Справа № 826/575/18
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 липня 2018 року № 826/575/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доУправління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації
прозобов'язання вчинити дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач) про:

- зобов'язання відповідача поновити позивачу та членам його сім'ї довічну 50-процентну знижку по оплаті жилої прощі, комунальних послуг, а також палива, без обмеження нормами споживання та середньомісячним сукупним доходом на підставі Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008р., починаючи з 15.12.2017р.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями відповідача щодо позбавлення позивача та членів його сім'ї довічною 50-відсотковою знижкою по оплаті жилої площі, комунальних послуг та палива.

Ухвалою суду від 15 січня 2018 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

12 лютого 2018 року відповідачем через канцелярію суду подано письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ України та отримує пенсію за вислугу років.

З 20 жовтня 2008 року позивачу та членам його сім'ї було встановлено довічно 50-відсоткову знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива на підставі Закону України «Про міліцію», якою він користувався до 01 липня 2015 року.

З 01 липня 2015 року, як зазначає позивач, його було позбавлено 50-відсоткової знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива у зв'язку втратою чинності Закону України «Про міліцію» та набранням чинності Закону України «Про Національну поліцію».

15 грудня 2017 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою, в якій просив повідомити підстави та дату припинення надання 50-ти відсоткової знижки з оплати жилої площі, комунальних послуг, електроенергії, а також палива та відновити право позивача та право членів його родини на 50-ти відсоткову знижку з оплати жилої площі, комунальних послуг, електроенергії, а також палива.

Листом від 29.12.2017р. №260-260/У-368-469 Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації відмовило позивачу у відновленні його прав на 50-процентну знижку плати за користування житлово-комунальними послугами, як «міліціонеру на пенсії», у зв'язку із втратою чинності з 07 листопада 2015 року Закону України «Про міліцію».

Вважаючи протиправними дії відповідача та у зв'язку із цим про зобов'язання вчинити дії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» (в редакції чинній до 01.01.2008 року), працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. При цьому частина 6 статті 22 встановлювала, що за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.

З 01.01.2008 року у зв'язку із прийняттям Закону України від 28.12.2007 року № 107-VI, частина 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» встановлювала, що працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, в межах норм, встановлених законодавством.

При цьому, частина 7 статті 22 встановлювала, що за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом, за умови, якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнані неконституційними зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 року № 107-VI, а тому з 22 травня 2008 року відновила дію редакція цих частин, яка діяла до 01.01.2008 року.

З 01.04.2014 року відповідно до приписів Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, частина 4 статті 22 Закону України «Про міліцію» була викладена в новій редакції, відповідно до якої працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, в межах норм, встановлених законодавством. Так само була викладена в новій редакції і частина 7 статті 22 Закону України «Про міліцію», відповідно до якої за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом, за умови, якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Зазначені зміни неконституційними не взнавались.

З 07.11.2015 року Закон України «Про міліцію» втратив чинність відповідно до п. 1 та п. 5 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліції» від 02.07.2015 року № 580-VIIІ.

З 29.12.2015 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23.12.2015 року № 900-VIIІ, пункт 15 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» був доповнений абзацом другим, відповідно до якого за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських та членів їх сімей. При цьому, розділ ІХ Закону України «Про Національну поліцію» не передбачає у поліцейських, колишніх поліцейських та у членів їх сімей, таких пільг, як 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, в межах норм, встановлених законодавством.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 року «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» Міністерство соціальної політики України зобов'язано забезпечити включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформацію про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, у тому числі й відповідно до Закону України «Про міліцію».

З 30.12.2016 року Постановою Кабінету Міністрів України № 986 від 21.12.2016 року в зазначений пункт були внесені зміни, відповідно до яких Закон України «Про міліцію» виключений з переліку законів відповідно до яких визначаються особи, які мають право на пільги за соціальною ознакою.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 року «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 56 від 08.02.2017 року (чинна з 10.02.2017 року), зокрема, установи Міністерства внутрішніх справ зобов'язані передати структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад інформацію про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, перебувають або перебували на обліку у зазначених органах, закладах і установах.

Пунктом 3 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 року, управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (уповноважені органи) ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1-пільга", в якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; та вносять до Реєстру відповідні уточнення у разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання відповідача поновити позивачу та членам його сім'ї довічну 50-процентну знижку по оплаті жилої прощі, комунальних послуг, а також палива, без обмеження нормами споживання та середньомісячним сукупним доходом на підставі Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008р., починаючи з 15.12.2017р.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України № 389 від 04.06.2015 року, яка набрала чинності з 01.07.2015 року, було затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Відповідно до п. 2 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, з 01.07.2015 року дія цього Порядку поширювалась також і на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України «Про міліцію» (звільнені зі служби за віком, хворобою або за вислугу років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатні члені сімей, які перебували на їх утриманні).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї» № 36 від 07.01.2016 року, яка набрала чинності з 02 лютого 2016 року, у пункті п. 2 цього Порядку виключені слова «Про міліцію» (звільнені зі служби за віком, хворобою або за вислугу років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатні члені сімей, які перебували на їх утриманні)».

Отже, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивач мав право на пільги встановлені безпосередньо законом - до 07.11.2015 року, тобто до дня втрати чинності Законом України «Про міліцію».

При цьому, Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 389 від 04.06.2015 року, в період з 01.07.2015 року по 02.02.2016 року передбачав поширення своєї дії на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України «Про міліцію», а виключення цього положення відбулось внаслідок приведення Кабінетом Міністрів України своїх нормативно-правових актів у відповідність до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», п. 4 яких встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, з 07.11.2015 року п. 2 в частині посилання на Закон України «Про міліцію» застосуванню не підлягає, оскільки суперечить приписам Закону України «Про Національну поліцію», який у свою чергу не передбачає пільг, які були встановлені ст. 22 Закону України «Про міліцію».

За таких обставин, суд знаходить правомірним виключення позивача з числа пільговиків з 07.11.2015 року, оскільки втрата чинності Законом України «Про міліцію» відбулась внаслідок набрання чинності Законом України «Про національну поліцію», який був прийнятий на виконання Програми діяльності Кабінету Міністрів України та Стратегії сталого розвитку «Україна - 2020», з метою реалізації заходів з реформування органів внутрішніх справ, з метою створення органу виконавчої влади, який служитиме суспільству і призначений для охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічного порядку та громадської безпеки.

Так, у рішенні «Великода проти України» (п. 25) Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі (див., наприклад, ухвалу від 15 березня 2001 року у справі «Амола проти Фінляндії» (Aunola v. Finland), заява № 30517/96). «Вимога» може становити «майно» у розумінні статті 1 Першого протоколу, лише якщо достатньою мірою встановлено, що вона підлягає виконанню (див. рішення від 9 грудня 1994 року у справі ««Stran Greek Refineries» та Стратіс Андреадіс проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), п. 59, Series A № 301). Отже, зменшення або припинення достатньою мірою встановлених пільг може становити втручання у мирне володіння майном (див. рішення від 19 червня 2012 року у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), заява № 17767/08, п. 72).

Також Європейський Суд з прав людини в п. п. 26 рішення «Великода проти України» зауважив на тому, що з огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Більше того, навіть припускаючи, що зміни та доповнення до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становили втручання у право заявниці на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу, Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ECHR 2000).

Наявність у позивача пільг, які в подальшому скасовані у встановленому законом порядку, не є позбавленням позивача права власності, оскільки зміни у законодавстві відбулись у встановленому Конституцією України порядку, докази протилежного відсутні. Також суд зазначає, що у цьому випадку позивач не несе і надмірного тягаря у вигляді обов'язку оплачувати послуги в повному обсязі, оскільки на законодавчому рівні врегульоване питання щодо можливості отримання субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, зокрема Постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995р. Позивач не обмежений у праві, за наявності певних обставин, скористатись можливістю оформлення субсидій.

Разом з тим, Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, на яке посилається позивач в своєму позові, не може бути застосоване до спірних правовідносин, оскільки воно не стосуються питання втрати чинності Закону України «Про міліцію».

Крім того, Закон України «Про Національну поліцію» не містить норми, яка передбачає надання колишнім поліцейським, членам їхніх сімей пільги на оплату житлово-комунальних послуг, які позивач мав відповідно до Закону України «Про міліцію», а тому відсутні законні підстави для їх поновлення, що в свою чергу свідчить про правомірність дій відповідача в частині припинення виплати вищезазначених пільг з 07 листопада 2015 року.

Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року, у справі № 484/655/16-а.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 73, ст. 76, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (03151, АДРЕСА_1) відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін