Справа № 524/6327/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції : Кривич Ж.О.

25 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 524/6327/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Перцової Т.С.

суддів: Жигилія С.П. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області (м. Кременчук, Полтавська область) від 04.06.2018 по справі № 524/6327/17

за позовом ОСОБА_2

до Заступника начальника Кременчуцької ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області Години Ірини Іванівни третя особа Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

29.08.2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до заступника начальника Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області Години Ірини Іванівни (далі по тексту - заступник начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області Година І.І., відповідач), в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 17.07.2015 серії АА № 196399 заступника начальника Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області Години Ірини Іванівни про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 2550 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування Товариством з обмеженою відповідальністю «Телебудмонтаж» за квітень-травень 2015.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.11.2017 по справі № 524/6327/17 залучено до участі у справі в якості третьої особи Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Полтавській області (далі по тексту - Кременчуцька ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.11.2017 по справі № 524/6327/17 заяву ОСОБА_2 до заступника начальника Кременчуцької ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області Години І.І., третя особа - Кременчуцька ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови Серії АА № 196399 про накладення адміністративного стягнення від 17.07.2015 року залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.11.2017 по справі № 524/6327/17 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким клопотання позивача про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення від 17.07.2015 серії АА № 196399 задовольнити, зобов'язати Автозаводський районний суд м. Кременчука прийняти до розгляду та вирішити спір по суті.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що причини пропуску строку звернення ОСОБА_2 до суду пов'язані виключно з тим, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не виконав повною мірою свої функції, передбачені чинним законодавством, щодо своєчасного повідомлення про рішення ДФС України за результатами розгляду скарги позивача. Стверджує, що про факт існування оскаржуваної постанови дізналась лише 26.08.2016 в Автозаводському відділі Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції через свого представника ОСОБА_4 Вказує, що рішення ДФС України про розгляд повторної скарги позивача на постанову у справі про адміністративне правопорушення на адресу позивача не надходило, що зумовило пропуск строку звернення до суду та не дало можливості подати позов у строк, встановлений частиною 4 статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.11.2017 по справі № 524/6327/17 скасувати, поновити строк звернення до суду з даним позовом, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на наведену норму, беручи до уваги, що відповідач та третя особа належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представників відповідача та третьої особи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Приймаючи рішення про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, а наведені позивачем причини пропуску цього строку не можуть бути визнані поважними, тому наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду, передбачені ч.3 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Скарга подається в орган (посадовій особі), який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. Скарга, що надійшла, протягом трьох діб надсилається разом із справою органу (посадовій особі), правомочному відповідно до цієї статті її розглядати (ч.3 ст.288 КУпАП).

Статтею 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Крім того, згідно з ч.2 ст.99 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 ст.99 КАС України).

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень (ч.4 ст.99 КАС України).

Частиною 5 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлено місячний строк.

Відповідно до ч.3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ч.4 ст.122 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017) якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов'язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб'єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб'єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

З вищенаведеного вбачається, що для оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення законом встановлено десятиденний строк з дня її винесення. Разом з тим, оскільки вказана оскаржувана у даній справі постанова є рішенням органу ДФС, для якого пунктом 56.1 ст.56 Податкового кодексу України встановлено досудовий порядок адміністративного оскарження, Кодексом адміністративного судочинства України до 15.12.2017 року було передбачено можливість оскарження такого рішення у місячний строк з дня, коли позивач дізнався про таке рішення. Після 15.12.2017 такий строк законодавцем було продовжено до 3 місяців з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги, але не пізніше 6 місяців з дня звернення позивача до суб'єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Отже, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.07.2015 року заступником начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області Годиною І.І. винесено постанову серії АА № 196399, якою притягнуто ОСОБА_2, як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Телебудмонтаж» (далі по тексту - ТОВ «Телебудмонтаж»), до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 2550 грн. 00 коп. за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі по тексту - ЄСВ) (а.с. 8).

Позов про оскарження вказаної постанови ОСОБА_2 було подано 29.08.2017, що підтверджується наявним в матеріалах справи конвертом, в якому позовна заява надійшла до суду, та описом вкладення у цінний лист (а.с.18, 21).

Таким чином, даний позов подано з пропуском десятиденного строку з дня винесення оскаржуваної постанови, встановленого ст.289 КУпАП, більше ніж через 2 роки після винесення оскаржуваної постанови.

Згідно з ч.1 ст.102 КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду з даним позовом) пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Разом з позовною заявою ОСОБА_2 було подано заяву про поновлення строку оскарження постанови, в якій позивач зазначив, що оскаржувана постанова серії АА № 196399 винесена без участі позивачки, про дату, час та місце розгляду справи її повідомлено не було, як і про складання протоколу відносно неї, оскаржувана постанова не була направлена на адресу позивачки. З оскаржуваною постановою ОСОБА_2 ознайомилась лише 26.08.2016 в Автозаводському відділі Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції (далі по тексту - Автозаводський ВДВС КМУЮ) через свого представника ОСОБА_4 05.09.2016 позивачкою було подано скаргу на постанову серії АА № 196399 до ГУ ДФС у Полтавській області, однак, листом від 15.09.2016 скаргу позивачки було залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку на її оскарження, та безпідставною, на думку ОСОБА_2, відмовою в поновленні цього строку. 06.10.2016 до ДФС України було подано повторну скаргу на постанову серії АА № 196399, однак, станом на 28.08.2017 жодної відповіді не отримано.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 була запрошена до Кременчуцької ОДПІ повідомленням № 20533/10 від 03.07.2015, копія якого наявна в матеріалах справи.

Вказане повідомлення було направлено на адресу ТОВ «Телебудмонтаж», керівником якого є ОСОБА_2, засобами рекомендованого поштового зв'язку, та було вручене 10.07.2015 ОСОБА_5, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.31).

ОСОБА_2 не була присутня під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія відповідного акту (а.с.33).

Враховуючи викладене, та обставина, на якій наголошує позивач, - що їй особисто не було вручено запрошення до Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, не спростовує факту направлення відповідачем такого повідомлення за належною адресою та не є поважною причиною неприбуття позивачки на розгляд справи про адміністративне правопорушення. Внаслідок чого позивачка повинна була дізнатися про винесення оскаржуваної постанови безпосередньо 30.07.2015.

Копія протоколу про адмінправопорушення та оскаржуваної постанови також були направлені відповідачем засобами рекомендованого поштового зв'язку, що, зокрема, підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, направленого за адресою: м. Кременчук, вул. Раскової, 10, яка є адресою позивача.

Представник позивача ОСОБА_1 факт отримання постанови позивачкою 30.07.2015 року заперечив та зазначив, що ОСОБА_2 дізналася про оскаржувану постанову 26.08.2016 в Автозаводському ВДВС.

Слід відмітити, що як запрошення до Кременчуцької ОДПІ від 03.07.2015, так і протокол про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова від 17.07.2015 отримані ОСОБА_5 10.07.2015 та 30.07.2015 відповідно (а.с. 35).

Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2016 ОСОБА_2 було подано скаргу на постанову серії АА № 196399 до Головного управління ДФС у Полтавській області.

Листом ГУ ДФС у Полтавській області від 15.09.2016 № 955/М/16-31-10-05-11, який позивачкою отримано 27.09.2016 року, скаргу ОСОБА_2 залишено без розгляду через пропуск строку на оскарження постанови. В обґрунтування відмови у поновленні цього строку ГУ ДФС у Полтавській області послалось на те, що позивачку 10.07.2016 було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак, 17.07.2015 вона не з'явилась на розгляд справи; враховуючи, що з огляду на положення ст.ст.288, 291 КУпАП постанова серії АА № 196399 від 17.07.2015 набрала законної сили, розгляд скарги ОСОБА_2 вирішено не продовжувати.

Таким чином, зазначеним листом позивачці було вказано на пропущення нею строку оскарження постанови серії АА № 196399 від 17.07.2015, наведено причини відмови в поновленні цього строку та роз'яснено можливість звернутись до суду з позовом про оскарження цієї постанови.

Отже, вперше питання пропуску строку на оскарження постанови серії АА № 196399 від 17.07.2015 було поставлено у листі ГУ ДФС у Полтавській області, отримання якого 27.09.2016 позивачкою підтверджується.

Слід відмітити, що ані КАС України, ані Податковим кодексом України, ані КУпАП не обмежено позивачку у можливості одночасного продовження процедури адміністративного оскарження постанови та подання відповідного позову до суду, не заборонено одночасне використання як досудового, так і судового порядку захисту прав позивача.

Однак, позивач, будучи обізнаною 27.06.2016 про те, що строк оскарження постанови серії АА № 196399 від 17.07.2015 нею пропущено, не скористалась можливістю звернутися до суду з позовом про її оскарження.

06.10.2016 ОСОБА_2 оскаржила постанову від 17.07.2015 серії АА № 196399 до ДФС України (а.с.13-15).

Позивач стверджує, що жодної відповіді на вказану скаргу вона не отримала, що і зумовило пропуск місячного строку звернення до суду з даним позовом.

Між тим, колегія суддів зауважує, що з моменту, коли ОСОБА_2 через свого представника ознайомилася з оскаржуваною постановою серії АА № 196399 від 17.07.2015 - 26.08.2016 - до моменту подачі даного позову - 29.08.2017 - пройшло більше року.

З моменту подання повторної скарги до ДФС України - 06.10.2016 - до моменту подачі даного позову - 29.08.2017 - пройшло більше 10 місяців.

Проте ОСОБА_2, будучи обізнаною про те, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення набрала законної сили, а також з позицією органів ГУ ДФС у Полтавській області щодо неможливості поновлення строків її оскарження, не отримавши більше 10 місяців відповіді на свою повторну скаргу, не звернулась до суду з позовом про скасування оскаржуваної постанови аж до 29.08.2017.

При цьому, як у заяві про поновлення строку на звернення до суду, так і в апеляційній скарзі не наводить обставин, які, з урахуванням тривалого неотримання відповіді від ДФС України на повторну скаргу, завадили їй звернутись до суду з позовом раніше, ніж 29.08.2017.

Стверджуючи, що пропуск строку звернення до суду зумовлено виключно неотриманням рішення ДФС України про результати розгляду повторної скарги, позивач не оскаржує дії ДФС України щодо розгляду її скарги від 06.10.2016.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що причини пропущення строку подання позову про скасування постанови серії АА № 196399 від 17.07.2015, неможливо вважати поважними з тих підстав, які наведені позивачкою у заяві від 28.08.2017 про поновлення цього строку, а тому судом першої інстанції обґрунтовано не було розцінено їх як поважні.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що поважними причинами пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Однак, позивач не навів суду першої інстанції об'єктивно непереборних та незалежних від його волі обставин, які б завадили позивачеві звернутися до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом про оскарження постанови від 17.07.2015 раніше, ніж 29.08.2017.

Не наведено таких обставин і в апеляційній скарзі.

На підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Європейський суд з прав людини у пунктах 37 та 38 Рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. рішення від 28 березня 2006 року у справі «ОСОБА_2 проти України», N 23436/03, пункти 22-23).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

У відповідності до ч.3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не надано належних і допустимих доказів поважності пропуску цього строку, а судом як першої, так і апеляційної інстанції не знайдено підстав для його поновлення, колегія суддів погоджується з висновком про застосування до адміністративного позову ОСОБА_2 наслідків пропущення цього строку, передбачених ст.123 КАС України та залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.06.2018 по справі № 524/6327/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Л.В. Курило