Справа № 159/3450/18
Суддя: Лесик В. О.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/3450/18
Провадження № 2-а/159/139/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під

головуванням судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Жукової Ю.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковелі в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського з обслуговування м.Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовуєнаступними обставинами: постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №015465 від 09.07.2018 року винесеною інспектором Управління патрульної поліції у Волинській області ОСОБА_3 позивача піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення, передбаченої за ч.2 ст.122 КУпАП. Згідно оскаржуваної постанови він 09 липня 2018 року о 20 год.43 хв. керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Gaddy» н.з. АС0800ІІ, в м.Ковелі по вул.Грушевського, під час руху користувався засобами звязку тримаючи їх у руках,а саме розмовляв по мобільному телефоні, чим порушив п.2.9 (д) ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Вказану постанову позивач вважає незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема, не заперечуючи факту проїзду вказаним в оскаржуваній постанові транспортним засобом у час та місці зазначених у оскаржуваній постанові, відповідач заперечує факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП. Вказує на порушення відповідачем прав позивача скористатися юридичною допомогою. Посилаючись на допущені відповідачем порушення вимог ст.ст.33, 251,268, 287-289, 307-308 КУпАП, позивач прохає визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з підстав, зазначених у ньому. Ствердив, що мобільним телефоном під час руху автомобілем не користувався.

Представник відповідача ОСОБА_2 у ході судового розгляду позов не визнала і заперечує проти його задоволення, просить відмовити за безпідставністю, подавши суду відеозапис з нагрудної камери, який підтверджує факт вчинення правопорушення позивачем та правомірне винесення відповідачем копії постанови та вручення її останньому. Заперечуючи проти позову посилається на те, що дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідали вимогам Закону України «Про національну поліцію», Закону України «Про дорожній рух» та ПДР України. Крім того, зазначила , що з відеозапису нагрудної камери поліцейського вбачається, що позивач факт вчинення правопорушення п.2.9(д) ПДР України за ч.2 ст.122 КУпАП визнав та зазначив « тримав руку біля вуха», однак на прохання поліцейського показати з його рук журнал дзвінків з телефону, категорично відмовився

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає.

За змістом оскаржуваної постанови позивач 09 липня 2018 року о 20 год.43 хв. керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Gaddy» н.з. АС0800ІІ, в м.Ковелі по вул.Грушевського, під час руху користувався засобами звязку тримаючи їх у руках,а саме розмовляв по мобільному телефоні, чим порушив п.2.9 (д) ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до п. 2.9 д ПДР України, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватись засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Згідно з ч. 2 ст. 122 КУпАП користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання) тягне за собою накладення штрафу.

Обґрунтовуючи вимоги адміністративного позову позивач вказує, що не вчиняв правопорушення, зазначеного у оскаржуваній постанові, заперечуючи факт вчинення правопорушення посилається на ту обставину, що він не розмовляв по мобільному телефону.

Зокрема, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису з камери нагрудного реєстратора поліцейського вбачається, що відповідачем після розяснення позивачу його прав та причину зупинки, було запропоновано останньому, для підтвердження його версії про відсутність в діях складу правопорушення надати для огляду мобільний телефон на що той неодноразово категорично відмовився.

Підставність притягнення особи до відповідальності підтверджено також рапортом іншого поліцейського який був в складі екіпажу, відповідно до якого також категорично ствердив, що під руху автомобілем розмов ялів по мобільному телефону, тобто порушив вимоги Правил дорожнього руху України.

Крім того, будь-яких зауважень з приводу винесення відносно нього постанови на місці скоєння правопорушення не заявляв.

Таким чином, суд вважає, що наданий представником відповідача відеозапис, здійснений за допомогою камери нагрудного реєстратора інспектора поліції ОСОБА_3, є належним та допустимим доказом, у розумінні положень ст. 251 КУпАП, ст.ст.72, 99 КАС України. Відтак, об'єктивно підтверджує пояснення відповідача, що надані у відзиві на позовну заяву, та в той же час спростовує доводи позивача, викладені у позовній заяві, які суд розцінює не інакше, як надумані з метою уникнення від відповідальності.

Посилання сторони позивача на незаконність дій інспектора, у зв'язку з розглядом останнім справи на місці, без надання можливості звернення за правовою допомогою та подання доказів чи клопотання, суд вважає необґрунтованими, оскільки постанова у справі про адміністративне правопорушення у випадках, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП, виноситься посадовими особами на місці вчинення правопорушення.

Суд вважає, що таке твердження ніяким чином не суперечить Рішенню Конституційного суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015, оскільки його висновки стосуються положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Позивачем не надано доказів щодо незаконності дій відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови.

Крім цього, в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачу було надано право надати свої пояснення щодо наявності в його діях складу інкримінованого правопорушення, висловити свої доводи та зазначити докази на заперечення своєї вини у вчиненні правопорушення. Зокрема, позивач маючи можливість дати пояснення по суті порушення при винесенні постанови про адміністративне правопорушення, не зазначив тих обставин, на які посилається у адміністративному позові на обґрунтування його вимог.

Також, судом встановлено, що в силу ст.283 КУпАП оскаржувана постанова містить основні обов'язкові елементи, наявність яких свідчить про повноту і об'єктивність з'ясування всіх обставин справи.

З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку, що постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено; факт вчинення позивачем правопорушення знайшов своє підтвердження в суді. А тому, відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.77, 241-246 КАС України, ч.2 ст.122, 245, 258, 279, 286, 280 КУпАП суд,-

У Х В А Л И В :

У позові ОСОБА_1 до поліцейського з обслуговування м.Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 015465 від 09.07.2018 року відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено 31 липня 2018 року.

Головуючий: В.О.Лесик