Справа № 347/1172/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/5607/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Гулида Р.М.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської обл. від 19.06.2018р. про повернення позовної заяви представника адвоката ОСОБА_2, діючої за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1, до Інспектора патрульної поліції роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській обл. Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гладченко Олени Анатоліївни про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: Гордій В.І.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 19.06.2018р. м.Косів Івано-Франківської обл.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської обл. від 19.06.2018р. повернуто позивачу ОСОБА_1 в порядку п.3 ч.3 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства /КАС/ України його позовну заяву до Інспектора патрульної поліції роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській обл. Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гладченко О.А. про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с.9-10).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржили позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2, які в апеляційній скарзі просять судову ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду та винесення рішення по суті справи, покликаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви (а.с.16-19).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що під час повернення позовної заяви судом порушені вимоги Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затв. рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17.12.2012р. (із наступними змінами), а також приписи ст.ст.44, 59, 60 КАС України.

Із змісту наведених актів слідує, що для підтвердження повноважень адвоката стосовно представництва інтересів в адміністративному суді достатньо надання належним чином оформленого ордера. При цьому, процесуальний закон не вимагає представлення інших підтверджуючих документів.

Оскільки до поданої позовної заяви, яка була підписана адвокатом, представлено оригінал ордеру на надання правової допомоги (без жодних застережень), що вказує на наявність в адвоката всіх тих процесуальних прав, якими наділений позивач, тому правові підстави для повернення позовної заяви були відсутніми.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 15.06.2018р. до суду першої інстанції надійшла позовна заява представника адвоката ОСОБА_2, діючої за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1, до Інспектора патрульної поліції роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській обл. Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гладченко О.А. про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с.1-7).

Вказана заява була підписана представником адвокатом ОСОБА_2

На підтвердження своїх повноважень (в тому числі й на право підписання позовної заяви) представником позивача було долучено до позовної заяви ордер про надання правової допомоги ОСОБА_1 (а.с.21).

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява від імені позивача підписана адвокатом, при цьому суду представлено лише ордер на надання правової допомоги, який не вказує на делегування адвокату повноважень підпису. Наявність самого ордеру не підтверджує уповноваження позивачем адвоката на підписання заяв та клопотань, а лише посвідчує наявність у позивача представника.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ч.4 ст.59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (ч.ч.1 і 2 ст.60 КАС України).

Приписами ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Згідно п.п.14 і 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затв. рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17.12.2012р., ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об'єднання (бюро) зобов'язані вказати на звороті ордера.

Ордер містить наступні реквізити: серію, порядковий номер ордера; прізвище, ім'я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; посилання на договір про надання правової допомоги / доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; прізвище, ім'я, по батькові адвоката, який надає правову допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням (повне найменування адвокатського бюро / адвокатського об'єднання та його місцезнаходження); адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро / адвокатського об'єднання, яке видає ордер; дату видачі ордера; підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»); підпис адвоката, який правову допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням (у графі «Адвокат»); підпис керівника адвокатського бюро / адвокатського об'єднання, відтиск печатки адвокатського бюро / адвокатського об'єднання у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро / адвокатським об'єднанням.

Із змісту представленого апелянтами ордеру серії ІФ № 051818 від 15.06.2018р. убачається, що він виданий на бланку типової форми, містить всі необхідні реквізити, а на його звороті зроблено запис: «Без обмеження у повноваженнях», скріплений підписами адвоката і клієнта з накладенням відбитку печатки адвоката (а.с.21 і на звороті).

Оцінюючи в сукупності вищенаведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що за наведених умов адвокат ОСОБА_2 була уповноважена своїм клієнтом - позивачем ОСОБА_1 - на право підписання від його імені та в його інтересах розглядуваної позовної заяви.

Підтвердженням наведеного також слугує зміст долученого до апеляційної скарги договору про надання правової допомоги № 40 від 14.06.2018р., укладеного між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.24-26).

Згідно п.2.1 цього договору адвокату надано право пред'явлення позову, заяв, їх підписання; подання та підпису всіх документів, необхідних використання повноважень, включаючи позовні заяви та інші заяви, скарги тощо.

Також реквізити цього договору про надання правової допомоги зазначені у представленому суду ордері серії ІФ № 051818 від 15.06.2018р.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд (ст.131-2 Конституції України, ст.ст.16, 57 КАС України та ст.10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.

Отже, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що за таких умов в суду першої інстанції не було достатніх і належних підстав для повернення позовної заяви представника адвоката ОСОБА_2, діючої за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1, до Інспектора патрульної поліції роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській обл. Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гладченко О.А. про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на підставі п.3 ч.4 ст.169 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду є помилковою, а відтак не відповідає вимогам закону.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що повернення позовної заяви в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (п.п.1, 2 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25.12.1997р., абз.7 п.3 мотивувальної частини Рішення № 11-рп/2012 від 25.04.2012р.).

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000р. та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998р. Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного повернення позовної заяви, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ст.312, ч.2 ст.313, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської обл. від 19.06.2018р. про повернення позовної заяви в адміністративній справі № 347/1172/18 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
Р. М. Гулид
Дата складення повного судового рішення: 26.07.2018р.