Справа № 805/3945/18-а
Суддя: Буряк І. В.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 р. Справа№805/3945/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Буряк І.В.,

секретаря судового засідання: Радчинської Т.В.,

за участю:

представника позивача: не зявився

представника відповідача : ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов Приватного акціонерного товариства Азовський машинобудівний завод (87400, Донецька область, Мангушський район, смт. Мангуш, вул. Мурзи, буд. 16/6, ) до Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу недоїмки від 03.05.2018 року №Ю-216-23, суд-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Азовський машинобудівний завод» (надалі позивач, ПАТ «Азовський машинобудівний завод») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної службі у Донецькій області (надалі ГУ ДФС у Донецькій області), про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-216-23 від 03 травня 2018 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що місцезнаходженням позивача є територія, на якій проводиться антитерористична операція (далі АТО), а тому за приписами чинного законодавства позивач під час проведення АТО звільнений від обовязку сплати єдиного внеску законом, за умови подання відповідної заяви до органу доходів та зборів за основним місцем обліку у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Таким чином, у зв?язку зі зверненням позивача до податкового органу за місцем обліку із заявами від 27.11.2014 р. вих. № 436-61 та від 30.04.2015 вих. № 6-ш про звільнення від виконання обов?язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування», останній є звільненим від виконання вказаних обов?язків.

Крім того, позивач зазначає, що володіння ним майном поза своїм місцезнаходженням в інших населених пунктах, які не входять до переліку населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, ніяким чином не виключає поширення на позивача звільнення від виконання обов'язків платника єдиного внеску за періоди, заявлені у спірній вимозі, оскільки у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування» таких виключень не передбачено. В підтвердження правильності такого висновку посилається на постанову Верховного суду від 13.03.2018 у справі № 805/2377/16-а.

25 червня 2018 року судом отриманий відзив ГУ ДФС в Донецькій області, за змістом якого останній просить відмовити ПАТ «Азовський машинобудівний завод» у задоволенні позовних вимог, оскільки фактично позивач здійснює підприємницьку діяльність у м. Бердянську Запорізької області (адреса потужностей). Тобто вбачається, що позивач здійснює підприємницьку діяльність на території населених пунктів, що не входять до території, де проводиться АТО.

Таким чином, на думку відповідача вказана обставина унеможливлює застосування до позивача п. 94 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування».

Зазначає, що норма п. 93 ( в подальшому 94) Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування» не є чинною, відповідно до Закону України від 24.12.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911 з 01.01.2016 року.

В той час як, визначена у спірній вимозі сума боргу сформувалась за період 2016-2017 років.

Крім того, зауважує, що платником не підтверджено належним чином настання обставин непереборної сили (форс-мажору), щодо звільнення від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування», а саме не надано сертифікат ТПП України про настання форс-мажорних обставин відносно підприємства позивача.

Додатково відповідач звертає увагу на той факт, що платники єдиного внеску, що перебувають на обліку у фіскальних органах, розташованих на території, де проводилась антитерористична операція, або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, продовжують здійснювати господарську діяльність, нараховувати, обчислювати і сплачувати заробітну плату, з огляду на що вони зобов?язані виконувати всі функції встановлені законом.

25 червня 2018 року до суду надійшло клопотання ПАТ «Азовський машинобудівний завод» про розгляд справи за його відсутності, в порядку письмового провадження.

Також позивач зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити повністю.

Ухвалою від 26 червня 2018 року у справі № 805/3945/18-а закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду про суті.

У судовому засіданні від 17 липня 2018 відповідач проти позовних вимог заперечував, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та просив у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

Позивач у судове засідання від 17 липня 2018 року не з?явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши письмові докази та пояснення, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, суд встановив наступне.

ПАТ «Азовський машинобудівний завод» (ідентифікаційний код 32954671, місцезнаходження: 87400, Донецька обл., Мангушський район, селище міського типу Мангуш, АДРЕСА_1: перебуває на обліку Мангуської ОДПІ як платник єдиного внеску за реєстраційним номером 05-46-03-1754, дата взяття на облік: 24.12.2004 (відповідно інформаційних даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань).

27 листопада 2014 року ПАТ «Азовський машинобудівний завод» звернувся до Мангуської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області із заявою № 436-61 про звільнення від виконання обовязків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (надалі закон № 2464), на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції,

Листом від 08 грудня 2014 року № 8069/10/05-40-17 Мангуська ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області відмовила ПАТ «Азовський машинобудівний завод» у задоволенні вказаної заяви.

30 квітня 2018 року позивач повторно звернувся до Мангуської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області із заявою № 6-м про звільнення від виконання обовязків, визначених частиною 2 статті 6 закону № 2464, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Листом від 13 травня 2015 року № 2864/08/05-40-013 щодо надання відповіді на заяву від 30 квітня 2018 № 6-ш, Мангуська ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області повідомила ПАТ «Азовський машинобудівний завод» про відсутність підстав для звільнення від виконання обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 6 закону № 2464.

09 липня 2015 року ПАТ «Азовський машинобудівний завод» звернувся до Донецької ТПП із заявою про отримання сертифікатів для засвідчення форс-мажорних обставин та видати такий сертифікат для ПАТ «Азовський машинобудівний завод» за зобов'язаннями зі сплати єдиного внеску.

15 липня 2017 року за № 1011/12.12-03 Донецька ТПП листом у відповідь на вказане вище звернення повідомила заявника, що в силу п. 93 закону № 2464 додаткового засвідчення настання форс-мажорних обставин для звільнення від виконання обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 6 закону № 2464 у вигляді сертифікату не потребується.

03 травня 2018 року ГУ ДФС у Донецькій області на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-216-23, яка станом на 30 квітня 2018 становить 219 751,73 грн.

Згідно розрахунку суми недоїмки за вимогою, від 03.05.2018 № Ю-216-23, яка сформувалась станом на 30.04.2018 року, остання виникла за період квітень 2017- березень 2018 року., згідно даних наданих позивачем

Згідно наданих відповідачем даних ІКП позивача недоїмка по нарахованим самостійно платником сумам ЄСВ за період 21.11.2016-20.04.2018 у загальному розмірі складає 329 475,4 грн.

Предметом спору у справі є правомірність винесення відповідачем вимоги №Ю-216-23 від 03 травня 2018 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 219 751,73 грн.

Предметом доказування у даній справі є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи.

При ухвалені судового рішення судом встановлено, що такими обставинами є встановлення статусу позивача як платника єдиного соціального внеску, з'ясування місцезнаходження позивача, факт звернення останнього із заявою про звільнення від виконання обовязків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

На підставі письмових доказів, перелічених вище та досліджених у судовому засіданні у порядку ст.ст.211, 217 КАС України, судом встановлено, що позивач зареєстрований у якості платника єдиного соціального внеску за реєстраційним номером 05-46-03-1754, дата взяття на облік: 24.12.2004, перебуває на обліку у Мангуській ОДПІ, місцезнаходження позивача смт. Мангуш, із відповідною заявою останній звертався до податкового органу від 27.11.2014 та 30.04.2015.

Встановлені обставини відповідачем не заперечуються.

Недоїмка зі сплати єдиного внеску станом на 30.04.2018 року складає, згідно спірної вимоги складає 219 751,73.

За таких обставин, правова позиція суду обгрунтована наступним.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI, ( в редакції чинній на час спірних правовідносин) його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування .

Частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI визначені обовязки платника єдиного внеску, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон України від 02.09.2014 №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким були внесені зміни до Закону №2464-VI, а саме його розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 (в подальшому пункту 9.4):

«Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються».

В примітках до п 94 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» закону №2464 зазначено, що розділ VIII доповнено пунктом згідно із Законом № 1669-VII від 02.09.2014; пункт 9-3 в редакції Закону № 1669-VII від 02.09.2014 вважати пунктом 9-4 згідно із Законом № 219-VIII від 02.03.2015.

Норма викладена в п. 94 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» закону № 2464 була чинною на час спірних правовідносин та є чинною на даний час.

З аналізу зазначених норм законодавства, чинного на час спірних правовідносин вбачається, що підставою для звільнення платника єдиного внеску від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону №2464-VI, є факт перебування такого платника на обліку органів доходів та зборів, де проводиться АТО, та заява, подана у довільній формі до відповідного органу доходів та зборів.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» смт Мангуш віднесено до населених пунктів на території яких проводиться АТО.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03 травня 2018 року № Ю-216-23 на загальну суму 219 751,73 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Заперечення відповідача проти правових підстав позову судом визнаються необгрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідач зазначає, що з 01 січня 2016 року втратив чинність пункт 9-3 (пункт 9-4) розділу VIII Закону №2464-VI. Така позиція обґрунтована тим, що на підставі Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону №1669-VII, а саме цим підпунктом розділ VIII Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13.03.2015 року) такого змісту:

Суд не приймає наведений аргумент, оскільки положення підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону №1669-VII були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону №2464-VІ, після чого пункт 9-3 (пункту 9-4) розділу VIII став частиною відповідного Закону. Зміни до Закону №2464-VІ в частині виключення спірної норми не вносилися та залишаються чинними.

Цей висновок суду узгоджується з пункту 4 «Правил оформлення проектів законів та основних вимог законодавчої техніки» (Методичні рекомендації Апарату Верховної Ради України, видання четверте, виправлене і доповнене, 2014 рік), відповідно до якого зміни вносяться до оригінального закону, а не до закону про внесення змін до цього закону чи про визнання закону таким, що втратив чинність.

Відповідач вказує на те, що позивач не підтвердив належним чином настання обставин непереборної сили для звільнення останнього від обовязків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VІ.

Суд не приймає вказане твердження, оскільки Закон №2464-VІ, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є спеціальним законом. І цей спеціальний закон не передбачає надання доказів настання непереборної сили для звільнення платника єдиного внеску від обовязків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VІ.

Як зазначалось вище, для звільнення платника єдиного внеску від обовязків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VІ, є достатнім факт перебування такого платника на території населених пунктів, де проводиться АТО, та заява, подана ним у довільній формі до органу доходів та зборів.

Посилання відповідача на ту обставину, що виробничі потужності позивача знаходяться поза зоною АТО не може бути взятий судом, з огляду на наступне.

Як вказувалось вище норма п. 94 закону № 2464 встановлює 2 умови для її застосування відносно певного платника єдиного внеску:

Перебування на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014;

Звернення до відповідного органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Інших умов чи застережень щодо застосування вказана норма закону №2464 не містить. Таким чином, оскільки судом встановлено дотримання позивачем вказаних вище умов, то відповідно у суду не має правових підстав для постановлення висновку щодо незастосовуваності такої норми до підприємства позивача.

При цьому суд бере до уваги правову позицію викладену у постанові Верховного суду від 06.02.2018 у справі № 805/2065/16-а, а саме: «Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що позивач здійснює свою господарську діяльність у Запорізькій області, оскільки зазначене жодним чином не спростовує факт його перебування на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, підтверджений відповідним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.».

30 січня 2018 року в постанові Верховного Суду у справі №812/505/17 зроблений висновок про те, що відсутність (відстрочення в силу закону) у платника єдиного внеску обовязку сплати внесків, починаючи з 15 жовтня 2014 року, унеможливлює складання органом доходів і зборів та направлення платнику вимоги про сплату боргу.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

У зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Азовський машинобудівний завод» шляхом визнання протиправним та скасування податкової вимоги ГУ ДФС у Донецькій області від 03 травня 2018 року №Ю-216-23 на загальну суму 219 751, 73 грн.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись п.п. 10, 15, 15.5 Розділу VII Перехідних положень, статями 9, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства Азовський машинобудівний завод (87400, Донецька область, Мангушський район, смт. Мангуш, вул. Мурзи, буд. 16/6, ) до Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу недоїмки від 03.05.2018 року №Ю-216-23 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області про сплату боргу недоїмки з єдиного внеску від 03.05.2018 року №Ю-216-23 на суму 219 751,73 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) на користь Приватного акціонерного товариства Азовський машинобудівний завод (87400, Донецька область, Мангушський район, смт. Мангуш, вул. Мурзи, буд. 16/6, ) судові витрати у розмірі 3296 (три тисячі двісті девяносто шість) гривень 28 копійок.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 17 липня 2018 року, повний текст рішення виготовлений 26 липня 2018 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Буряк І. В.