Справа № 826/11618/16
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 липня 2018 року № 826/11618/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа1) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 2) Міністерства юстиції України Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»
провизнання протиправними дій, скасування рішення
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» про визнання протиправними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 щодо реєстрації права власності ПАТ «Перший український міжнародний банк» на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1, скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28014916 від 01 лютого 2016 року 11:24:53, а саме: права власності ПАТ «Перший український міжнародний банк» на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1; скасування запису про право власності 13068693 від 27 січня 2016 року 10:35:39 ПАТ «Перший український міжнародний банк» на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є не уповноваженим державним реєстратором на прийняття оскаржуваного рішення, у розумінні Закону № 1952-IV і таке рішення було ним прийнято за відсутності правових підстав, передбачених у вказаному Законі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року закрито провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року скасовано, а справу направлено на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2017 року справу прийнято до провадження під головуванням судді Федорчуком А.Б.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року справу прийнято до провадження під головуванням судді Дегтярьової О.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2018 року, для розгляду справи №826/11618/16 було визначено суддю Аверкову В.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2018 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання 23 лютого 2018 року, яке відкладалося до 14 березня 2018 року за клопотанням позивача, до 10 квітня 2018 року у зв'язку з відсутністю доказів належного повідомлення відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2018 року залучено до участі у справі Міністерство юстиції України у статусі відповідача - 2 та призначено судове засідання на 25 квітня 2018 року, яке відкладено до 22 травня 2018 року за клопотанням відповідача 2.

У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача 2 проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач 1 у жодне судове засідання не з'явився, позиції стосовно заявлених позовних вимог не надав.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі.

На підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №5255074 про надання кредиту для придбання нерухомості, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

На забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору між вказаними сторонами 22 березня 2007 року був укладений Договір іпотеки №5255082, за яким позивач передає в іпотеку ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» квартиру за адресою АДРЕСА_1. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В.

При посвідченні Договору іпотеки №5255082 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. була накладена заборона на відчуження майна, що виступає предметом іпотеки (зареєстровано в реєстрі за №2231) та 22 березня 2007 року внесений запис до Державного реєстру іпотек (реєстраційний номер іпотеки 4683406).

27 січня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2. на підставі Договору іпотеки №5255082 від 22 березня 2007 року (номер 2230), виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. прийняв рішення про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та вніс відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 13068693.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 01 лютого 2016 року підставою внесення спірного запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28014916 від 01 лютого 2016 11:24:53, внесений відповідачем 1.

Вважаючи зазначені рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до ч.4 ст.15 Закону №1952-IV, підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частина 1 ст.15 Закону №1952-IV встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною 1 статті 9 Закону №1952-IV, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно ч.9 ст.15 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

У відповідності до ст.3 Закону України «Про нотаріат» державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію; Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Державний реєстратор: 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; Нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до п.1 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року №656/5 прилюдні торги - це продаж майна, за яким його власником стає покупець, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Згідно п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Відповідно до п.2.1. гл.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п.5 ст.24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Відповідно до статті 57 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-357а14).

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що в матеріалах справи наявна Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 01 лютого 2016 року (далі - Інформаційна довідка).

З вищезазначеної Інформаційної довідки вбачається, що в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна наявний запис про заборону на відчуження об'єктів нерухомого майна накладеного в 2007 році.

Тобто, державну реєстрацію права власності на спірний об'єкт нерухомого майна за ПАТ «Перший український міжнародний банк» було проведено Відповідачем 1 та внесено запис про право власності від 27 січня 2016 року №13068693 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 28014916 від 01 лютого 2016 року, коли у Єдиному реєстрі заборон був наявний запис про заборону відчуження майна, що в свою чергу є перешкодою для проведення реєстрації права власності.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону щодо майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій щодо цього майна до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

З аналізу матеріалів справи та норм права суд приходить до висновку, що Відповідач 1 згідно норм законодавства повинен був відмовити в реєстрації за третьою особою права власності на спірне майно, оскільки на час вчинення реєстраційних дій в Єдиному реєстрі був наявний запис про обтяження, проте, Відповідачем 1 вчинено дії по реєстрації права власності, що суперечить вимогам законодавства.

Аналогічна позиція викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29 січня 2015 року по справі №К/800/37285/14.

Крім того, відповідачем 1 при прийнятті оскаржуваного рішення залишено поза увагою положення п.1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону (Закон набрав чинності 07 червня 2014 року) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідачами не доведено з посиланням на належні докази, а судом з огляду на письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановлено відсутність обставин які б свідчили на користь того, що спірна квартира не використовується позивачем як постійне місце проживання. Обставина не перевищення площі квартири 140 кв. м. учасниками даного спору не заперечується.

За таких обставин, враховуючи сукупність письмових доказів, які наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача 1 правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Додатково суд зазначає, що згідно наданого Міністерством юстиції України листа від 14 березня 2018 року №826/11618/16 вбачається, що відповідно до рішення №9 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, ст. 12 Закону України «Про нотаріат», а саме у зв'язку з неодноразовим порушенням відповідачем 1 чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій, наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2017 року №774/5 анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальної діяльності, видане Міністерством юстиції України 15 квітня 2002 року за №4300 на ім'я ОСОБА_2, про що в Журнал реєстрації виданих свідоцтв про право на зайняття нотаріальною діяльністю внесені відповідні зміни.

Внесення записів до Державного реєстру прав передбачені нормами ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Міністерство юстиції України: забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав; здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав; забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; організовує роботу, пов'язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав; забезпечує доступ державних реєстраторів до Державного реєстру прав та приймає рішення про блокування та анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов'язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення; організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

У зв'язку з прийняттям Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до частини першої статті 9 вказаного Закону, у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт. Таким чином, держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження.

Міністерство юстиції України як держатель відповідного реєстру є суб'єктом владних повноважень, який делегує свої повноваження з ведення реєстру Державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, яке у свою чергу укладає відповідні договори з реєстраторами - державними нотаріальними конторами та приватними нотаріусами. Самі ж нотаріуси, у даному випадку, виступають як суб'єкти делегованих владних повноважень.

Тобто, у даному випадку у зв'язку з відсутністю у відповідача 1 повноважень на внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, вказані дії здійснюються в межах повноважень відповідачем 2.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних рішень та вчинення спірних дій, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 77, 78, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (01032, АДРЕСА_3), Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) третя особа - Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, ) про визнання протиправними дій, скасування рішення - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 щодо реєстрації права власності ПАТ «Перший український міжнародний банк» на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1.

3. Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28014916 від 01 лютого 2016 року 11:24:53, а саме: права власності ПАТ «Перший український міжнародний банк» на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1.

4. Скасувати запис про право власності 13068693 від 27 січня 2016 року 10:35:39 ПАТ «Перший український міжнародний банк» на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова