Справа № 807/526/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/4353/18
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді: Кухтея Р.В.
суддів: Хобор Р.Б., Іщук Л.П.
з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року (ухвалене у складі колегії суддів : головуючого-судді Луцовича М.М., суддів Гаврилка С.Є., Калинич Я.М., час ухвалення судового рішення 09 год 30 хв у м. Ужгороді, час складання повного судового рішення 11 квітня 2018 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини Польова пошта НОМЕР_1 (правонаступник НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому з урахуванням його уточнень та залишення без розгляду частини позовних вимог просить визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини Польова пошта НОМЕР_1 (правонаступник НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України (далі - Вч ПП НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) МОУ № 910 від 11.11.2016 «Про притягнення до адміністративної відповідальності», а також зобов`язати відповідача провести розрахунок та виплату заробітної плати, в тому числі премій у повному обсязі та компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням термінів його виплати.
Позов мотивований тим, що у зв`язку із накладенням на нього необґрунтованих дисциплінарних стягнень відповідно до оспорюваних наказів, він був позбавлений права на належне матеріальне забезпечення.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.03.2018 адміністративний позов було задоволено частково. Стягнуто з Вч ПП НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) МОУ на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.02.2017 по 10.02.2017 в сумі 1 672,35 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Судове рішення мотивоване тим, що оспорюваний наказ відповідача було реалізовано шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення та розглядом справи, а тому такий не несе правових наслідків стосовно позивача, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги. Вирішуючи питання стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції вважав, що відповідачем такий розрахунок проведено із затримкою п`ять днів, оскільки позивача було виключено зі списків особового складу військової частини 16.01.2017, а розрахунок проведено лише 10.02.2017 та прийшов до висновку про стягнення зазначеної виплати в розмірі 1 672,35 грн. Крім того, вказав, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення трудового законодавства.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.03.2018 та прийняти постанову, якою задовольнити його адміністративний позов.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції, що спірний наказ не несе для нього правових наслідків у зв`язку з його реалізацією, оскільки на його виконання відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення та оформлені матеріали, які містили відомості, які негативно його характеризують. Саме у цьому вважає порушення його прав.
У письмових запереченнях на апеляційну скаргу, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача Рішка А.В., який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що відповідно до наказу Військової частини Польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 910 від 11.11.2016 «Про припинення службових розслідувань та притягнення до адміністративної відповідальності старшого лейтенанта ОСОБА_1 » помічнику командира НОМЕР_1 з правової роботи наказано підготувати адміністративну справу на заступника командира роти вогневої підтримки старшого лейтенанта ОСОБА_1 з вини якого військовослужбовці призвані під час мобілізації, на особливий період не отримали дисциплінарне стягнення та були звільненні з лав Збройних Сил України, порушення ст. 37, 38 статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, «Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України» № 82 від 15.03.2004 та направити до Ужгородського міськрайонного суду для прийняття рішення згідно вимог чинного законодавства.
На підставі спірного наказу відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.172-15 КУпАП, який був предметом розгляду у місцевому суді.
Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 22.03.2017, постанову Ужгородського міськрайонного суду від 13.02.2017 скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 5 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 9 від 16.01.2017 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , заступника командира роти вогневої підтримки по роботі з особовим складом, звільненого наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 222 від 30.08.2016 з військової служби у запас за підпунктом «Г» (за сімейними обставинами) частини восьмої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», було вирішено вважати, що справи та посаду здав та направлено для зарахування на військовий облік до Ужгородського ОМВК Закарпатської області. З 16.01.2017 позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Відповідно до розділу 38 наказу Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 ОСОБА_1 було виплачену грошову допомогу при звільненні в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік в сумі 0 грн 0 коп. Вислуга років на військовій службі станом на день звільнення : 08 років 05 місяців 25 днів. Виплачено надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу, за військове звання та надбавки за вислугу років за відпрацьований період січня місяця 2017 року. Виплачено премію в розмірі 450% посадового окладу за особистий внесок в загальні результати служби за відпрацьований період січня місяця 2017 року в повному розмірі, щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60% місячного грошового забезпечення за відпрацьований період січня місяця 2017 року. Щорічна основна відпустка за 2017 рік не надавалася, грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік не отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 позивач не отримав. Припинено доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю.
Підставою для винесення вищезазначеного наказу слугували витяг із наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 222 від 30.08.2016 (вх. №80 від 05.01.2017) рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_1 (вх. №271 від 16.01.2017).
Згідно довідки № 3711 від 27.06.2018, виданої командиром військової частини НОМЕР_2 , грошове забезпечення позивача за період з 01.11.2016 по 16.01.2017 включно становило 36414,38 грн.
Повний розрахунок з позивачем був проведений 10.02.2017, що підтверджується видатковим касовим ордером №13 від 10.02.2017 та не заперечується сторонами.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний наказ відповідача було реалізовано шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення та розглядом справи, а тому такий не несе правових наслідків стосовно позивача, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги. Вирішуючи питання стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції вважав, що відповідачем такий розрахунок проведено із затримкою п`ять днів, оскільки позивача було виключено зі списків особового складу військової частини 16.01.2017, а розрахунок проведено лише 10.02.2017 та прийшов до висновку про стягнення зазначеної виплати в розмірі 1 672,35 грн. Крім того, вказав, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення трудового законодавства.
Проте, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, які полягають в наступному.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним наказу Військової частини Польова пошта НОМЕР_1 (правонаступник НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України № 910 від 11.11.2016 «Про припинення службових розслідувань та притягнення до адміністративної відповідальності старшого лейтенанта ОСОБА_1 », колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч.ч.1, 2 та 4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Одним із видів військової служби є військова служба за контрактом.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», дія якого поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Згідно ст. 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до ст. 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування за фактами невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцями своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни, порядку несення служби або громадського порядку визначено Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 111 від 14.02.2005 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23.02.2005 за № 261/10541.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 45, 84, 86 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» свідчить, що військовослужбовця може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності лише у випадку безспірного доведення його вини (вчиненні дисциплінарного проступку).
Згідно ст.255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати, зокрема, командири (начальники) військових частин (установ, закладів), командири підрозділів, які уповноважені на те командирами (начальниками) військових частин (установ, закладів) (статті 172-10-172-20).
З матеріалів справи видно, що підставі наказу № 910 від 11.11.2016 відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 172-15 КУпАП, з якого вбачається, що останній не провів вчасно службові розслідування, визначені наказами в м. Ужгороді т.в.о. командира в/ч польова пошта НОМЕР_1 , тим самим не виконав покладені на нього обов`язки, у зв`язку з чим військовослужбовці не були притягнуті до відповідальності у зв`язку з демобілізацією.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Під час перегляду постанови суду першої інстанції по даній справі про адміністративне правопорушення, постановою апеляційного суду Закарпатської області від 22.03.2017 провадження було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-15 цього Кодексу.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що згідно ч.4 ст. 78 КАС України протиправність спірного наказу є встановленою та не підлягає доказуванню.
Висновки суду першої інстанції, що оспорюваний наказ реалізовано, а справа за протоколом про адміністративне правопорушення - закрита, тобто даний наказ в частині щодо позивача правових наслідків не несе є неправильним, оскільки як було встановлено в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, на підставі вказаного наказу була видана службова характеристика, яка характеризує позивача з негативного боку.
Крім того, повноваження командира військової частини щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення чітко регламентовані КУпАП, зокрема, право на складання протоколу. При цьому, такі дії вчиняються за результатами проведення службового розслідування та не потребує, на думку колегії суддів, оформлення наказом з уповноваженням вчиняти певні дії, визначені КУпАП іншою особою, яка не уповноважена їх вчиняти.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати наказ № 910 від 11.11.2016 «Про припинення службових розслідувань та притягнення до адміністративної відповідальності старшого лейтенанта ОСОБА_1 ».
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача провести розрахунок та виплату заробітної плати, в тому числі премій у повному обсязі та компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням термінів його виплати на підставі відповідного витягу з наказу командувача сил підтримки Збройних Сил України по день фактичної виплати, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення такої з 05.02.2017 по 10.02.2017, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Статтею 116 цього Кодексу передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Оскільки за нормами КАС України апеляційний суд наділений правом виходу за межі апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, в цій частині підлягає скасуванню.
З урахуванням наведених вище положень КЗпП України, а також тієї обставини, що фактичний розрахунок з позивачем проведено лише 10.02.2017, із затримкою на 26 днів, зокрема, у період із 16.01.2017 по 10.02.2017, колегія приходить до висновку про задоволення в цій частині позовних вимог.
З урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 середньоденний заробіток позивача становить 334,17 грн, а також беручи до уваги ту обставину, що відповідачем не виплачено належних йому сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, суд приходить до висновку, що позивачу слід виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.01.2017 по 10.02.2017 в розмірі 8 688,42 грн (26*334,17) = 8 688,42 грн).
Посилання Військової частини Польова пошта НОМЕР_1 (правонаступник НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України на п.п. 37.1.1 п.37.1 Розділу XXXVII Наказу Міністра оборони України №260 від 11.08.2008 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки згідно вказаного пункту, у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби займають посади, на які були призначені, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням пункту 37.2 цієї Інструкції). У межах установлених цим підпунктом строків, зазначеним військовослужбовцям, які не здали справи і не склали обов`язки за посадою до дня одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення, грошове забезпечення виплачується за період здавання справ і обов`язків за посадою.
При цьому даний пункт Інструкції не встановлює отримання виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.Разом з тим, КЗпП, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, передбачає здійснення такої виплати з дня звільнення, яким у спірному випадку є 16.01.2017.
Стосовно вимоги позивача до Міністерства оборони України, то такі позивачем не обґрунтовуються та не висуваються, а тому в цій частині вимог слід відмовити.
У відповідності до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також невідповідність його висновків обставинам справи, через що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 252, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року по справі № 807/526/17 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини Польова пошта НОМЕР_1 (правонаступник НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково .
Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини Польова пошта НОМЕР_1 (правонаступник НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України № 910 від 11 листопада 2016 року «Про притягнення до адміністративної відповідальності».
Стягнути з Військової частини Польова пошта НОМЕР_1 (правонаступник НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Другетів, 91, код ЄДРПОУ - 07662750) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні за період з 16 січня 2017 року по 10 лютого 2017 року в сумі 8 688 (вісім тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень 42 копійки.
У задоволенні позовної вимоги до Міністерства оборони України відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Л. П. Іщук
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 24.07.2018.