грн. (в даному рішенні - Вимога).

Окрім того, 27.04.2017 Контролюючим органом прийнято рішення № 1494-17 «Про опис майна у податкову заставу» (по тексту - Рішення).

Розглядаючи спір по суті, суд виходить із такого.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Податковим кодексом України (тут і по тексту всі нормативно-правові акти наведені в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно приписів ст. 14 Податкового кодексу України, землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

За п. 288.1. ст. 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно п. 287.3. ст. 283 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

З системного аналізу наведених нормативних приписів слідує, що підставою для нарахування землекористувачу орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. У випадку розірвання договорів оренди, органи місцевого самоврядування повинні інформувати відповідний контролюючий орган про таке розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Як встановлено судом, позивач є орендарем земельних ділянок згідно укладених Договорів.

З положень вступної частини Договорів випливає, що орендодавцем виступає Київська міська рада.

Пунктом 11.4. Договорів перебачено, що відповідні правочини можуть бути розірвані в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця.

Договори вважаються розірваними з моменту прийняття орендодавцем відповідного рішення, якщо інше не встановлено рішенням (п. 11.6. Договорів).

Виходячи з положень п. 11.6. Договорів, вони можуть вважатися розірваними або з моменту прийняття орендодавцем відповідного рішення, або з іншого моменту, що встановлюється рішенням орендодавця.

Матеріали справи свідчать, що Київською міською радою прийнято рішення № 720/720 від 16.12.2014, яким вирішено розірвати Договори оренди земельних ділянок.

При цьому, вказаним рішенням, уповноважено Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчинити відповідні дії для зняття з реєстрації Договорів.

Суд вказує, що вчинення дій для зняття Договорів з реєстрації нерозривно пов'язано з правовими нормами, що регулюють правовідносини з користування земельною ділянкою, у тому числі на умовах її оренди.

З приводу чого, суд відмічає, що за ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Таким чином, припинення речових прав на нерухоме майно підтверджується шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому, з урахуванням того, що згідно рішення № 720/720 від 16.12.2014, окрім положень про розірвання Договорів, також уповноважено Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчинити відповідні дії для зняття з реєстрації Договорів, а за умовами п. 1.7. Договорів вони вважаються розірваними саме з іншого моменту, тобто моменту реєстрації припинення речових прав на нерухоме майно, суд зауважує, що Договори вважаються розірваними саме з моменту внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення таких речових прав.

Доказів припинення речових прав за Договорами шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до суду не представлено.

За таких обставин, Договори з 16.12.2014 розірваними не були, а отже, в силу п. 288.1. ст. 288 Податкового кодексу України, Договори оренди земельних ділянок були підставою для нарахування ТОВ «Ай Ві Ті Інвестментс» податкового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки.

Окремо суд звертає увагу, що за ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.09.2015 у справі № 910/19437/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2016, позовні вимоги TOB «Ай Ві Ті Інвестментс» задоволено повністю, судом вирішено, зокрема, визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 16.12.2014 року № 720/720 "Про розірвання договорів оренди земельних ділянок, укладених між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙ ВІ ТІ ІНВЕСТМЕНТС" від 22.07.2008 № 66-6-00480 та № 66-6-00481 на підставі рішення Київської міської ради від 26.07.2007 № 70/1904. У вказаному рішенні, серед іншого, встановлено, що: «TOB «Ай Ві Ті Інвестментс» використовував та використовує спірну земельну ділянку за цільовим призначенням, здійснював та здійснює комплекс дій з метою забудови земельної ділянки, сплачує орендну плату. Суд зазначив, що під час розгляду справи не було надано доказів, які б свідчили, що орендар використовує земельні ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично (протягом півроку) не сплачує орендну плату, здійснює без згоди орендодавця відчуження права користування земельною ділянкою третім особам або іншим чином порушує умови договору, що є підставою для розірвання договорів в односторонньому порядку. Заборгованість з орендної плати у позивача відсутня, що також не заперечується Київською міською радою».

Отже, враховуючи, що позов у справі № 910/19437/15 позивач подав до Господарського суду м. Києва в липні 2015 року, і, за відповідним позовом, оскаржувалося рішення Київської міської ради від 16.12.2014, а рішення у справі № 910/19437/15 набрало законної сили 16.02.2016, обставини використання земельних ділянок по Договорам за цільовим призначенням до 16.12.2014, зважаючи на положення ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, не доказуються при розгляді даної справи, у якій бере участь особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Крім того, оскільки рішення по справі набрало законної сили 16.02.2016, не доводяться також обставини щодо використання земельних ділянок та здійснення TOB «Ай Ві Ті Інвестментс» комплексу дій з метою забудови земельної ділянки і сплати ним орендної плати в досліджений судом період з 16.12.2014, обставини чого відображено на 4-ій та 7-ій сторінках рішення по справі № 910/19437/15.

З огляду на викладене, з урахуванням, по-перше, що в матеріалах справи не міститься як доказів припинення речових прав за Договорами шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, так і доказів інформування Київською міською радою відповідного контролюючого органу про розірвання Договорів до 01.01.2015, по-друге, зважаючи на використання земельних ділянок та здійснення TOB «Ай Ві Ті Інвестментс» комплексу дій з метою їх забудови в період 2015 року, судом відхиляються твердження позивача щодо припинення Договорів з 16.12.2014 та відсутності у TOB «Ай Ві Ті Інвестментс» податкового зобов'язання зі сплати орендної плати по Договорам на 2015 рік в сумі 614 908,26 грн.

Виходячи з наведених висновків, судом не приймаються до уваги посилання позивача на дані відзиву № 08/230-1870 від 12.08.15 на позовну по справі 910/19437/15, а також відомостей витягів з бази даних міського земельного кадастру від 02.08.2016 та від 03.01.2017.

В той же час, щодо процедурних питань здійсненої ДФС камеральної перевірки, суд наголошує на наступному.

Згідно ст. 62 Податкового кодексу України, одним із способів здійснення податкового контролю є, зокрема, перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

У відповідності до п.п. 20.1.4, п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

За п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до абз. 1 п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України, камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

З положень п. 75.1.1. ст. 75 Податкового кодексу України слідує, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Згідно п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

За п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України, протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Відповідно до п. 76.2 ст. 76 Податкового кодексу України, порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2.5.1. Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, затверджених наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.06.2013 № 165 (далі - Методичні рекомендації), Акт про результати камеральної перевірки складається у вигляді відповідного зразка, який наведено у додатку №2 і складається у разі встановлення помилок (порушень) у податковій звітності або неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності.

Правовий аналіз вищенаведених положень дозволяє дійти до висновків, що у даному випадку камеральна перевірка повинна бути проведена виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків; камеральна перевірка даних, заявлених у податковій звітності, повинна бути проведена протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання такої звітності.

Як видно зі змісту Акту, в даному випадку Контролюючим органом проведена камеральна перевірка.

Згідно складеного Акту перевірки, ДФС проводив перевірку не податкової звітності TOB «Ай Ві Ті Інвестментс», а перевірку своєчасності сплати останнім суми податкового зобов'язання, що, відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, є предметом документальної, а не камеральної перевірки.

Так, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених ПК України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу. Документальною невиїзною позаплановою електронною перевіркою за заявою платника податків (далі - електронна перевірка) вважається перевірка, що проводиться на підставі заяви, поданої платником податків з незначним ступенем ризику, визначеним відповідно до пункту 77.2 статті 77 цього Кодексу, до контролюючого органу, в якому він перебуває на податковому обліку. Заява подається за 10 календарних днів до очікуваного початку проведення електронної перевірки, але не раніше офіційного повідомлення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, про запровадження проведення такої перевірки для відповідних платників податків: які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності; суб'єктів господарювання мікро-, малого; середнього підприємництва; інших платників податків. Форма заяви, порядок її подання, прийняття рішення про проведення електронної перевірки встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Суд відмічає, що на відміну від камеральної перевірки, документальна невиїзна перевірка потребує наявності наказу про призначення документальної перевірки та обов'язкового доведення до відома платника податків про дату та місце її проведення. Проте, позивач не отримав від відповідача копії наказу про проведення документальної невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку перевірки та місце її проведення, що є підтвердженням порушення відповідачем при проведенні перевірки вимог діючого законодавства, зокрема Контролюючий орган діяв не у спосіб, передбачений Законом.

Подібна правова позиція стосовно того, що судовий контроль наділений повноваженнями перевіряти дотримання суб'єктом владних повноважень порядку, процедури та наслідків проведення перевірки, а проведення такої перевірки є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією податкового органу, викладена в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, справа № 812/168/17. Окрім того, висновки про те, що питання своєчасності сплати грошових зобов'язань відповідно до приписів статті 75 ПК України є предметом саме документальної перевірки, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 10.05.2018, справа № 826/1975/17.

З огляду на наведені висновки, суд зауважує, що діючи не у спосіб, передбачений Законом, відповідач провів камеральну перевірку з питань, які є відмінними від питань, що входять до предмета камеральної перевірки, в результаті чого суд приходить до висновку, що Повідомлення прийняте ДФС передчасно, з недотриманням встановленого законом порядку, на підставі Акту перевірки, який складений з порушенням, і, відповідно, є доказом, отриманим з порушенням закону, у зв'язку з чим та на підставі ч. 1 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України такий доказ судом до уваги не береться та, як наслідок, не може бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення, а тому Повідомлення є протиправним і підлягає скасуванню (за процедурою проведення).

За п. 59.1. ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (ст. 82 Податкового кодексу України).

Так, з правових конструкцій вказаних норм випливає, що надсилання контролюючим органом податкової вимоги ставиться в залежність від обставин не сплати платником податку узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, а право податкової застави виникає через несплату у строки, встановлені Податковим кодексом України, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом. Відтак, винесення ДФС Вимоги та Рішення ставиться в залежність і є пов'язаними, по суті, з прийнятим Контролюючим органом Повідомленням.

З огляду на зазначене, зважаючи на наявність підстав для скасування Повідомлення, доведеними, з боку TOB «Ай Ві Ті Інвестментс», є твердження про визнання протиправними та скасування Рішення та Вимоги, як похідних вимог.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно приписів статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийняття Повідомлення з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, і, як наслідок, також оскаржуваних Вимоги та Рішення, а тому адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наведеного випливає, що за правилами ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72- 77, 241- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ай Ві Ті Інвестментс" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 09.03.2016 № .

3. Визнати протиправними та скасувати податкову вимогу ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві № 1494-17 від 27.04.2016 та рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу № 1494-17 від 27.04.2016.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ай Ві Ті Інвестментс" (ідентифікаційний код 33499583, адреса: 01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 32-А, кв. 1), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (ідентифікаційний код 39469994, адреса: 02094, м. Київ, бульв. Верховної Ради, буд. 24-Б) понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Рішення, відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя К.С. Пащенко