Справа № 813/8766/13-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/4598/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року у справі № 813/8766/13-а (час прийняття 14:57 год., м. Львів, головуючий суддя Кухар Н.А., повний текст складений 02 травня 2018 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

20 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з врахуванням заяви про зміну позовних вимог (т.1 а.с.25-27) просив:

а) визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці Міндоходів від 04.11.2013 року №675-о ,,Про звільнення ОСОБА_1.";

б) поновити його - ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста ,,Рава-Руська" Львівської митниці Міндоходів з 04.11.2013 року;

в) стягнути з Львівської митниці Міндоходів середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.03.2014 року адміністративний позов задоволений повністю (т. а.с. 129-132).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2014 року постанова Львівського окружного адміністративного суду від 03.03.2014 р. змінена в частині стягнення з Львівської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалено викласти п.4 резолютивної частини постанови в наступній редакції : ,,4. Стягнути з Львівської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.11.2013 р. по 03.03.2014 р. " (т.1 а.с. 175-180).

Постановою Верховного суду України від 07.02.2018 року постанови Львівського окружного адміністративного суду від 3 березня 2014 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2014 року скасовані в частині позовних вимог щодо стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та направлено справу у цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с. 256-258).

Рішенням від 24 квітня 2018 року Львівський окружний адміністративний суд позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнив повністю та ухвалив стягнути з Львівської митниці ДФС в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9880,92 грн., з урахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів.

Постанову суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 2587,80 грн. суд звернув до негайного виконання.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а обставини, які суд вважав встановленими були недоведеними належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992р. при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Однак, позивач не надав до матеріалів судової справи доказів про неотримання доходів із інших джерел. Судом першої інстанції зазначені обставини також не досліджувалися.

За таких обставин, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду, а тому в силу приписів ч.2 ст. 313 КАС України неявка позивача не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

В силу приписів ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судовими рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій підтверджена протиправність наказу відповідача про звільнення позивача та правомірність поновлення останнього на займаній до звільнення посаді.

При цьому суди першої та апеляційної інстанції зазначили, що відповідно до вимог ч.1 ст.569 Митного кодексу України посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями, відтак, служба ОСОБА_1 в митних органах відноситься до публічної служби.

Відповідно до вимог ч.1 ст.30 Закону України ,,Про державну службу" державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, а також з підстав, визначених цією статтею.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанції погодився і Верховний Суд.

Таким чином, колегія суддів визнає правомірним застосування судом першої інстанції до даних спірних правовідносин норм Кодексу законів про працю України, Закону України ,,Про оплату праці", Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 ,,Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною 1 ст. 27 Закону України ,,Про оплату праці" визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що відповідно до довідки Львівської митниці ДФС № 13-10-05/40-86 від 18.04.2018 року заробітна плата ОСОБА_1 за липень 2013 року становила 2734, 80 грн., серпень 2013 року - 2440,79 грн., вересень 2013 року - 93,00 грн., жовтень 2013 року - 0,00 грн.

Оскільки позивач у вересні не працював, суд першої інстанції правомірно обрахував середній заробіток за липень-серпень 2013 року та вірно визначив середньомісячний заробіток в розмірі 2587,80 грн. (2734,8 +2440,79 = 5175,59 : 2) та середньоденну заробітну плату в розмірі 117,63 грн. (5175,59 грн. : 44 (кількість робочих днів у липні, серпні 2013 р.).

За період з 04.11.2013 р.(дата звільнення) по 03.03.2014 р.(дата поновлення на посаді) кількість робочих днів становить 84, а тому суд першої інстанції вірно визначив середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9880, 92 грн. (117,63 грн. х 84 = 9880, 92 грн.).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того факту, що позивач за період з 04.11.2013 р. по 03.03.2014 р. десь працював та отримував заробітну плату чи інші доходи.

Відповідно до ст. 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч.1).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2).

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (ч.3).

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів (ч.4).

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч.5).

Виходячи з аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що саме на відповідача - суб'єкта владних повноважень покладений тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності та відповідно безпідставність позовних вимог позивача.

Однак, Львівська митниця ДФС не надала суду жодного доказу на спростування доводів позивача про те, що він у вказаний вище період не працював та не отримував заробітну плату чи інші доходи.

Також відповідач не надав суду доказів, що він вживав заходів для отримання таких даних ( звернення до органів податкової служби, Пенсійного фонду, тощо).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно визначив розмір стягнення на підставі наявних у справі доказів.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року у справі № 813/8766/13-а - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді О.М. Довгополов

М.А. Пліш

Постанова в повному обсязі складена 26 липня 2018 року.