Справа № 2а-6275/11/1470
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року

Київ

справа №2а-6275/11/1470

адміністративне провадження №К/9901/14209/18

Бившевої Л.І. (суддя доповідач), Ханова Р.Ф., Шипуліної Т.М., розглянув заяву Офісу великих платників Державної фіскальної служби про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» до Офісу великих платників Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ТОВ «Сандора» подало до суду позов, в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві від 12.08.2011 № про застосування до позивача відповідно до пункту 4 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1020,00 грн за порушення вимог пунктів 1, 9 статті 3 цього Закону, що полягало у нероздрукуванні фіскальних звітних чеків, та № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1 825 255,80 грн відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про застосування за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 за порушення вимог пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, що полягало у неоприбуткуванні готівкових коштів в сумі 365 051,16 грн у Книзі обліку розрахункових операцій.

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 18.01.2012 позов задовольнив, скасував зазначені податкові повідомлення-рішення.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27.06.2014 залишив без змін постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.01.2012.

Офіс великих платників Державної фіскальної служби (правонаступник Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві) у листопаді 2017 року подав до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017 з підстави, встановленої пунктом 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017 та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заявник свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки Вищого адміністративного суду України, викладені в ухвалі від 13.09.2017, щодо застосування норм матеріального права: пунктів 1, 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, не відповідають викладеному в ухвалі Верховного Суду України від 14.06.2016 у справі № 0870/11140/12 висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

У зв'язку з припиненням діяльності Верховного Суду України, справа передана до Касаційного адміністративного суду Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 19.03.2018 відкрив провадження у справі, ухвалою від 26.07.2018 - замінив відповідача у справі: Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у місті Миколаєві, правонаступником якої була Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті Одесі, правонаступником - Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

Верховний Суд, з'ясовуючи питання наявності обставин для перегляду ухвали від 13.09.2017 з підстави, передбаченої у пункті 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, зважає на таке.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017) заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана з такої підстави як невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Верховний Суд України у постанові від 14.06.2016 у справі № 0870/11140/12, яка ухвалена за результатом розгляду заяви з підстави, передбаченої у пункті 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017), та на яку посилається заявник в обґрунтування підстав для перегляду виклав такий висновок: аналіз положень пункту 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15.12.2004 № 637, свідчить, що оскільки календарний день (доба) налічує 24 години, тобто день триває з 0 год. 00 хв. до 24 год. 00 хв., то при щоденній роботі з реєстратором розрахункових операцій Z-звіт необхідно виконувати щодня за закінченням робочої зміни, але не пізніше 24 години цього дня. Суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, мають своєчасно та в повній мірі оприбутковувати всю готівку, що надходить до кас, та щоденно, тобто кожного робочого дня за закінченням зміни, але не пізніше 24 години цього ж дня, друкувати на реєстраторі розрахункових операцій фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в Книзі обліку розрахункових операцій.

У справі № 2а-6275/11/1470, в якій подано заяву про перегляд ухвали суду касаційної інстанції від 13.09.2017, мають місце такі обставини:

до позивача контролюючим органом застосовано фінансові санкції за порушення вимог: пункту 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що, за висновком контролюючого органу, полягало у нероздрукуванні фіскальних звітних чеків (Z-звітів) за 02.03.2011, 16.03.2011 та 25.05.2011; пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, що, за висновком контролюючого органу, полягало у неоприбуткуванні готівкових коштів в Книзі обліку розрахункових операцій в сумі 365 051,16 грн на підставі фіскальних (звітних) чеків;

розпорядженням головного бухгалтера на підприємстві встановлено такий режим роботи каси: з 14.00 год. до 01.30 год.;

роздрукування підприємством фіскальних чеків за касові зміни відбулося: за 02.03.2011 - 03.03.2011 о 01.13, за 16.03.2011 - 17.03.2011 о 00.39 год., за 25.05.2011 - 26.05.2011 о 00.49 год.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 13.09.2017 у справі № 2а-6275/11/1470 до зазначених обставин застосував положення пункту 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», примітки 1 «Вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2002 № 199, та дійшов висновку про те, що фіскальні звіти роздруковані в межах робочої зміни, яка не перевищує 24 години, тому застосування фінансових санкцій є неправомірним.

