Справа № 804/1738/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року Справа № 804/1738/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобовязання вчинити певні дії, -
06.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, в якому просить суд зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі провести нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 26 лютого 2016 року у розмірі 100% з врахуванням статусу як непрацюючого пенсіонера.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на даний час позивач проживає в Ізраїлі та має право на виплату пенсії за віком відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016 року у адміністративній справі № 201/8846/16-а зобовязано Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі поновити йому виплату пенсії за віком, починаючи з 26 лютого 2016 року. Разом з тим, відповідач поновив виплату лише 85 % пенсії як працюючому пенсіонеру. Позивач не погоджується з розрахунком нарахованої йому пенсії, вважає його невірним та помилковим в частині невиплати 15% пенсії як працюючому пенсіонеру, у звязку з чим, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав, в якому просить зобовязати відповідача нарахувати та виплатити пенсію у 100% розмірі з врахуванням його статусу як непрацюючого пенсіонера.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Центральним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі 21.03.2018 року отримано копію ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження в даній адміністративній справі та копію позову разом із копіями доданих до нього документів.
03.04.2018 року на адресу суду від сторони відповідача надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.
Зауважив, що позивачем пропущено строки звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки відповідь про поновлення виплати пенсії була надіслана на адресу уповноваженого представника 16.06.2017 року, проте з позовом позивач звернувся лише 06.03.2018 року. Також, зазначено, що відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Однак, позивачем на дату поновлення виплати пенсії згідно постанови суду апеляційної інстанції не надано до управління документів на підтвердження того, що він не працює, у звязку з чим, поновлення та виплату пенсії йому проведено як працюючому пенсіонеру. Іншого механізму виплати пенсій громадянам, які проживають в країнах, з якими не укладено міжнародних договорів в галузі пенсійного забезпечення, чинним законодавством не визначено. Відповідач вважає, що дії управління відповідають чинному законодавству, а вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. Просив відмовити позивачу у повному обсязі.
Крім того, у даному відзові представник відповідача просить суд здійснити заміну відповідача у цій справі Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на підставі ст.ст. 44, 52 Кодексу адміністративного судочинства України, посилаючись на те, що постановою Кабінету міністрів України від 08.11.2017р. №821 - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
Розглянувши заяву представника відповідача про заміну Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в порядку правонаступництва на підставі ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з реорганізацією відповідача, суд вважає за можливе його задовольнити та замінити відповідача у цій справі - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зв'язку з реорганізацією останнього, згідно постанови Кабінету Міністрів України №821 від 08.11.2017р. на підставі ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки заміна сторони правонаступником можлива на будь-якій стадії судового процесу.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України відповідно до закордонного паспорту громадянина України та з 2005 року постійно проживає в Ізраїлі.
26.02.2016 року представник позивача звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, із заявою про поновлення раніше призначеної пенсії за віком.
Відповідно до листа пенсійного органу від 04.03.2016 року № 1994/05/27 ОСОБА_1 відмовлено у поновленні пенсії за віком з огляду на подання відповідної заяви не особисто, а на підставі довіреності.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016 року у адміністративній справі № 201/8846/16-а було зобовязано Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі поновити йому виплату пенсії за віком, починаючи з 26 лютого 2016 року.
03.05.2017 року уповноважений представник позивача звернувся до пенсійного органу з заявою щодо надання інформації про виконання судового рішення від 02.11.2016 року.
Листом від 16.05.2017 року № 9731/06-21 Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, повідомило уповноваженого представника про виконання постанови суду від 02.11.2016 року, а також у даному листі наведено розрахунок пенсії, нарахованої позивачу.
Разом з тим, вказаним листом пенсійний орган повідомив, що оскільки згідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу (форми ОК-5) за період 2002-2003 року ОСОБА_1 працював в ЗАТ «Кодер» та ним не надано до управління трудової книжки з записом про звільнення, виплата пенсії останньому здійснюється у розмірі 85% призначеного розміру, а саме 2 561,44 грн. (3 013,46 грн. х 85%).
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з вимогами ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Нормами ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.
З аналізу даної норми вбачається, що зменшення розміру виплачуваної пенсії до 85 відсотків можливо у разі наявності двох умов, а саме: пенсіонер повинен перебувати на роботі, тобто відноситись до зайнятого населення у період отримання пенсії; розмір пенсії повинен перевищувати 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
З матеріалів справи слідує, що листом від 16.05.2017 року № 9731/06-21 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило уповноваженого представника позивача про те, що оскільки згідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу (форми ОК-5) за період 2002-2003 року ОСОБА_1 працював в ЗАТ «Кодер» та ним не надано до управління трудової книжки з записом про звільнення, виплата пенсії останньому здійснюється у розмірі 85% призначеного розміру, а саме 2 561,44 грн. (3 013,46 грн. х 85%).
Отже, пенсійний орган вважає, що оскільки пенсіонером не були надані документи щодо звільнення ЗАТ «Кодер», останній є таким, що перебуває на роботі, тобто відноситься до зайнятого населення у період отримання пенсії.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.
З матеріалів справи вбачається, що отримавши рішення пенсійного органу про поновлення виплату пенсії у розмірі 85 %, оформлене листом від 16.05.2017 року, уповноважений представник позивача звернувся 15.08.2017 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії за віком як непрацюючому пенсіонеру та надав документи, що підтверджують статус позивача як непрацюючої особи.
Так, в підтвердження того, що позивач є непрацюючою особою, в матеріалах справи міститься копія трудової книжки ОСОБА_1, відповідно до якої останній був звільнений з роботи 01.01.2004 року, також наявне спеціальне підтвердження статусу непрацюючого, видане відповідним державним органом Держави Ізраїль, яке нотаріально посвідчене та апостильоване.
Проте, листом від 28.08.2017 року № М-176 Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області відмовило у здійсненні перерахунку пенсії, посилаючись на те, що чинним законодавством України не передбачено проведення перерахунку пенсії за довіреністю та для проведення вказаного перерахунку ОСОБА_1 необхідно особисто звернутись до управління з документом, що засвідчує його особу, та оригіналом підтвердження статусу непрацюючого для написання заяви встановленого зразка.
Разом з тим, суд не може погодитись з такими висновками пенсійного органу, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.
Згідно ч.1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначенні (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р.№ 22-1.
Згідно пункту 1.1 наведеного вище Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сімї у звязку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Згідно абз.1 п.1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у звязку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сімї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.
Отже, наведені норми містять положення, що дозволяють звернення пенсіонера з заявою про поновлення виплати пенсій не особисто, а через законного представника.
Як встановлено вище, заява про перерахунок пенсії від 15.08.2017 року подана повноважним представником позивача разом всіма необхідними документами, що не суперечить нормам чинного пенсійного законодавства, зокрема, наведеному вище Порядку.
Крім того, позивач, хоч і проживає постійно за кордоном, однак, є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.
Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що, оскільки відповідач після отримання заяви позивача від 15.08.2017 року не здійснив жодних визначених Законом дій щодо перерахунку пенсії як непрацюючій особі, він тим самим порушив право особи на отримання пенсійних виплат у повному розмірі.
Також, суд зазначає, що строк звернення до суду позивачем не пропущено, оскільки останній звернувся до суду 28.02.2018 року, що підтверджується відміткою про поштове відправлення, при цьому, оскаржує рішення відповідача, оформлене листом від 28.08.2017 року.
Враховуючи, що позивачем не заявлено позовні вимоги про визнання протиправним рішення відповідача, викладене у листі від 28.08.2017 року, яким відмовлено у перерахунку пенсії, суд відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України вважає необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог, скасувавши зазначене рішення, оскільки за наявності цього рішення є неможливим зобов'язання відповідача до вчинення відповідних дій.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що, зменшуючи виплату пенсії позивачу до 85 %, відповідач діяв у не межах наданих повноважень та всупереч норм чинного законодавства, а тому, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи те, що поновлення виплати пенсії за рішенням суду ОСОБА_1 здійснено пенсійним органом у розмірі 85 % з 26 лютого 2016 року, то проведення нарахування та виплата пенсії у розмірі 100%, повинна здійснюватись саме з вказаної дати, з урахуванням виплачених сум.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобовязання вчинити певні дії.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 704,80 грн., що документально підтверджується квитанцією № 0.0.976646761.1 від 01.03.2018 року.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 28 серпня 2017 року про відмову у перерахунку пенсії за віком як непрацюючій особі.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату з врахуванням сум, що вже виплачені, пенсії ОСОБА_1 у розмірі 100% з врахуванням статусу непрацюючого пенсіонера, починаючи з 26 лютого 2016 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2