Справа № 814/654/18
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

30 липня 2018 р.справа № 814/654/18
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., у спрощеному позовному провадженні розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_2, АДРЕСА_1

до відповідачаДержавної податкової інспекції в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області, вул. В. Чорновола, 1/1, м. Миколаїв, 54028

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачаМиколаївська міська рада, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001

провизнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень № 3044-17 від 19.06.15 р. та № 2798-1303 від 27.05.16 р.
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась із адміністративним позовом до державної податкової інспекції в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Миколаївська міська рада (далі - третя особа), в якому просить суд визнати протиправними і скасувати податкові повідомленні-рішення № 3044-17 від 19 червня 2015 р. та № 2798-1303 від 27 травня 2016 р., якими позивачу визначені податкові зобов'язання із орендної плати за землю.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ним із третьою особою був укладений договір оренди земельної ділянки і розмір орендної плати визначено цим договором. Під час дії договору оренди, законодавцем в Податковий кодекс України (далі - ПК України) були внесені зміни, які встановлювали, що розмір орендної плати хоча і визначається за домовленістю сторін, але не може бути меншим ніж передбачено податковим законодавством. На переконання позивача, без внесення змін до договору оренди, у відповідача відсутні підстави вимагати сплати орендної плати в іншому розмірі, ніж визначено умовами договору.

Відповідач адміністративний позов не визнав, у відзиві просив в його задоволенні відмовити, з огляду на те, що позивач повинен сплачувати орендну плату в розмірі, визначеному ПК України (а. с. 86).

Третя особа також заперечила проти задоволення позовних вимог і зазначила, що посилання позивача на умови договору безпідставні, так як ПК України встановлює мінімальний розмір орендної плати і при суперечності між умовами договору та положеннями ПК України, слід керуватись останнім (а. с. 106).

Одночасно із подачею позову, позивач клопотав про поновлення пропущеного ним строку на оскарження податкових повідомлень-рішень (а. с. 43-44).

Судом по суті це клопотання не розглядалось, так як за нормами ст. 122 ч. 1, 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, але іншими законами можуть встановлюватись інші строки. В свою чергу, ст. 56 п. 56.18. і ст. 102 п. 102.1 ПК України визначають, що податкові повідомлення-рішення можуть бути оскаржені протягом 1095 днів. Спірні рішення прийняті відповідачем в червні 2015 р. і травні 2016 р., а тому 1095-денний строк на їх оскарження спливає в червні 2018 р. і травні 2019 р. відповідно, тоді як позовна заява подана в березні 2018 р. Отже, позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення в межах строку звернення до адміністративного суду, а тому відсутні підстави для поновлення такого строку, про що зазначено в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі.

Позовна заява залишалась без руху, у зв'язку із її невідповідністю вимогам КАС України (а. с. 45-46).

Після усунення недоліків позовної заяви, 3 квітня 2018 р. відкрито провадження в даній адміністративній справі (а. с. 2-3).

Під час розгляду адміністративної справи, судом відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду (а. с. 68-70, 77-78).

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

4 грудня 2013 р. позивач уклав із третьою особою договір оренди землі № 9827, за умовами якого отримав в оренду, строком на 25 років, земельну ділянку площею 616 кв. м для житлової забудови (а. с. 22-25). Згідно із п. 4.2. цього договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 224 414,96 грн., а розмір орендної плати складає 0,1% від цього показника, що дорівнює 224,42 грн.

19 червня 2015 р. відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 3044-17, яким визначив позивачу податкове зобов'язання із орендної плати в розмірі 8 403,83 грн., а 27 травня 2017 р. рішення № 2798-1303 на суму 12 049,85 грн. (а. с. 16, 18).

Відповідно до ст. 288 п. 288.5. пп. 288.5.1. ПК України, в редакції станом на час укладення договору оренди (грудень 2013 р.), розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" ст. 288 п. 288.5. пп. 288.5.1. ПК України була викладена в іншій редакції, відповідно до якої розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки. Цей Закон набув чинності з 1 квітня 2014 р.

В наступному, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" правове регулювання розміру орендної плати за землю знову було змінено та встановлено, що така плата не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території. Ці зміни до ПК України набули чинності з 1 січня 2017 р.

Отже, у період, за який відповідач донарахував позивачу орендну плату за землю спірними рішеннями (2015-2016 р.р.), редакція ПК України передбачала, що розмір такої плати хоча і встановлюється в договорі, але не може бути меншим 3% від нормативної грошової оцінки.

Доводи позивача зводяться до того, що незважаючи на вищенаведені положення ПК України, умовами його договору передбачено сплату орендної плати в розмірі 0,1% від нормативної грошової оцінки, а зміни до договору вносяться виключно за домовленістю сторін. Оскільки умови в договору в частині орендної плати до тепер залишаються незмінними, застосуванню підлягають саме норми договору.

Суд не може погодитись із цими міркуваннями позивача, так як вони зроблені на підставі хибного тлумачення законодавства.

Як визначено ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 92 ч. 2 п. 1 Конституції України, виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Норми ст. 288 знаходяться в розділі XII ПК України "Податок на майно", а тому оренда плата за своєю юридичною природою фактично є податком.

ПК України у спірний період безальтернативно визначав, що орендна плата встановлюється в договорі, але ним же визначалась найнижча межа такої плати - не менше 3% нормативної грошової оцінки, а тому договірні сторони обмежені в розсуді розміру орендної плати її мінімальним розміром у 3% від нормативної грошової оцінки.

Відповідно до ст. 5 п. 5.2. ПК України, яка визначає співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, у разі якщо правила та положення інших актів суперечать правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються правила та положення цього Кодексу.

Таким чином, навіть за умови, що в договорі оренди позивача розмір орендної плати встановлено на рівні 0,1% від нормативної грошової оцінки і ці положення договору до тепер незмінні, застосуванню підлягають норми ПК України - сплата податків (орендної плати) не може залежати від волі сторони на внесення змін до умов договору.

Аналогічної правової позиції дотримувався і Верховний Суд України. Так, у своїй постанові від 14 березня 2017 р. у справі № 21-2246а16, він зазначив: "Проаналізувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.".

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Державної податкової інспекції в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області (вул. В. Чорновола, 1/1, м. Миколаїв, 54028, ) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Миколаївська міська рада (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001, ) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень № 3044-17 від 19 червня 2015 р. та № 2798-1303 від 27 травня 2016 р., відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз