Справа № 826/14394/17
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Епель О.В.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Мідянці А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дакстер Трен», Товариства з обмеженою відповідальністю «Паріс» про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДФС у Київській області, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсним правочин, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дакстер Трен» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Паріс», за результатами якого складено податкові накладні від 23.05.2016 №№73,74,75 та від 25.05.2016 № 76. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказані податкові накладні підписані ОСОБА_3, якого вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 205-1 Кримінального кодексу України та засуджено.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 березня 2018 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги аналогічні тим, що викладені в позові, крім того, наголошено, що ними надано копію вироку суду, як доказ вини особи, яка уклала правочин ,що суперечить інтересам держави та суспільства.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що судом першої інстанції повно та об'єктивно досліджено обставини справи, надано їм вірну правову оцінку, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду справи сторони до суду не прибули, тому, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.05.2016 року між ТОВ «Дакстер Трен» (Продавець) та ТОВ «Паріс» (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу №239, за умовами якого Продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити електронні комплектуючі, а Покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти та оплатити товар.

Відповідно до податкових накладних від 23.05.2016 № № 73,74,75 та від 25.05.2016 №76, виписаних на користь ТОВ «Паріс», у травні 2016 року було поставлено товари на загальну суму 89 483,34 грн. Вказані податкові накладні підписані ОСОБА_3, якого вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року по кримінальній справі №755/1949/17 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.205-1 КК України (внесення у документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей).

Наведені обставини, як зазначає позивач, свідчать про недійсність правочинів, укладених Товариством «Дакстер Трен».

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач, не є безумовним та достатнім доказом нікчемності (недійсності) правочину, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дакстер Трен» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Паріс».

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до підпункту 20.1.30 п. 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Відповідно до ч.1 ст.228 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Частиною 2 ст. 228 ЦК України встановлено, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин не створює будь-яких наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України). Для застосування таких наслідків окремого судового рішення не потрібно.

Частиною 1 статті 208 ГК України встановлено, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (надалі за текстом Закон № 996) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно зі статтею 3 Закону № 996 метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Обов'язковою умовою для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України та ст. 207, 208 ГК України є наявність умислу завдати шкоди державі і суспільству, який повинен передувати укладенню правочинів.

Проте, позивачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано до суду жодних належних доказів того, що при укладені оспорюваного правочину сторони діяли з відповідним умислом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 20.06.2018 у справі №802/470/17-2.

Крім того, в якості доказів позивачем до позову долучено копії податкових накладних від 23 травня 2016 року № №73,74,75 та від 25 травня 2016 року № 76, складених, на думку позивача, за наслідком вчинення спірного правочину.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що надані позивачем податкові накладні не дають змоги ідентифікувати правочин, на підставі якого їх складено, оскільки серед обов'язкових реквізитів відсутні будь-які відомості про сам правочин (а.с.7-11) .

Тобто, надані позивачем до позову копії податкових накладних жодним чином не свідчать про обставини вчинення відповідачами конкретного правочину, який просить визнати недійсним контролюючий орган.

Також, не є належним доказом на підтвердження позовних вимог вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 08 лютого 2017 року стосовно директора ТОВ «Дакстер Трен» ОСОБА_3, з якого вбачається, що предметом дослідження кримінальної справи були лише обставини внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також обставини подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, вчинення же оспорюваного правочину з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, та обставини його укладення і подальшого виконання ТОВ «Дакстер Трен» та ТОВ «Паріс» під час розгляду кримінальної справи не досліджувалися (у зв»язку з невиконанням запиту суду апеляційної інстанції Дніпровським судом м. Києва, до матеріалів справи долучено витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень - а.с.154,157-162).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.В.Епель

І.В.Федотов