Справа № 349/1415/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2018 року

Київ

справа №349/1415/16-а

адміністративне провадження №К/9901/17297/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2017 року (головуючий суддя - Онишкевич Т.В., судді: Сеник Р.П., Іщук Л.П.),

у адміністративній справі № 349/1415/16-а за позовом ОСОБА_1 до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - Управління ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати незаконною відмову Управління ПФУ щодо відновлення їй виплати пенсії по інвалідності та зобов'язати відновити виплату пенсії з 1 червня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що отримувала пенсію по інвалідності (ІІІ група загального захворювання). З 1 квітня 2015 року Управлінням ПФУ припинено виплату пенсії. На її звернення від 2 грудня 2016 року про відновлення виплати пенсії, Управління ПФУ листом від 7 грудня 2016 року №105 /Д-15 відмовило у задоволенні її заяви. Вважає таку відмову протиправною, оскільки порушує її конституційні права на соціальний захист.

Постановою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління ПФУ щодо призупинення виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 Зобов'язано Управління ПФУ відновити виплату пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 червня 2015 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову про відмову в задоволенні позову.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована правомірністю висновків суду першої інстанції, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії по інвалідності, призначена відповідно до Закону №1058-IV.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги та відзив на неї, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Вирішуючи спір суди виходили з того, що ОСОБА_1 працює на посаді, віднесеної до категорії державних службовців, з 5 листопада 2014 року їй призначено пенсію по інвалідності (ІІІ група загального захворювання), відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 1 квітня 2015 року Управлінням ПФУ припинено позивачу виплату пенсії.

2 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Управління ПФУ із заявою про відновлення виплати раніше призначеної їй пенсії.

Листом від 7 грудня 2016 року №105/Д-15 Управління ПФУ відмовило позивачу у поновленні виплати призначеної пенсії з 1 квітня 2015 року з тих підстав, що вона на даний час працює на посаді державного службовця.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії по інвалідності, призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Апеляційний суд не погодився з такими висновками суду першої інстанції, мотивуючи своє рішення тим, що Законом України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» внесено зміни до статті 47 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). З урахування внесених змін вказана стаття Закону № 1058-IV передбачає, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», « «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення. Вказані обмеження не поширюються на працюючих пенсіонерів, які є інвалідами I та II груп, інвалідами війни III групи та учасниками бойових дій, особами, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Оскільки позивач не відноситься до осіб на яких не поширюються вказані обмеження, відносно неї застосовуються обмеження, передбачені статтею 47 Закону № 1058-IV.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком апеляційного суду з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

1 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VIIІ, яким внесено зміни до статті 47 Закону № 1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу" (далі - Закон №3723-ХІI), "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Отже, з 1 квітня 2015 року призначені за Законом №1058-IV пенсії по інвалідності не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах, які дають право на призначення, зокрема, пенсій у порядку та на умовах, передбачених Законом №3723-ХІI.

Разом з тим, пунктом п'ятим Прикінцевих положень Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки Закон №213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону №3723-ХІI.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом №3723-ХІI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії по інвалідності, призначена відповідно до Закону №1058-IV.

Однак, з 1 січня 2016 року набрав чинності Закон України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VIII) яким внесено зміни до частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Отже, з 1 січня 2016 року призначені пенсії не виплачуються у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, позивач має право на відновлення виплати пенсії по інвалідності лише з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року, оскільки з 1 січня 2016 року її виплата знову обмежена Законом № 911-VIII.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи..

Матеріали справи не містять клопотань від позивача щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду та не наведено аргументів, що такий не пропущено. Відсутні такі посилання і в касаційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що будь-які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Пенсія є періодичним платежем, про зупинення його виплати позивач знав, а тому в разі незгоди, мав право звернутися до суду.

З огляду на наведене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (9 грудня 2016 року), позовні вимоги за період з 1 червня 2015 року по 8 червня 2016 року, включно підлягають залишенню без розгляду.

Посилання позивача на положення статті 46 Закону № 1058-IV, відповідно до якого нараховані суми пенсій, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-ким строком є безпідставними, оскільки за змістом наведеної норми, строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом.

Оскільки в період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року Законом № 911-VIII встановлено обмеження виплати пенсій працюючим пенсіонерам, у разі їх роботи на посадах та на умовах, передбачених зокрема, Законом України «Про державну службу», то підстави для здійснення позивачу виплати призначеної їй пенсії на підставі Закону № 1058-ІV в період з 9 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року відсутні.

Відповідно до статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки обставини справи встановлені з достатньою повнотою, але судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, вони підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 345, 351, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2016 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання поновити виплату пенсії з 1 червня 2015 року по 8 червня 2016 року включно, залишити без розгляду.

В задоволенні іншої частини адміністративного позову ОСОБА_1 до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання поновити виплату пенсії - відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду