Справа № 826/16621/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 липня 2018 року № 826/16621/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа Департаменту захисту економіки Національної поліції України Національна поліція України
проскасування наказу, поновлення на посаді
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі по тексту - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Національної поліції України (далі по тексту - третя особа) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05 жовтня 2017 року № 302 о/с в частині звільнення полковника ОСОБА_1, заступника начальника управління - начальника відділу оперативно - аналітичного забезпечення управління захисту економіки у Київській області;

- зобов'язати Департамент захисту економіки Національної поліції України поновити ОСОБА_1 на службі на посаді заступника начальника управління - начальника відділу оперативно - аналітичного забезпечення управління захисту економіки у Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України та зарахувати трудовий стаж з 06 жовтня 2017 року;

- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 06 жовтня 2017 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

- допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на службі на посаді заступника начальника управління - начальника відділу оперативно - аналітичного забезпечення управління захисту економіки у Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2017 року адміністративний позов залишено без руху, надано строк позивачу для обґрунтування строків звернення до суду.

11 січня 2018 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) надійшло клопотання про поновлення строків звернення до суду, відповідно в якому позивач просить визнати поважними причини пропуску строку звернення та поновити строк.

Відповідно до пунктів 10, 12 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Позивач оскаржує наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05 жовтня 2017 року №302 о/с про його звільнення зі служби в поліції.

У позовній заяві позивач зазначає, що 16 жовтня 2017 року він отримав лист за підписом заступника начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції України про те, що позивача звільнено зі служби в поліції та повідомлено про термінове прибуття до відділу кадрового забезпечення Департаменту захисту економіки Національної поліції України. Також, позивачем зазначено, що з вказаним листом він отримав копію оскаржуваного наказу.

Відповідно частин першої та п'ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, позивач дізнався про оскаржуваний наказ 16 жовтня 2017 року.

Відтак, місячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав та інтересів розпочався 16 жовтня 2017 року та відповідно закінчився в 16 листопада 2017 року.

Проте, даний позов був поданий до канцелярії суду лише 14 грудня 2017 року (підтверджується штампом вхідної кореспонденції на позовній заяві).

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку позивачем зазначено наступне: відповідно до довідки про тимчасову непрацездатність № 32 у період з 13 листопада 2017 року по 11 грудня 2017 року позивач був тимчасово непрацездатний у зв'язку з проходженням курсу лікування хронічного захворювання. 13 грудня 2017 року позивачем була передана довіреність представнику для підготування адміністративного позову, а 14 грудня 2017 року вказаний адміністративний позов поданий до Окружного адміністративного суду міста Києва.

З огляду на наведене, судом визнано поважними підстави для поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження до судового розгляд по суті на 07 березня 2018 року, яке неодноразово відкладалось на 05 квітня 2018 року та на 10 квітня 2018 року за клопотанням сторін та для отримання доказів по справі.

У судовому засіданні 10 квітня 2018 року, суд, відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Проте, судом встановлено, що позивач оскаржує наказ від 05 жовтня 2017 року №302 о/с про його звільнення. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивача було звільнено на підставі його рапорту від 19 вересня 2017 року про звільнення зі служби за власним бажанням. Представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що позивач не подавав та не підписував вказаного рапорту.

Досліджуючи матеріали справи у письмовому провадженні, судом встановлено, що наявна в матеріалах справи копія рапорту не містить дати 19 вересня 2017 року.

Також, судом встановлена необхідність вирішити питання щодо призначення почеркознавчої експертизи по справі.

Відповідно до частини першої статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

У зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку про необхідність виходу зі стадії письмового провадження та призначення справи до судового розгляду у судовому засіданні, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року призначено судове засідання на 22 травня 2018 року, яке відкладено на 29 травня 2018 року для виклику особисто позивача у судове засідання.

У судовому засіданні 29 травня 2018 року представник позивача та позивач адміністративний позов підтримали, в обґрунтування позову зазначили, що позивачем не подавався рапорт, оскільки останній взагалі не виявляв бажання про звільнення. Також, позивач наполягає на порушенні строків та порядку його звільнення та перебуванні на лікарняному вказаний час.

Представник відповідача у судовому засіданні 29 травня 2018 року заперечив проти позову, зазначив, що позивача звільнено на підставі його рапорту про звільнення від 19 вересня 2017 року із дотримання строків та порядку звільнення з публічної служби. Спростовуючи доводи про перебування на лікарняному зазначив, що останній перебував на лікарняному у період з 05 вересня 2017 року по 05 жовтня 2017 року, в той час як рапорт поданий 19 вересня 2017 року.

Питання щодо призначення експертизи щодо написання рапорту було спростовано позивачем, оскільки він не заперечив саме його написання без дати, копія якого міститься в матеріалах справи.

Представник третьої особи проти позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 у період з 08 серпня 1998 року по 06 листопада 2015 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України. 06 листопада 2015 року звільнений з органів внутрішніх справ та 07 листопада 2015 року прийнятий на службу в Національну поліцію України.

