Справа № 826/9282/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

30 липня 2018 року місто Київ№ 826/9282/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., здійснюючи відкритий судовий розгляд адміністративної справи

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз"
доЛохвицького відділення Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області
провизнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,
за участю:

представника позивача - Гайсіна Р.М.,

представника відповідача - Сухомлин Ю.В.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Лохвицького відділення Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавської області щодо повернення товариству з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператору спільної діяльності між публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування», компанією Місен Ентерпрайзес АБ та товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 помилково та надміру сплачених грошових зобов'язань у розмірі 64 847 128, 38 грн.;

- зобов'язати Гадяцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Полтавської області прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України товариству з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператору спільної діяльності між публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування», компанією Місен Ентерпрайзес АБ та товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 сум помилково та надмірно сплачених грошових зобов'язань у розмірі 64 847 128, 38 грн. та подати його для виконання Управлінню державної казначейської служби України у Лохвицькому районі Полтавської області.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.08.2017 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 26.04.2018 представником відповідача було подано клопотання щодо залишення позову без розгляду з огляду на те, що лист, яким позивачу було відмовлено у поверненні надмірно/помилково, на його думку, сплачених коштів від 11.07.2016 №127/10/16-17-07-29 ним було отримано 18.07.2016, проте позивач звернувся до суду лише 26.07.2017, а отже з порушенням законодавчо встановленого строку на звернення до суду.

Представник позивача, в свою чергу, подав через канцелярію суду письмові заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду, в яких зазначив, що відповідь Лохвицького відділення Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, викладена в листі від 11.07.2016 №127/10/16-17-07-29 фактично є рішенням контролюючого органу про відмову позивачу, прийнятим у зв'язку із заявою про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань, з огляду на що адміністративний позов у даній справі є позовом на рішення контролюючого органу про виконання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань, а отже адміністративний позов у даній справі може бути поданий у будь-який момент в межах строку давності в 1095 днів, що настає за днем здійснення переплати.

Разом з письмовими запереченнями, представником позивача також було подано до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначено, що позивачем було пропущено строк на звернення до суду, оскільки уповноважений представник після отримання та реєстрації листа від 11.07.2016 №127/10/16-17-07-29 не повідомив про факт його надходження керівництво. Так, про вказаний лист позивач дізнався лише після звільнення відповідного працівника в липні 2017 року. Крім того, зазначено, що своєчасному зверненню до суду з даним позовом перешкоджала відсутність коштів для сплати судового збору.

В судовому засіданні 30.07.2018 представник відповідача підтримав своє клопотання щодо залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, просив суд задовольнити вказане клопотання та залишити позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" без розгляду, наголосивши, що згідно практики Київського апеляційного адміністративного суду в аналогічних відносинах (адміністративна справа №826/9283/17) є всі підстави для залишення позовної заяви без розгляду. Одночасно, представник відповідача заперечував проти клопотання позивача щодо поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши думки сторін по справі щодо заявлених клопотань, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Із зазначеними приписами Кодексу адміністративного судочинства України кореспондуються приписи статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції на час розгляду розгляду справи в суді.

Так, відповідно до частини першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 14.06.2018) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виходячи зі змісту наведених норм, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов'язується з днем, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У позовній заяві позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавської області щодо повернення товариству з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператору спільної діяльності між публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування», компанією Місен Ентерпрайзес АБ та товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 помилково та надміру сплачених грошових зобов'язань у розмірі 64 847 128, 38 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач, звернувшись до відповідача з заявою від 06.07.2016 № 06/07-7 в якій просив повернути 64 847 128, 38 грн. помилково та надміру сплачені грошові зобов'язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, нарахованих за період з серпня по грудень 2014 року, листом від 11.07.2016 №127/10/16-17-07-29 був повідомлений про те, що повернути помилково та надміру сплачені кошти з плати за користування корисних копалин, у сумі 64 847 128, 38 грн. - неможливо, оскільки, станом на 11.07.2016 за даними ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника податків переплата по платі за користування надрами товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» відсутня, тому перекид коштів з плати за користування надрами шляхом погашення грошових зобов'язань з інших платежів неможливе.

Відповідач в клопотанні щодо залишення позову без розгляду зазначає про те, що вказаний лист було отримано позивачем 18.07.2016, зазначене підтверджується також наданою позивачем копією листа Лохвицького відділення Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області.

Таким чином позивач про порушення своїх прав мав дізнатись з моменту отримання листа від 11.07.2016 №127/10/16-17-07-29, тобто з 18.07.2016.

Адміністративний позов до Окружного адміністративного суду міста Києва товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" було подано 26.07.2017.

Отже позивачем пропущено шестимісячний строк на звернення до суду.

Посилання позивача на факт того, що адміністративний позов у даній справі може бути поданий у межах строку давності в 1095 днів, що настає за днем здійснення переплати, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Таким чином, строк на звернення до суду передбачений статті 102 Податкового кодекс України підлягає застосування у випадку оскарження податкового повідомлення - рішення або іншого рішення контролюючого органу та подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування.

Отже, враховуючи те, що позивачем оскаржується саме бездіяльність відповідача, а не прийняте ним рішення, суд дійшов висновку про те, що строки давності передбачені статтею 102 Податкового кодексу України в даному випадку застосуванню не підлягають.

В заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду позивач посилається на те, що ним було пропущено строк на звернення до суду оскільки уповноважений представник після отримання та реєстрації листа від 11.07.2016 №127/10/16-17-07-29 не повідомив про факт його надходження керівництво та про вказаний лист позивач дізнався лише після звільнення відповідного працівника в липні 2017 року, а також у зв'язку з відсутністю коштів для сплати судового збору.

Відповідно до копії листа від 11.07.2016 №127/10/16-17-07-29 його зареєстровано позивачем 18.07.2016 за вх. №980, таким чином вказаний лист було зареєстровано позивачем як вхідну кореспонденцію, а отже позивач мав знати про факт його надходження, крім того доказів на підтвердження того, що лист від 11.07.2016 №127/10/16-17-07-29 після його реєстрації, як вхідної кореспонденції не було передано за належністю, позивачем суду не надано.

Також, позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту відсутності на його розрахункових рахунках коштів для сплати судового збору, що, за його посиланням, перешкоджало зверненню до суду в межах строків, встановлених статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту існування обставин, на які він посилається, як на поважні причини пропуску строку на звернення до суду.

Крім того, суд вважає за доцільне наголосити на практиці Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, щодо дотримання строків звернення до суду.

Так, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючі пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови".

У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпритації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов'язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов'язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15.02.2018 по справі №800/499/17, строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов'язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов'язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб'єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Суд наголошує на тому, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами, при цьому, необхідно зазначити, що поновлення процесуальних строків на оскарження судових рішень є дискреційними повноваженнями суду, а під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний або судовий орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин

Відтак, беручи до уваги наведене вище, проаналізувавши усні та письмові доводи сторін щодо залишення позовної заяви без розгляду та поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено суду обґрунтованих доводів в підтвердження поважності пропущення строку звернення до суду з адміністративним позовом, а саме існування обставин, які пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, при цьому, посилання позивача, зазначені письмовому клопотанні та проголошені під час розгляду справи в судовому засіданні, спростовуються наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу

Керуючись статтями 123, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву в адміністративній справі №826/9282/17 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.