Справа № П/811/8/18
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2018 року м.Дніпро справа № П/811/8/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Уханенка С.А.,

суддів: Божко Л.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 січня 2018 р. (суддя Сагун А.В., повний текст рішення складний 05.02.2018 року) по справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії , -

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася з позовом до суду в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області щодо не оформлення паспорту громадянина України неповнолітньому ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки;

- зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області оформити та видати бланк паспорту ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки, з проставленою відміткою проживання без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних.

В обґрунтування своїх вимог посилається на протиправність відмови управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області у видачі паспорта у формі паспортної книжечки, яка мотивована запровадженням внутрішніх паспортів у формі ID-картки.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 січня 2018 р. адміністративний позов задоволено частково.

Зобов'язано Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області розглянути питання стосовно оформлення та видачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорту громадянина України у вигляді паспортної книжечки.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Присуджено на користь ОСОБА_1 судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області у розмірі 320 грн. (триста двадцять грн.)

Не погодившись з рішенням суду, Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нову постанову про залишення позовних вимог без задоволення у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 28.11.2017, звернувся до відповідача із заявою про оформлення паспорту громадянина України виключно у вигляді паспортної книжечки.

За результатами розгляду поданої заяви, відповідач, листом від 18.12.2017 № Р-3іd, повідомив, що підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки немає, та зазначив, що згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України" від 25.03.2015 року № 302 передбачено, що паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, проте, особам, які через свої релігійні переконання відмовилися від отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків, до паспорта громадянина України вноситься повідомлення про відмову від отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Відмова Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області в оформленні ОСОБА_2 паспорта у формі паспортної книжечки стала підставою для звернення позивача до суду.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача у видачі паспорта у формі книжечки, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III (далі Закон № 2235-III) документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

На виконання положень ст.5 Закону України "Про громадянство України" Верховною Радою України 26 червня 1992 року прийнято постанову, якою затверджено Положення про паспорт громадянина України.

Пунктами 1,3 Положення про паспорт громадянина України передбачено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" визначаються правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Згідно з ч.1, 2 ст.21 зазначеного Закону паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України.

Зі змісту ч.4 ст.21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" видно, що законодавцем імперативно встановлено вимогу, відповідно до якої паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Частиною 7 ст.21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" № 5492-VI визначено перелік відомостей, які вносяться до паспорта громадянина України, зокрема: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) ім'я особи; 4) стать; 5) громадянство; 6) дата народження; 7) унікальний номер запису в Реєстрі; 8) номер документа; 9) дата закінчення строку дії документа; 10) дата видачі документа; 11) уповноважений суб'єкт, що видав документ (код); 12) місце народження; 13) відцифрований образ обличчя особи; 14) відцифрований підпис особи; 15) податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків проставляється слово "відмова".

Крім того, ч.2 ст. 15 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" № 5492-VI передбачено, що бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням уповноваженого органу та інших уповноважених суб'єктів.

Так, на виконання зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25 березня 2015 року №302 "Про затвердження бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України".

Згідно з п.2 постанови № 302 з 01 січня 2016 року запроваджується оформлення і видача паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII.

Пунктом 3 цієї постанови передбачено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України оформляється з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки. Прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється.

Оцінюючи доводи скаржника стосовно правомірності дій Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області при прийнятті рішення про відмову у видачі бланку паспорта ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на день звернення позивача до відповідача із заявою щодо оформлення та видачу паспорту у вигляді паспортної книжечки та заборону передачі персональних даних до ЄДДР, відповідач вже був забезпечений матеріально-технічними ресурсами необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено постановою №302, тобто у вигляді картки.

Тому, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що саме з цього часу відповідач зобов'язаний забезпечувати оформлення та видачу паспортів громадянам України у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме здійснювати видачу паспортів у вигляді картки.

Крім того, пп.13 п.3 Закону України від 14 липня 2016 року №1474-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" ст.16 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" викладено у новій редакції, яка не містить гарантії права на відмову через свої релігійні переконання від отримання документа з імплантованим у бланк безконтактним електронним носієм, або від внесення інформації до безконтактного електронного носія.

Частиною 4 ст.13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" передбачено лише право особи на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб'єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія.

З матеріалів справи вбачається, що бажання позивача отримати паспорт, який би не містив безконтактного електронного носія, обумовлене релігійними переконаннями заявника. Проте, яку саме релігію сповідує та які саме релігійні переконання не дозволяють йому отримати паспорт громадянина України у формі картки позовна заява не містить. Крім того, доводи позивача щодо дискримінації громадян за релігійною ознакою з боку відповідача також не наведені.

Відповідно до ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов'язкова. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов'язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов'язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов'язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Згідно зі ст.2 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації в Україні" усі правовідносини, пов'язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України. Законодавство України про свободу совісті та релігійні організації складається з цього Закону та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього.

Відповідно до ст.4 цього Закону громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. В офіційних документах ставлення громадянина до релігії не вказується. Будь-яке пряме чи непряме обмеження прав, встановлення прямих чи непрямих переваг громадян залежно від їх ставлення до релігії, так само як і розпалювання пов'язаних з цим ворожнечі й ненависті чи ображання почуттів громадян, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов'язків. Заміна виконання одного обов'язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Як зазначено у ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч.2 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" кожен громадян України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України, тому позивач не може відмовитись від виконання обов'язку отримати паспорт саме встановленої форми, посилаючись на релігійні переконання.

Перевіряючи на дотримання вимог ст. 9 ЄКПЛ, яка передбачає: « 1. Кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

2. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

З огляду на вказані положення ст.9 ЄКПЛ, суд апеляційної інстанції виходить з принципів, виведених ЄСПЛ у власних рішеннях щодо свободи віросповідання.

Так, у справі «EWEIDA та інші проти Сполученого королівства», заява 48420/10, рішення від 15 січня 2013 року п.п. 80, 81, 82 Суд зазначив сповідування релігійних переконань може приймати форму богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики та ритуальних обрядів. Доведення на словах та справах пов'язане з існуванням релігійних переконань. Оскільки сповідування однією особою своїх релігійних переконань може мати вплив на інших, розробники Конвенції обмежили цей аспект свободи релігії в порядку, встановленому в статті 9 § 2. Цей другий пункт передбачає, що будь-яке обмеження, яке накладається на свободу особи сповідувати свою релігію або переконання, повинне бути встановлене законом та бути необхідним в демократичному суспільстві в переслідуванні однієї або більше законних цілей, передбачених у ньому.

Право на свободу думки, совісті та релігії позначає погляди, які досягають певного рівня переконливості, серйозності, єдності та значущості

Навіть якщо та чи інша віра досягає необхідного рівня переконливості та важливості, не можна сказати, що будь-яка дія, яка певним чином знайшла в ній натхнення чи мотивацію, або ж була вчинена під її впливом, становить сповідування віри. Так, наприклад, дії або бездіяльність, які безпосередньо не виражають відповідне переконання або які лише віддалено пов'язані з приписом віри, не підпадають під захист статті 9 § 1. Для того, щоб певна дія вважалася сповідуванням за змістом статті 9, вона має бути тісно пов'язана з релігією або переконанням.

Накладаючи вказані принципи на обставини справи, що переглядається судом, необхідно наголосити, що ч. 7 ст. 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина у формі картки містить зокрема унікальний номер запису в Реєстрі та лише відцифровані образ обличчя особи та її підпис.

Отже, зазначені відомості та спосіб їх внесення направлені як на захист документа, що посвідчує особу від підробки, так і для унеможливлення його використання всупереч інтересам особи, якій він належить. Крім того, визначений порядок документування громадян є запорукою вільних виборів, що також є однією з конституційних гарантій громадян України.

Оцінюючи обставини справи та надані на їх підтвердження докази суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не наведено тісного зв'язку сповідуваної релігії з неможливістю отримання паспорту у вигляді картки із відцифрованими образом обличчя позивача та його підписом, у зв'язку з чим доводи позивача щодо свободи віросповідання не підпадають під гарантії, встановлені ст. 9 ЄКПЛ та ст. 35 Конституції України.

Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийнятті рішення неповно дослідив обставини справи, а також не навів доказів, які б підтверджували що суб'єкт владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення діяв протиправно та всупереч нормам чинного законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

З огляду на розгляд справи в порядку спрощеного провадження, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в силу положень ч.5 ст.328 КАС України оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 315, 317, 321, 322, КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 січня 2018 р. - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її підписання, оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: Ю.М. Дадим