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України № 302 о/с від 05 жовтня 2017 року полковника ОСОБА_1, заступника начальника управління - начальника відділу оперативно - аналітичного забезпечення управління захисту економіки у Київській області звільнено зі служби за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - за власним бажанням, підстава - рапорт ОСОБА_1 від 19 вересня 2017 року.

Позивач зазначає, що ним не подавався рапорт про звільнення від 19 вересня 2017 року та взагалі не подався, бажання про звільнення позивач не виявляв.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до вимог статті 1 цього Закону Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до вимог статті 3 Закону України "Про Національну поліцію" у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з приписами статті 58 Закону України "Про Національну поліцію" призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

У відповідності до статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до вимог статті 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв'язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Разом з тим, розділом XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що національна поліція є структурою Міністерства внутрішніх справ і в питаннях своєї діяльності та проходження служби поліцейськими керується в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ. Отже, нормативно-правові акти, які прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про неї, мають застосовуватися, як норми спеціального права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Спеціальним актом законодавства, нормами якого врегульовані спірні правовідносини та чинним на час виникнення спірних правовідносин є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 (далі по тексту - Положення).

Пунктом 62 Положення визначено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Підпунктом "ж" пункту 64 Положення передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Таким чином, звільнення зі служби за власним бажанням відповідно до зазначеної правової норми можливо при наявності двох обов'язкових умов: 1) власного бажання особи, яка проходить службу, для дострокового звільнення; 2) наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Відповідно до пункту 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Суд зазначає, що трьохмісячний строк, встановлений зазначеною нормою, стосується періоду з дня подання рапорту про звільнення зі служби до постановлення наказу про звільнення і є обов'язковим для усіх учасників процедури звільнення, оскільки жодних винятків застосування такого строку не передбачено.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо звільнення з роботи за власним бажанням, яка викладена у постанові від 07 березня 2018 року у справі №810/2728/16, адміністративне провадження №К/9901/7417/18, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Верховний Суд зазначив, що "..аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави вважати, що за працівником, який попередив власника або уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням, упродовж двотижневого строку зберігається право на залишення на роботі, за виключенням випадку, коли на його місце запрошену іншу особу, якій відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Крім того, оскільки звільнення у порядку, передбаченому статтею 38 КЗпП України є одностороннім волевиявленням працівника, який подав заяву про звільнення за власним бажанням, то він у будь-який момент до закінчення двотижневого строку з моменту подачі заяви може її відкликати і звільнення у такому випадку не проводиться, а також працівник не підлягає звільненню у випадку, коли цей строк закінчився, а він не залишив місце роботи і не вимагає припинення трудових відносин.

При цьому, нормами чинного законодавства не передбачено право роботодавця приймати рішення про звільнення такого працівника до закінчення вказаного двотижневого строку".

Отже, у відносинах звільнення за власним бажанням поліцейського діє таке ж правило: оскільки звільнення у порядку підпункту "ж" пункту 64 Положення є одностороннім волевиявленням працівника-поліцейського, який подав рапорт про звільнення за власним бажанням, він у будь-який момент до закінчення тримісячного строку з моменту подання рапорту може його відкликати і звільнення у такому випадку не проводиться, а також працівник не підлягає звільненню у випадку, коли цей строк закінчився, і він не залишив місце роботи і не вимагає припинення трудових відносин. Інших строків щодо звільнення за власним бажанням у Положенні не встановлено.

Як зазначає відповідач, позивач написав рапорт, датований 19 вересня 2017 року, про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням з 05 жовтня 2017 року, однак, Положенням не передбачено звільнення за власним бажанням у термін, менший ніж три місяці з дня подання відповідного рапорту.

Крім того, у справі відсутні докази, які б підтверджували, що обидві сторони - позивач та роботодавець, досягли згоди на звільнення у строк, коротший ніж три місяці від дня попередження про бажання звільнитися.

Таким чином, позивач мав право у будь-який момент до закінчення тримісячного строку з моменту подання рапорту змінити своє рішення про звільнення за власним бажанням та відкликати рапорт від 19 вересня 2017 року; проте, відповідач, прийняв наказ про звільнення позивача 05 жовтня 2017 року.

Крім цього, як свідчить листок непрацездатності серії АДЕ № 954951 позивач перебував на лікарняному у період з 19 вересня 2017 року по 22 вересня 2017 року включно.

Таким чином, враховуючи, що з 19 вересня 2017 року по 22 вересня 2017 року позивач був непрацездатний, у цей період він не міг реалізувати своє право на подання рапорту.

На спростування перебування позивача на лікарняному, відповідачем надано копію стройової записки від 19 вересня 2017 року згідно якої на лікарняному перебувала одна особа - ОСОБА_2; пояснювальна записка оперуповноваженого ОСОБА_3 про те що позивач перебував на робочому місці 19 вересня 2017 року; графік чергування на вересень 2017 року; записка оперуповноваженого ОСОБА_4 про те, що останній допомагав позивачу збирати речі у зв'язку із звільненням та пояснення начальника відділу УЗЕ ДЗЕ ПНУ майора поліції від 11 травня 2018 року, що при здійсненні 19 вересня 2017 року демонтажу охоронної системи «Ajax» був присутній безпосередньо ОСОБА_1

Разом з тим, суд відхиляє такі доводи з наступних підстав: графік чергування на вересень 2017 року будь-яким чином не підтверджує або не спростовує перебування позивача на роботі, оскільки у зазначеному графіку на вересень 2017 року позивач взагалі відсутній, так як і відсутній у стройовій записці від 19 вересня 2017 року; записка оперуповноваженого ОСОБА_4 про те, що останній допомагав позивачу збирати речі у зв'язку із звільненням не відповідає дійсності, оскілки позивача звільнено лише 05 жовтня 2017 року; надані пояснювальні записки не місять будь-яких резолюцій, відміток про подання, тому встановити кому та коли вказані пояснення були надані/подані не вбачається можливим.

Суд наголошує, що відповідачем не надано доказів незаконності листка непрацездатності серії АДЕ № 954951, або скасування такого листка, тому у суду не має сумнівів щодо дійсності вказаного листка непрацездатності, відповідно до якого позивач перебував на лікарняному у період з 19 вересня 2017 року по 22 вересня 2017 року включно.

Крім цього, позивач спростовує подання останнім рапорту взагалі, зазначає, що він не виявляв бажання про звільнення.

Слід зазначити, що судом неодноразово витребувалось у відповідача копія рапорту від 19 вересня 2017 року, проте, надана копія не містить дати - 19 вересня 2017 року, як і наданий оригінал для огляду.

Крім цього, як підтверджується матеріалами справи, а саме позивач перебував на лікарняному у період з 02 жовтня 2017 року по 06 жовтня 2017 року включно, разом з тим, спірний наказ про звільнення датований 05 жовтня 2017 року, тобто у період перебування позивача на лікарняному, що також свідчить про протиправність наказу.

Суд зазначає, що матеріали справи містять листок непрацездатності серії АДЕ № 954951 відповідно до якого позивач перебував на лікарняному з 19 вересня 2017 року по 26 вересня 2017 року; листок непрацездатності серії АДЕ № 959047 відповідно до якого позивач перебував на лікарняному з 02 жовтня 2017 року по 30 жовтня 2017 року; довідку № 114 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу згідно якої з 29 вересня 2017 року по 01 жовтня 2017 року позивач був звільнений від служби за станом здоров'я. Відповідач спростовує вказані листки непрацездатності, разом з тим, будь-яких належних доказів недійсності вказаних листків непрацездатності відповідачем суду не надано, доказів визнання їх незаконними у судовому порядку або їх відкликання також не надано, а відтак суд приймає вказані документ як належний доказ.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05 жовтня 2017 року № 302 о/с в частині звільнення полковника ОСОБА_1, заступника начальника управління - начальника відділу оперативно - аналітичного забезпечення управління захисту економіки у Київській області звільнено зі служби протиправним та підлягає скасуванню, у зв'язку із чим позивача належить поновити на посаді заступника начальника управління - начальника відділу оперативно - аналітичного забезпечення управління захисту економіки у Київській області, як незаконно звільненого працівника.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на наступне.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Матеріали справи місять довідку про доходи згідно якої, заробітна плата за серпень 2017 року складала 14 072,17 грн, за вересень 2017 року складала 14195,00 грн.

Відтак, Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 05 серпня 2016 року N 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» кількість робочих днів у серпні 2017 року - 22 дні, у вересні 2017 року - 21 день.

Відповідно, середньоденна заробітна плата позивача складає - 657,37 грн (14072,17+14195,00/21+22=657,37 грн).

Відповідно листа Міністерства соціальної політики України від 05 серпня 2016 року N 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» кількість робочих днів у жовтні 2017 року - 21 день, у листопаді 2017 року - 22 дні, у грудні 2017 року - 21 день; у січні 2018 року - 21 день, у лютому 2018 року - 20 днів, у березні 2018 року - 21 день, у квітні 2018 року - 20 днів, у травні 2018 року - 20 днів, у червні 2018 року - 20 днів, у липні 2018 року - 22 дні.

З наведеного вбачається, що кількість днів вимушеного прогулу позивача складає 201 день, відповідно заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 132 131,37 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність звільнення позивача зі служби в поліції з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Беручи до уваги наведену процесуальну норму суд вважає, що постанова у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (02121, АДРЕСА_1) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України (01601, вул. Академіка Богомольця, 10 , ) від 05 жовтня 2017 року № 302 о/с в частині звільнення полковника ОСОБА_1, заступника начальника управління - начальника відділу оперативно - аналітичного забезпечення управління захисту економіки у Київській області зі служби.

Поновити ОСОБА_1 (02121, АДРЕСА_1) на службі на посаді заступника начальника управління - начальника відділу оперативно - аналітичного забезпечення управління захисту економіки у Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України та зарахувати трудовий стаж з 06 жовтня 2017 року.

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України (01601, вул. Академіка Богомольця, 10 , ) на користь ОСОБА_1 (02121, АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 06 жовтня 2017 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі у розмірі 132 131,37 грн (сто тридцять дві тисячі сто тридцять одна гривна тридцять сім копійок).

Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на службі на посаді заступника начальника управління - начальника відділу оперативно - аналітичного забезпечення управління захисту економіки у Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Аверкова