Справа № 822/1503/18
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1503/18

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

30 липня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року (повне рішення складене 01.06.2018) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2018 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_2 пенсії із її збільшенням на 1 процент заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 10 років; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 починаючи з 01.11.2017 року із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 10 років, але не вище 85 процентів заробітку, згідно з частиною 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-XII, з урахуванням проведених виплат.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 30 травня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що здійснивши перерахунок пенсії позивача, пенсійний орган фактично порушив би вимоги Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", де прямо передбачено, що у разі перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги позивач зазначає, що нарахування та виплата йому пенсії, починаючи з 01.11.2017, повинна здійснюватися із збільшенням пенсії на 1 процент заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 10 років, але не вище 85 процентів заробітку, згідно з частиною 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням проведених виплат. Вважає, що аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений в постанові Верховного суду від 06.02.2018 по справі №560/675/17 (К/9901/684/17).

Виходячи з приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2, є інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, видане 09 березня 1995 року Хмельницькою обласною державною адміністрацію.

Позивач отримує пенсію по інвалідності, розмір якої обчислений відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому пенсію, починаючи з 01.11.2017 року, із збільшенням пенсії на 1 процент заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 10 років, але не вище 85 процентів заробітку, згідно з частиною 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням проведених виплат. Також просив здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених за вказаний період сум щомісячних доплат за понаднормативний стаж роботи згідно із абзацом 2 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV.

Листом від 06.04.2018 року № 823/К-8 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про те, що йому недоцільно проводити нарахування пенсії згідно із частиною 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", оскільки її розмір зменшиться майже у двічі (з 8 624, 21 грн. до 3 702, 60 грн.).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону. При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, цією нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним або спеціальним законами.

Згідно ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорії 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком №1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 % заробітку.

У зв'язку з цим для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, порядок обчислення стажу роботи має пільговий характер та визначений спеціальним законом.

Системний аналіз наведених положень Закону свідчить про те, що останні визначають особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам (до 01 жовтня 2011 року - 25 (20) років) пенсія за віком збільшується на 1 % розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 % мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 07.07.2015 року у справі №21-727а15 та від 20.09.2016 року у справі №21-1255а16, а також в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 560/675/17 та 14.03.2018 року у справі №316/1863/16-а.

Однак, як встановлено судом першої інстанції із наданого представником відповідача умовного розрахунку пенсії ОСОБА_2 за двоскладовою формулою відповідно до частини 2 статті 56 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.02.1991 року та з врахуванням частини 2 статті 27 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV, розмір пенсії позивача суттєво зменшиться з 8 624, 21 грн. до 3 702, 60 грн.

Також, як вірно зазначено судом першої інстанції, що згідно із вимогами пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року, у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Отже, здійснивши перерахунок пенсії позивача, пенсійний орган фактично порушив би вимоги Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", де прямо передбачено, що у разі перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що відповідачем було правомірно не здійснено перерахунок пенсії позивача, а отже, судом першої інстанції позовні вимоги правомірно визнано необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень, закріплених частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.