Справа № 820/4881/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2018-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4881/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бегунца А.О.

суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018, суддя Панов М.М., вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004, повний текст складено 26.06.18 по справі № 820/4881/18

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій,

ВСТАНОВИВ:

Заявник, Головне управління ДФС у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою, в якій просив суд підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків; зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах.

В обґрунтування заяви вказано на наявність підстав, передбачених ст. 94 Податкового кодексу України та ст. 283 Кодексу адміністративного судочинства України для підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна відповідача та зупинення видаткових операцій відповідача на його рахунках, відкритих в банківських установах у зв'язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 закрито провадження у справі за заявою Головного управління ДФС у Харківській області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій.

Не погодившись з даною ухвалою суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Харківській області оскаржило її в апеляційному порядку. Скаржник вважає, що оскаржена ухвала суду прийнята без врахування фактичних обставин справи та положень чинного законодавства, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог скаржник зазначає, що рішення, наказ прийнятий контролюючим органом та/або дії контролюючого органу не були оскаржені у судовому/адміністративному порядку, що дає змогу вважати про законність дій контролюючого органу при винесенні наказу, направлень на перевірку та рішення про застосування умовного арешту майна платника, констатуючи відсутність спору про право. Вважає, що відповідачем не дотримані вимоги ст. 73 КАС України.

Просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 та повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з перебуванням у щорічній відпустці на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, проте вказане клопотання колегією суддів відхиляється, оскільки підстави для відкладення визнані неповажними.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не зявились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, у звязку з чим відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) колегія суддів вважає за можливим розглянути справу по суті.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.2018, на підставі наказу №4117, направлень № 5328, № 5329, №5380, №5381 від 07.06.2018 на проведення фактичної перевірки до господарського обєкта, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 48, в якому здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1, прибули посадові особи ГУ ДФС у Харківській області з метою проведення фактичної перевірки з питань дотримання вимог Податкового кодексу України.

Уповноваженою особою відповідача відмовлено перевіряючим в допуску до проведення перевірки, про що ними складено відповідний акт від 11.06.2018 №4351/20-40-14-10/НОМЕР_1.

У зв'язку з неможливістю проведення посадовими особами контролюючого органу перевірки, заступником начальника ГУ ДФС у Харківській області складено та підписано рішення від 22.06.2018 №6454/ФОП/20-40-14-10-19 про застосування умовного адміністративного арешту майна відповідача та ініційовано звернення до суду з заявою, яка фактично обґрунтована тим, що на думку заявника, дії ФОП ОСОБА_1, є незаконними, адже були відсутні підстави, закріплені абз. 5 п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України, для недопущення посадових осіб ГУ ДФС у Харківській області до проведення фактичної перевірки.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені контролюючим органом вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного провадження, яким є провадження за заявами контролюючого органу.

Статтею 283 КАС України встановлено особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів.

У частині четвертій вказаної норми зазначено, що суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо: із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.

У п. 9 Інформаційного листа ВАСУ від 02 лютого 2011 року №149/11/13-11 Про особливості провадження у справах за зверненням органів державної податкової служби вказано, що відповідно ... суд ухвалою відмовляє у прийнятті подання у разі, якщо з поданих до суду матеріалів вбачається спір про право. Спір про право в контексті розглядуваної норми має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, передбачених Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання. Наприклад, платником податків оскаржено до суду рішення про застосування адміністративного арешту, оскаржено податкове повідомлення-рішення, яке покладено в основу податкового боргу, що стягується шляхом внесення подання, тощо.

При цьому, колегія суддів зазначає, з посиланням на вказаний лист, що незгода платника податків із рішеннями податкових органів щодо застосування спеціальних заходів, згаданих у статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України, може підтверджуватися не лише зверненням із відповідним адміністративним позовом. Суд може встановити наявність спору також із змісту заперечень платника податків, стосовно якого внесено подання. Зокрема, платник податків може заперечувати розмір податкового боргу, що стягується, або факт узгодження податкових зобов'язань, з яких виник податковий борг; склад майна, щодо якого застосовується адміністративний арешт; заперечувати наявність податкового боргу, у зв'язку з яким накладено адміністративний арешт, або законність проведення перевірки, недопущення до якої призвело до застосування адміністративного арешту, тощо.

Крім того, слід вказати, що наявність спору про право в окремих випадках може бути виявлена після відкриття провадження у справі за відповідним поданням. В такому разі суд також повинен закрити провадження у справі, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного провадження, яким є провадження за поданням податкового органу.

При цьому, спір про право, в розумінні 283 Кодексу адміністративного судочинства України має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у зазначеній статті.

Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання.

Колегія суддів зазначає, що станом на час розгляду вказаної заяви відповідачем наказ №4117 у судовому порядку не оскаржено, доказів протилежного суду не надано, проте, має місце заперечення платником податку законності підстав для призначення перевірки, тобто заперечення факту існування правовідносин, які стали передумовою для застосування спеціальних заходів (а.с 11).

Але як встановлено з матеріалів справи, на час розгляду апеляційної скарги, наявний спір про право, а саме Головним управлінням ДФС у Харківській області подано адміністративний позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна (справа №820/5116/18). Тобто, а провадженні Харківського окружного адміністративного суду перебуває справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вказував відповідач, в наказі №4117 від 07.06.18, міститься вказівка про проведення фактичної перевірки з метою здійснення контролю за дотриманням субєктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення перевірок дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, оформлення трудових відносин з працівниками, та підставою для її проведення визначено пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, за яким, відповідно до вимог п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися за наявності хоча б однієї з таких підстав: зокрема, письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування.

Водночас в наказі, як стверджував відповідач, не міститься посилання на безпосередню підставу для призначення та проведення фактичної перевірки, а саме: не зазначено, яке ж звернення покупця (споживача) стало підставою для видачі наказу (номер реєстрації вхідної документації та стислий виклад змісту обставин, які свідчать про необхідність перевірки саме в порядку пп. 80.2.3. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України), проте висловлено обставини, з приводу перевірки яких призначається фактична перевірка в порядку пп. 80.2.5., та пп. 80.2.7. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України, а саме щодо виробництва та обігу підакцизних товарів та оформлення трудових відносин з працівниками, проте, без жодних посилань на відповідні пункти Податкового кодексу України та наявності відповідної інформації, яка була отримана контролюючим органом у встановленому законом порядку.

Тобто, відповідач висловлював незгоду з наказом №4117 від 07.06.18р. за наявності невідповідності між обраною субєктом владних повноважень юридичною підставою для прийняття наказу (п. 80.2.3 ст. 80 Податкового кодексу України) та визначеним у тексті спірного наказу предметом перевірки, оскільки пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України не має жодного відношення ані до оформлення трудових відносин з працівниками, ані до виробництва та обігу підакцизних товарів, позаяк призначення фактичних перевірок з цих питань передбачено іншими пунктами ст. 80 Податкового кодексу України, на які контролюючий орган при виданні наказу не посилався.

Отже, заперечення відповідача щодо наказу № 4118 про проведення перевірки породжує спір між позивачем та відповідачем щодо правомірності (законності) призначення перевірки.

Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладені в постанові від 30.01.2018 по справі №808/3441/14.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції про наявність спору про право.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст. 243, 245, 246, 250, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 по справі № 820/4881/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 27.07.2018.