Щодо рішення контролюючого органу про застосування до позивача фінансових санкцій за порушення вимог пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, Вищий адміністративний суд України погодився з висновками судів попередніх інстанцій про його протиправність, зважаючи на встановлені судами обставини про те, що акт перевірки не містить даних про вчинення на підприємстві порушення зазначеної норми законодавства: контролюючим органом не вказано, за якими Z-звітами реєстратора розрахункових операцій відсутній факт оприбуткування готівки у книзі обліку розрахункових операцій, а доводи підприємства про оприбуткування ним сум готівки в книзі обліку розрахункових операцій повністю за всіма розрахунковими операціями, проведеними через зареєстровані реєстратори розрахункових операцій, контролюючим органом не спростовано.

Таким чином, підтвердилися обставини для перегляду ухвали суду касаційної інстанції від 13.09.2017 у справі № 2а-6275/11/1470, передбачені у пункті 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права) у частині вирішення справи щодо порушення підприємством вимог пункту 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що, за висновком контролюючого органу, полягало у нероздрукуванні фіскальних звітних чеків (Z-звітів) за 02.03.2011, 16.03.2011 та 25.05.2011.

Висновки суду касаційної інстанції про протиправне застосування до підприємства фінансових санкцій за порушення вимог пункту 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» сформульовані в результаті порушення норм права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, передбачено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017) справи розглядаються Верховним Судом України за правилами, встановленими главами 2 («Касаційне провадження») і 3 («Перегляд судових рішень Верховним Судом України») розділу IV цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 243 цього Кодексу суд задовольняє заяву за наявності однієї з підстав, передбачених частиною першою статті 237 цього Кодексу.

За змістом статті 229 глави 2 розділу IV цього Кодексу підставою для скасування судових рішень та ухвалення нового рішення є повне і правильне встановлення обставин, але порушення судами норм матеріального і процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Враховуючи наведене, заява відповідача підлягає частковому задоволенню, ухвала суду касаційної інстанції та судові рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення справи щодо рішення відповідача про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на підставі пункту 4 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - скасуванню з ухваленням нової постанови в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Заява відповідача про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017 в частині вирішення справи щодо рішення відповідача про застосування штрафних (фінансових) санкцій за неоприбуткування готівкових коштів у Книзі обліку розрахункових операцій задоволенню не підлягає, оскільки в цій справі обставини не подібні обставинам, які мають місце у справі № 0870/11140/12, в якій Верховний Суд ухвалив постанову від 14.06.2016.

Так, Вищий адміністративний суд України погодився з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність рішення відповідача про застосування до позивача фінансових санкцій за порушення вимог пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, зважаючи на встановлені судами обставини про те, що акт перевірки не містить даних про вчинення на підприємстві порушення зазначеної норми законодавства: контролюючим органом не вказано, за якими Z-звітами реєстратора розрахункових операцій відсутній факт оприбуткування готівки у книзі обліку розрахункових операцій, а доводи підприємства про оприбуткування ним сум готівки в книзі обліку розрахункових операцій повністю за всіма розрахунковими операціями, проведеними через зареєстровані реєстратори розрахункових операцій, контролюючим органом не спростовано.

Таким чином, ухвалення різних за змістом рішень судом касаційної інстанції і Верховним Судом України у зазначеній частині не зумовлено різним розумінням та застосуванням норми матеріального права: пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, а зумовлено оцінкою судами попередніх інстанцій доказів у справі, на підставі яких суди встановили обставини, правильність правової оцінки яких перевіряв суд касаційної інстанції.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву Офісу великих платників Державної фіскальної служби про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017 задовольнити частково.

Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2014 та постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.01.2012 скасувати у частині вирішення справи щодо повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві від 12.08.2011 № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1020,00 грн та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині заяву Офісу великих платників Державної фіскальної служби про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017 залишити без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду Л.І. Бившева

Р.Ф. Ханова

Т.М. Шипуліна