Справа № 182/5025/17(2-а/0182/394/2017)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2018 рокусправа № 182/5025/17(2-а/0182/394/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Сафронова С.В.

судді: Чепурнов Д.В. Мельник В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 р. (суддя Рибакова В.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення по Заводському району Запорізької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення суми заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

14.09.2017 року Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, яким просить визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому пенсії з 01.06.2017 року; зобов'язати відповідача поновити виплату належної йому пенсії за віком, починаючи з 01.06.2017 року, включаючи заборгованість, стягнути з відповідача судові витрати.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2017 року у справі в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно пенсійного посвідчення № 156617, виданого 15.04.2015 року (Серія ААЗ № 962143) є пенсіонером за віком .

Згідно довідки МСЕ № 156617 (а.с.12 та на звороті), ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи по причині професійного захворювання.

Як вбачається з листа ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення по Заводському району Запорізької міської ради № 05/01-21/29 від 26.05.2017 року , з 20.11.2014 року позивач перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа.

24.05.2017 року довідка № від 20.11.2014 року ОСОБА_1, як внутрішньо переміщеної особи, у відповідності до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», постанови КМУ від 01.10.2014 року № 509 № «Про облік внутрішньопереміщених осіб» (зі змінами) та на підставі інформації, яку надала Адміністрація Держприкордонслужби України, в якій зазначено перелік ВПО, які перебували на окупованій території понад 60 днів, була скасована, про що позивач був повідомлений листом ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення по Заводському району Запорізької міської ради від 26.05.2017 року за №05/01-21/29 .

Згідно довідки № НОМЕР_1 від 07.06.2017 року, виданої ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 міської ради. ОСОБА_1 був взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа з 07.06.2017 року.

ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 міської ради № 2892 від 19.07.2017 року, позивача було повідомлено, що відповідно до п.1 8 Порядку призначення (відновлення) всіх видів соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, визначеного постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року, у разі скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, повторне призначення соціальних виплат можливе лише через шість місяців після припинення виплат та скасування дії довідки про взяття на облік, тобто право на відновлення соціальних виплат у позивача виникне після

26.11.2017 року.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії припиняється за рішенням пенсійного органу або за рішенням суду в інших випадках, передбачених законом.

ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № Б-157-1 від 14.08.2017 року позивачу було відмовлено у поновленні пенсії за віком за Списком №1 з 01.06.2017 року, у зв'язку з тим, що рішенням комісії ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 міськради з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 20.07.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні соціальних виплат, так як при внесені даних до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, встановлено, що за місцем реєстрації місця перебування в м. Запоріжжі, управлінням праці та соціального захисту населення по Заводському району м. Запоріжжя, відповідно до ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб". 26.05.2017 скасовано дію довідки про взяття на облік. Відповідно до п. 18 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат, у разі скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, повторне призначення соціальних виплат можливе лише через шість місяців після припинення виплат та скасування дії довідки про взяття на облік.

З питання протиправності припинення виплати пенсії позивач звернувся до суду.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог адміністративного позову з огляду на наступне.

З 22.11.2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-УІІ. яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст, 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо

переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором.

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ГІАТ «Державний ощадний банк» або з доставкою додому весь час дії такої довідки.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи встановлений не був.

Постановою Кабінету Міністрів від 08.06.2016 року № 352 було також внесено зміни до Постанови № 509, згідно яких встановлено, що довідка діє безстроково; довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягненая у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами гг.71 Порядку № 509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція. ДМ.С, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09,07.2003 року № 1058-УІ (далі - Закон № 1058-УГ) або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не за застосований та не доведений.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 ст. 49 зазначеного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії, а тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції необгрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає за доцільне застосувати до спірних правовідносин практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІУ.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.ПІ. 1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Колегія суддів доходить висновку щодо порушення відповідачем вимог ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-VI, оскільки позивачу зупинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Судом встановлено, що відповідачем було припинено виплату пенсії позивачу у зв'язку з отриманням рішення засідання комісії з питань щодо призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана

Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом б місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом (ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише на підставі мотивованого рішення територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо відновлення виплати припиненої пенсії.

Колегія суддів вважає необгрунтованим застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 р. № 365. якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, оскільки призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України, а не на підставі підзаконних нормативно-правових актів, яким є зазначений Порядок.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанову суду першої інстанції слід скасувати, з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202. 205. 207 КАС України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.

Визнати дії ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо припинення виплат пенсії ОСОБА_1 протиправними.

Зобов'язати Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відновити виплату пенсії з моменту її припинення 01 червня 2016 року.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник