Справа № 826/24240/15
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 липня 2018 року № 826/24240/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРА НОВАЦІЇ» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕРА НОВАЦІЇ» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві, у якій просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.06.2015 № та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У зв'язку з відрахуванням зі штату Окружного адміністративного суду міста Києва судді Кротюка О.В., в провадженні якого перебувала адміністративна справа та не була ним розглянута, справу було повторно розподілено між суддями.

За результатом повторного автоматичного розподілу судових справ, для розгляду справи було визначено суддю Погрібніченко І.М.

У зв'язку з припиненням повноважень судді Погрібніченко І.М., в провадженні якого перебувала адміністративна справа та не була ним розглянута, справу було повторно розподілено між суддями.

За результатом повторного автоматичного розподілу судових справ, для розгляду справи було визначено суддю Вєкуа Н.Г.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2017 прийнято справу до провадження та призначено по справі судове засідання.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що дії відповідача є протиправними, висновки Акту перевірки - безпідставними, незаконними та такими, що не відповідають нормам податкового законодавства та фактичним обставинам, а податкові повідомлення-рішення від 05.06.2015 № та №, прийняті на підставі Акту перевірки є протиправними та таким, що підлягають скасуванню.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши на правомірність висновків акту перевірки, а відтак і спірних податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами перевірки позивача.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується наявними доказами, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали матеріали документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства при взаємовідносинах з ТОВ "БК "Диво-Буд" за період з 01.01.2010 по 02.12.2014, про що відповідачем складено акт перевірки від 22.05.2015 № 299/1-22-08-37559844.

Відповідно до зазначеного акта було встановлено порушення, а саме:

п. 138.2, п. 138.6 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №27585-VІ, що призвело до заниження податку на прибуток у загальній сумі 88 534 грн. 00 коп., а саме по періодах: річна 2012 року у сумі 27 175 грн., річна 2013 року у сумі 61 368 грн.

п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №27585-VІ, що призвело до заниження податку на додану вартість за перевіряємий період у розмірі 90 480 грн., а саме по періодах: червень 2012 року у сумі 7 595 грн., грудень 2012 року у сумі 18 286 грн., квітень 2013 року у сумі 19 249 грн., липень 2013 року у сумі 27 110 грн., вересень 2013 року у сумі 18 238 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.06.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 135 720 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями на 90 480 грн. та 45 240 штрафних (фінансових) санкцій та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 132 815 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями на 88 543 грн. та 44 272 штрафних (фінансових) санкцій.

Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 04.08.2015 №11931/10/26-15-10-05-35, яке залишено без змін рішенням ДФС України від 09.10.2015 №21464/6/99-99-10-01-04-25, скарги позивача залишенні без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення -без змін.

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги таке.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит та валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В той же час суд звертає увагу на думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладену у постановах від 03.11.2015 у справі №21-4471а15, від 26.01.2016 у справі №21-4781а15 про те, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

Таким чином, у цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Поряд з цим, у своєму листі від 02.06.2011 №742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Так перевіркою встановлено, що на порушення п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕРА НОВАЦІЇ» неправомірно віднесло до складу податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 90 480 грн. з вартості товарів (робіт, послуг), придбання яких оформлено первинними документами, з порушенням встановленого порядку, а саме - по взаємовідносинах з ТОВ "БК "Диво-Буд".

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕРА НОВАЦІЇ» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Диво-Буд» (Підрядник) укладено договір від 04.06.2012 №5/2012 на виконання якого Підрядник зобов'язується виконати власними і залученими силами та засобами монтажні роботи по інженерним мережам, а також ремонтно-будівельні роботи на об'єктах Замовника і здати в обумовлені строки об'єкт Замовнику. Замовник в свою чергу зобов'язується прийняти об'єкт та оплатити вартість виконаних робіт та використаних матеріалів у відповідності до цього договору та його додатків.

Як свідчать обставини справи, крім іншого між Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Диво-Буд» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕРА НОВАЦІЇ» (Підрядник) укладено договір підряду від 06.09.2012 №43/2012.

Цим договором передбачено, що Замовник доручає, а Підрядник зобов'язується на свій ризик, власними і залученими силами та засобами виконати підрядні роботи з ремонту торгівельного центру (фасадні роботи), що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Петропавлівська, 12.

Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Диво-Буд» надано довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою № КБ-3, акти приймання будівельних робіт за формою № КБ-2 та виписані податкові накладні на загальну суму 452 397 грн. 50 коп., у тому числі ПДВ 90 479 грн. 50 коп.

Сума податку на додану вартість по податкових накладних включена позивачем до складу податкового кредиту у червні, грудні 2012 року, травні, липні та вересні 2013 року у розмірі 90 479 грн. 50 коп. та відображена у додатках № 5 "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" до податкових декларацій з ПДВ за відповідні звітні періоди.

Крім того, під час проведення перевірки встановлено, що контрагентом позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Диво-Буд» на адресу позивача виписано податкові накладні на суму менше 10 000 грн.

Також судом встановлено, що відповідно до акту Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області м. Бориспіль від 15.09.2014 № 473/22-20/35313569 про результати виїзної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Диво-Буд» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах із ТОВ "Аквілон Союз" їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.10.2012 по 31.12.2013, з'ясовано, що місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Диво-Буд» неможливо встановити. У вказаному акті також зазначено, на Товаристві з обмеженою відповідальністю «БК «Диво-Буд» кількість працюючих складає п'ять осіб, щодо основних фондів та транспортних засобів-інформація відсутня.

З огляду на вищезазначене, суд відхиляє надані позивачем копії документів, як належні докази правомірності формування показників податкової звітності, з огляду на наступне.

Так, сам по собі документ під назвою "податкова накладна", навіть за умови його складення у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", не може бути безумовним та виключно - достатнім доказом фактичності вчинення господарської операції, наприклад з купівлі-продажу товарів, адже обставина продажу товару одним суб'єктом господарювання на користь іншого суб'єктами господарювання тягне за собою наслідком внесення змін до відповідних регістрів бухгалтерського обліку, на підставі яких власне і формуються в подальшому відповідні показники податкової звітності.

Водночас доказів залучення третіх осіб до виконання субпідрядних робіт позивачем не надано.

Враховуючи наведене, надані в даному випадку первинні документи не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку та задекларованих позивачем податкових вигод.

За таких обставин, суд відзначає, що наявність законодавчо визначених документів для формування податкового кредиту та витрат, зокрема, наявність податкових накладних, виписаних платником податку, є обов'язковою, але, не безумовною підставою для визнання правомірності формування платником податку показників податкової звітності за умови, якщо судом буде встановлено, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції не мали реального характеру через їх безтоварність.

Наявність самих лише обставин укладання цивільно-правового договору, формальних доказів про його виконання, не є безумовним свідченням правомірності здійснення змін у податковому обліку такого платника податку.

З огляду на зазначене, податковий орган дійшов вірного висновку про те, що взаємовідносини між контрагентами не спричиняють реального настання правових наслідків, складені документи не мають юридичної сили первинних документів, оскільки, не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", що унеможливлює їх відображення в бухгалтерському та податковому обліку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентом не мали товарного характеру, не спрямовані на реальне настання правових наслідків, а оформлені лише документально, що, в свою чергу, призвело до встановлення податковим органом порушень норм податкового законодавства.

Наведені позивачем доводи та надані ним матеріали не спростовують наведеного та не доводять зворотнього.

Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 05.06.2015 № та №, відповідно, відсутні підстави для задоволення даних позовних вимог.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст.90 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРА НОВАЦІЇ» (03083, м. Київ, вул. Весняна, 6, ідентифікаційний код 37559844) до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 23, ідентифікаційний код 39468461) - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа