Справа № 809/768/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа №809/768/16

адміністративне провадження №К/9901/11393/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2016 року (суддя: Кафарський В.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року (судді: Шавель Р.М., Гулид Р.М., Костів М.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових проблем,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових проблем в розмірі повного місячного грошового забезпечення на загальну суму 22889,60 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року, позов задоволено частково: стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 невиплачену суму грошової допомоги на оздоровлення у відповідності до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України за № 119 від 10.06.2016 у сумі 3576,50 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Скаргу мотивує тим, що суди протиправно не взяли до уваги ту обставину, що згідно Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, виплачується грошова допомога на оздоровлення та вирішення соціально-побутових проблем в розмірах, що визначаються законодавством України.

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, має звання капітана юстиції та обіймає посаду помічника командира полку з правової роботи начальника юридичної групи Військової частини НОМЕР_1 .

07 червня 2016 року позивач звернувся до командира частини із рапортом, в якому просив надати йому частину відпустки за 2016 рік терміном 15 діб з 13.06.2016, а також виплатити йому грошову допомогу на оздоровлення за поточний рік.

Крім того, 21 червня 2016 року позивач звернувся до командира частини із рапортом, в якому просив виплатити йому матеріальну допомогу за 2016 рік в розмірі місячного грошового забезпечення для лікування у військовому санаторії «Хмільник» .

10 червня 2016 року командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 119, яким позивачу надано щорічну основну відпустку з виплатою грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 50 відсотків від грошового забезпечення у сумі 3576,50 грн.

Стосовно виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік ОСОБА_1 повідомлено, що оголошення наказом виплати цієї допомоги буде здійснено після надходження у Військову частину НОМЕР_1 витягу із рішення Міністра оборони України про надання відповідного дозволу, а виплата буде здійснена після надходження на відповідні цілі коштів у порядку черговості або у випадку звільнення із військової служби - позачергово, під час виплати належних сум грошового забезпечення.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно визначено розмір грошової допомоги на оздоровлення, яка підлягає до виплати позивачу у розмірі 50% від грошового забезпечення, без врахування щомісячної грошової винагороди, з огляду на що дійшов висновку про необхідність стягнення означеної суми. В свою чергу, дійшов висновку про безпідставність та передчасність вимог про стягнення з військової частини НОМЕР_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, з огляду на те, що надання такої допомоги є правом керівника державного органу, яке реалізується за наявності фонду грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції підтримав наведену позицію суду першої інстанції.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Військовослужбовцям у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги визначені Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294 (далі - Постанова № 1294) та Інструкцією Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260 (далі Інструкція №260).

Так, розмір грошової допомоги на оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою на день вибуття в щорічну основну відпустку (підпункт 3 пункту 5 постанови № 1294, підпункт 30.4 пункту 30 розділу ХХХ Інструкції №260).

Під час судового розгляду справи сторонами не заперечувалось, що грошова допомога на оздоровлення за 2016 рік позивачу не виплачувалась. Натомість встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №119 від 10.06.2016 на підставі рекомендацій, наданих у Листі Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 25.02.2016 № 248/3/9/1/175, було визначено розмір грошової допомоги на оздоровлення, яка підлягає до виплати позивачу, у сумі 3576,50 грн. Сама ж допомога виплачена не була, у зв`язку із відсутністю необхідних бюджетних асигнувань.

Водночас, як вбачається з довідки Військової частини НОМЕР_1 про грошове забезпечення ОСОБА_1 станом на 1 липня 2016 року, розмір грошового забезпечення останнього складає 11444,80 грн.

Виходячи з аналізу спеціальних правових норм, а також наведених вище обставин справи колегія суддів погоджується з позицією скаржника про неприпустимість одностороннього самовільного зменшення командиром військової частини розміру грошової допомоги, визначеного Законом № 2011-ХІІ.

При цьому, суд вважає хибними висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав до зменшення розміру такої допомоги на підставі Листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України, та зауважує, що листи - це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть мати лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер, і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Такі правові норми мають бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом уповноваженого відповідно до законодавства суб`єкта нормотворення, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на обмеженість фінансування з огляду на обсяги кошторисних призначень Військової частини НОМЕР_1 у 2016 році та зазначає, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням гарантованих виплат, що здійснюються за рахунок бюджетних коштів, та базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Вказана позиція знайшла своє відображення у судовій практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00, п.26 рішення).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішень суду першої та апеляційної інстанції у відповідних частинах та стягнення з відповідача на користь позивача грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення виходячи з розміру грошового забезпечення, визначеного розділом ХХХ Інструкції №260, у судовому порядку.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав до стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, з огляду на наступне.

Пунктами 33.1.-33.3 розділу ХХХ Інструкції № 260 передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Підпунктом 3 пункту 5 Постанови №1294 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Таким чином, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за заявою військовослужбовця на підставі наказу командира військової частини, у разі наявності фонду грошового забезпечення.

Судами встановлено, що з метою отримання рішення для подальшої виплати окремим військовослужбовцям, які звернулися з відповідним проханням, в т.ч. ОСОБА_1 , матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, командиром військової частини НОМЕР_1 в порядку статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, на адресу безпосереднього начальника - командира військової частини НОМЕР_2 із супровідним листом надіслані копії матеріалів з клопотанням про виплату відповідної допомоги. Однак, станом на час вирішення даної справи судами попередніх інстанцій відомості щодо погодження або відмови у такій виплаті до відповідача не надходили.

Таким чином, виплата позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік можлива лише після надходження у військову частину НОМЕР_1 витягу із рішення Міністра оборони України про надання дозволу на виплату вищевказаної ї виплати та надходження коштів на відповідні цілі, з огляду на що колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про передчасність таких вимог.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить висновку, що доводи касаційної скарги є частково обґрунтованими.

Враховуючи наведене та те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки доказів, судами повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача невиплаченої суми грошової допомоги на оздоровлення у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України за №119 від 10.06.2016 року, з ухваленням в цій частині нового рішення. В решті постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2016 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року скасувати.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2016 року скасувати в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 невиплаченої суми грошової допомоги на оздоровлення у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України за №119 від 10.06.2016 року.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, визначеного у відповідності до розділу ХХХ Інструкції Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України 11.06.2008 №260, за вирахуванням проведених виплат.

В решті постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець