Справа № 524/2422/17
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 524/2422/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Донець Л.О.

суддів: Бенедик А.П. , Гуцала М.І.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.,

та спеціаліста ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференеції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу "МОЄ МІСТО", та за заявою Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про приєднання до апеляційної скарги на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.04.2018 (суддя І інстанції Кривич Ж.О.), повний текст складено 13.04.18 по справі № 524/2422/17

за позовом ОСОБА_2

до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради треті особи Житлово-будівельний кооператив "МОЄ МІСТО" , ОСОБА_3 , Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Велика набережна, б.1"

про скасування містобудівних умов та обмежень,

ВСТАНОВИВ:

07.04.2017 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі - відповідач), треті особи - Житлово-будівельний кооператив «Моє Місто» (далі - апелянт), ОСОБА_3, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Велика набережна, б.1», в якому просить суд, визнати протиправним та скасувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по вулиці 50-річчя СРСР, в районі житлового будинку №7 в м. Кременчуці Полтавської області №28-06/0692 від 26.04.2015 року, видані відповідачем.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 квітня 2018 року позов було задоволено.

Скасовано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по вул. Велика набережна (вул. 50 років СРСР) в районі житлового будинку №7 у м. Кременчук Полтавської області, №28-06/0692 від 26.04.2015 року, видані відповідачем.

Стягнуто з відповідача судовий збір у сумі 640,00 грн.

Апелянт, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 квітня 2018 року скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідачем подана заява про приєднання до апеляційної скарги, в якій підтримує доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 26.04.2015 року відповідачем замовнику Житлово-будівельному кооперативу «Набережний квартал -Кременчук» видані містобудівні умови та обмеження забудови №28-06/0692 земельної ділянки, що розташована за адресою: вул. 50 років СРСР (на це час вул. Велика Набережна) в районі житлового будинку №7 в м. Кременчуці Полтавської області.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із приписів Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затверджений наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року №109.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, шляхом:

визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д)означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення, в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Оскаржуваними містобудівними умови та обмеженнями забудови визначені умови об'єкту забудови на земельній ділянці, що розташована по вул. Велика Набережна (вул. 50 років СРСР) в районі будинку №7, розташованого у м. Кременчуці, Полтавської області.

Позивач своє порушене право обумовлює майбутнім погіршенням її прав, як мешканки будинку №1, що розташований у м. Кременчуці, Полтавська область, по вул. Велика Набережна, у зв'язку з будівництвом будинку апелянтом.

Так, в своїх поясненнях позивач та її представник кажуть про виникнення суперечок між мешканцями її будинку та об'єкту забудови через прибудинкову територію, відсутність достатнього природнього освітлення, які можуть виникнути у майбутньому.

Дані пояснення підтверджує й представник Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Велика набережна, будинок 1».

Сторони не заперечують, що об'єкт забудови земельної ділянки, ще не побудований, а прибудинкова територія для його обслуговування ще не надана.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, оскаржувані містобудівні умови та обмеження не зачіпають конкретних прав позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15.12.2015 року у справі №21-5361а15.

Судом першої інстанції не правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, а саме ч.1 ст. 5 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, тому судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "МОЄ МІСТО" та заяву Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про приєднання до апеляційної скарги - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.04.2018 по справі № 524/2422/17 скасувати, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді А.П. Бенедик М.І. Гуцал

Повний текст постанови складено 31.07.2018.