Справа № 810/2815/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2018-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2018 року м.Київ № 810/2815/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов'язання вчинити дії

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов'язання Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області перерахувати та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням, що заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки, починаючи з моменту звернення, а саме з 13.04.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував на обліку в Баришівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та отримував пенсію за віком.

Позивач вказує, що 03.04.2017 звернувся до відповідача із заявою про припинення виплати пенсії, однак у припиненні виплати пенсії відповідач відмовив. Позивач зазначає, що оскаржив відмову припинити виплату пенсію до суду та постановою Баришівського районного суду Київської області від 09.08.2017 року відповідача було зобов'язано припинити виплату пенсії з 03.04.2017.

13.04.2018 ОСОБА_1 звернувся до Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення йому пенсії. Відповідачем було призначено пенсію позивачу, однак при визначенні її розміру застосовано показник середньої заробітної плати при обчисленні пенсії за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

При цьому позивач стверджує про відсутність підстав для застосування відповідачем до спірних правовідносин статей 35 та 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки даними нормами встановлено підстави поновлення виплати пенсії, згідно з якими поновлення виплати пенсії здійснюється інвалідам в разі переривання ними інвалідності; громадянам, які виїжджали на постійне місце проживання за кордон; якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Таким чином на думку позивача ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок поновлення пенсії, припинення якої відбулось з інших підстав, ніж у зв'язку з відмовою від неї.

Позивач зауважує, що позивачу припинено виплату пенсії у зв'язку з відмовою від неї, результатом чого стало закриття пенсійної справи і припинення нарахування і виплати пенсії, тобто фактично за таких умов стара пенсія не зберігається, а тому при поновленні пенсії у зв'язку з цим фактично відбулося її нове призначення.

Такий висновок за твердженням позивача випливає з відсутності законодавчого врегулювання процесу поновлення припиненої пенсії у зв'язку з відмовою від неї.

Позивач вважає, що застосуванню до спірних правовідносин підлягають положення статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з якими тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки.

Позивач у позові посилається на правовий висновок Верховного Суду України у справі №21-549а14 від 09.12.2014, відповідно до якого при припиненні пенсії, пенсія не зберігається та при її призначенні (поновленні) повинні застосовуватися нові показники, які чинні на момент звернення за новим призначенням.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. У відзиві на позов відповідач зазначає, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на пенсійному обліку з 14.09.2003 року по даний час та одержує пенсію за віком, обчислену за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На виконання постанови Баришівського районного суду Київської області від 09.08.2017 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2017 у справі №355/605/17, якою зобов'язано Баришівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області припинити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за віком у зв'язку з відмовою від пенсії з дня звернення відповідача з 03 квітня 2017 року розпорядженням начальника управління від 18.01.2018 ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії з 03 квітня 2017 року.

Оскільки ОСОБА_1 у період з 03.04.2017 по січень 2018 року включно, пенсія за віком перераховувалась на рахунок в ПАТ «Креді Агріколь Банк», в результаті чого за вищевказаний період виникла переплата пенсії, про що ОСОБА_1 був повідомлений листом від 26.01.2018 №871/05. Переплачену пенсію ОСОБА_1 не повернув.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що 13.04.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати йому пенсії за віком. При цьому заява була зареєстрована саме як заява про поновлення виплати пенсії.

Керуючись пунктом 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою, відповідач вважає, що коли пенсіонеру була раніше призначена пенсія, проводиться її поновлення, а не нове її призначення.

Нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 нараховано доплату пенсії за минулий час, починаючи з 1 лютого 2018 року до дня звернення та перераховано на його рахунок в ПАТ «Креді Агріколь Банк», яку він отримав в плановий період у травні місяці 2018 року.

Згідно Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-IV) пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (Закон №2148-VІІІ), з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» набрав чинності з 11.10.2017, а пенсію за віком ОСОБА_1 призначено з 14.09.2003 (до набрання чинності цим Законом), пенсія за віком перерахована згідно змін, внесених до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» а саме із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

На думку відповідача норма статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки, стосується лише осіб, які досягли пенсійного віку згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та звернулись за призначенням пенсії з 01.01.2018 року.

Тому на думку відповідача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є пенсіонером за віком, починаючи з 14.09.2003 року. Пенсія за віком за 2017-2018 роки йому нарахована та виплачена органами Пенсійного фонду у повному обсязі, що за твердженням відповідача свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

У відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду засобами поштового зв'язку 09.07.2018, представник позивача зауважив, що відповідач помилково застосовує статтю 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», дотримуючись думки, що стара пенсія позивача зберігається.

Проте на думку представника позивача 13 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою щодо призначення йому пенсії за віком. Враховуючи, що пенсія була припинена відповідно до постанови Баришівського районного суду Київської області від 09.08.2017 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2017 у справі №355/605/17 та позивач подав заяву щодо призначення нової пенсії, то таким чином на думку представника позивача, враховуючи положення статей 40, 49 Закону, фактично відбулося її нове призначення. Отже, за твердженням представника позивача, поновлення пенсії дорівнює її новому призначенню, тому при припиненні і поновленні стара пенсія - не зберігається і перерахунок виплати пенсії для позивача має бути необхідним.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, розпочато підготовку справи до судового розгляду, витребувано докази по справі від сторін, призначено підготовче засідання у справі в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

У підготовче судове засідання 10.07.2018 з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач явку свого представника у підготовче судове засідання 10.07.2018 не забезпечив, про розгляд справи був сповіщений засобами поштового зв'язку своєчасно, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не направляв.

За клопотанням представника позивача від 10.07.2018 про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у зв'язку з відсутністю складності розгляду даної адміністративної справи (а.с.127), приймаючи до уваги надання всіх витребуваних у справі доказів сторонами по справі, відсутність необхідності виклику свідків чи експертів, суд протокольною ухвалою від 10.07.2018 ухвалив здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв'язку з незначною її складністю згідно статей 257, 262 КАС України.

У судовому засіданні 10.07.2018 представником позивача подано письмове клопотання про продовження розгляду справи №810/2815/18 у порядку письмового провадження (а.с.128).

Відповідно до ч.9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експертів, протокольною ухвалою суду від 10.07.2018 постановлено здійснювати подальший розгляд справи №810/2815/18 у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши свідка, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є громадянином України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Баришівським РВ ГУ МВС України в Київській області 29.07.1999 (а.с.111).

Судом встановлено, що 08 грудня 1992 року Київська обласна державна адміністрація видала позивачу безстрокове посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 2 серії НОМЕР_3 (а.с.32).

З матеріалів пенсійної справи №130922 вбачається, що 15.09.2003 позивач звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України в Баришівському районі Київської області про призначення пенсії за віком, повідомивши у заяві, що пенсія раніше на іншій підставі не призначалась (а.с.32, зворотній бік).

З 14.09.2003 позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується протоколом №2163 від 10.10.2003 (а.с.28).

Постановою Баришівського районного суду Київської області від 09.08.2017 у справі №355/605/17, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2017, за позовом ОСОБА_1 до Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправним та зобов'язання вчинити певні дії позов задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправними дії Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 03 квітня 2017 року про відмову від пенсії.

Зобов'язано Баришівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області припинити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за віком в зв'язку з відмовою від пенсії з дня звернення до відповідача з 03 квітня 2017 року.

З постанови Баришівського районного суду Київської області від 09.08.2017 у справі №355/605/17 за позовом ОСОБА_1 до Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправним та зобов'язання вчинити певні дії вбачається, що 03.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про припинення виплати раніше призначеної пенсії.

Листом Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області № 2370/04 від 14.04.2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його заяви про припинення виплати пенсії. Свою відмову відповідач мотивував тим, що ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» містить вичерпний перелік підстав, за яких виплата пенсій може бути припинена.

Баришівський районний суд Київської області у постанові від 09.08.2017 у справі №355/605/17 дійшов висновку про безпідставність тверджень відповідача про те, що чинне законодавство не передбачає такої підстави для припинення виплати пенсії як заява пенсіонера, оскільки перелік відповідних підстав, наведених в законі, не є вичерпним.

Суд у постанові від 09.08.2017 у справі №355/605/17 зазначив, що фактично при подачі заяви про припинення виплати пенсії в зв'язку з відмовою від пенсії позивач намагався реалізувати своє незаборонене і навпаки передбачене законодавством право на відмову від пенсії. Отримання призначеної пенсії є правом, а не обов'язком особи, вона має право відмовитись від отримання пенсії або перейти на інший вид пенсії.

Відповідно до частин 1, 3 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017) постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції після 15.12.2017 року) постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Отже, з урахуванням вказаних положень Кодексу адміністративного судочинства України постанова Баришівського районного суду Київської області від 09.08.2017 у справі №355/605/17 набрала законної сили 22.12.2017.

На виконання постанови Баришівського районного суду Київської області від 09.08.2017 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2017 у справі №355/605/17 розпорядженням Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 18.01.2018 ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії з 03 квітня 2017 року, про що позивача повідомлено листом відповідача від 26.01.2018 №871/05 (а.с.92).

13 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення йому пенсії (а.с.95).

При цьому заява позивача про призначення йому пенсії від 13.04.2018 була зареєстрована відповідачем як заява про поновлення виплати пенсії, що підтверджується витягом з відповідного Журналу (а.с.23).

На підставі розпорядження Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 19.04.2018 №130922 позивачу поновлено виплату пенсії за віком, але при цьому розмір пенсії було визначено з урахуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався на момент первинного призначення пенсії (14.09.2003), а також одночасно було перераховано пенсію із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії», який набрав чинності 11.10.2017 року.

На думку відповідача норма статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки, стосується лише осіб, які досягли пенсійного віку згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та звернулись за призначенням пенсії з 01.01.2018 року.

Тому на думку відповідача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є пенсіонером за віком, починаючи з 14.09.2003 року, тому за твердженням відповідача пенсія за віком за 2017-2018 роки йому нарахована та виплачена органами Пенсійного фонду у повному обсязі, що за твердженням відповідача свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Посилаючись на протиправність застосування показника середньої заробітної плати за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії врегульовані статтею 49 Закону №1058-IV, частиною першою якої передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 35 Закону №1058-IV у разі якщо строк повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю пропущено з поважних причин або в разі визнання її знову особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності відновлюється з дня, з якого припинено виплату, до дня повторного огляду, але не більш як за три роки, якщо орган медико-соціальної експертизи визнає її за цей період особою з інвалідністю. При цьому якщо під час повторного огляду особи з інвалідністю переведено на іншу групу інвалідності (вищу або нижчу), пенсія за зазначений період виплачується за попередньою групою інвалідності.

Якщо виплату пенсії особі з інвалідністю було припинено у зв'язку з відновленням здоров'я або якщо вона не отримувала пенсії внаслідок нез'явлення на повторний огляд без поважних причин, то в разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата раніше призначеної пенсії поновлюється з дня встановлення інвалідності знову за умови, що після припинення виплати пенсії минуло не більше п'яти років. Якщо минуло більше п'яти років, пенсія призначається знову на загальних підставах (абзац другий ч.3 ст.35 Закону №1058-IV).

Органи медико-соціальної експертизи зобов'язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, та про нез'явлення цих осіб на зазначений огляд (абзац третій ч.3 ст.35 Закону №№1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом (ч.2 ст.46 Закону №1058-IV).

Аналізуючи обставини, з якими закон пов'язує настання умов для поновлення виплати пенсії, суд зазначає, що поновлення виплати пенсії здійснюється інвалідам в разі переривання ними інвалідності та громадянам, які виїжджали на постійне місце проживання за кордон.

Саме за таких обставин відповідно до частини другої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу ПФУ протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

У даному випадку, попередньо відмовившись від пенсії, а в подальшому звернувшись із заявою про призначення пенсії через 12 місяців після припинення її виплати, позивач реалізував своє право на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не право на поновлення виплати вже призначеної пенсії.

У зв'язку з чим, підстави поновлювати виплату пенсії, призначеної за законодавством, яке діяло на момент призначення пенсії вперше до її припинення, у відповідача були відсутні.

За таких обставин, подана 13 квітня 2018 року позивачем заява про призначення пенсії, повинна була розглядатися відповідачем саме як заява про призначення пенсії, а не заява про поновлення її виплати, а відтак, при визначенні розміру пенсії позивача повинна була застосовуватися ст.40 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, згідно з ч. 2 ст. 40 Закону №1058-IV передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

За таких обставин, позивачу як особі, що набула право на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», повинен бути застосований показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 09.12.2014 у справі № 21-549а14, в якій, усуваючи розбіжності у правозастосуванні, зазначив, що оскільки особі було припинено виплату пенсії у зв'язку з переходом на інший вид пенсії, при поверненні до раніше призначеної пенсії фактично відбулося її нове призначення.

На думку суду у спірних правовідносинах, суть яких зводиться до з'ясування питання про те, чи наявні підстави для поновлення виплати раніше призначеної пенсії у зв'язку із добровільною відмовою пенсіонера від пенсії та припиненням її виплати на підставі судового рішення, відповідач помилково поширює дію частини 2 статті 49 Закону №1058-IV в частині можливості поновити виплату пенсію, яку було припинено у зв'язку із добровільною відмовою пенсіонера від пенсії.

Отже, суд погоджується із доводами позивача про те, що частиною 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок поновлення пенсії, припинення якої відбулось з інших підстав, ніж у зв'язку з відмовою від неї.

Суд зауважує, що позивачу припинено виплату пенсії у зв'язку з відмовою від неї, результатом чого має стати припинення нарахування і виплати пенсії та закриття пенсійної справи, а відтак поновлення виплати такої пенсії є неможливим у зв'язку з відсутністю законодавчих підстав для цього.

Тому при зверненні особи із заявою про призначення пенсії, яку раніше було припинено у зв'язку із добровільною відмовою від неї, має відбуватись нове призначення пенсії, а не поновлення раніше призначеної пенсії.

Такий висновок випливає з відсутності законодавчого врегулювання порядку поновлення припиненої пенсії у зв'язку з відмовою від неї.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, відповідач при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії за віком за заявою від 13.04.2018 та визначенні її розміру, безпідставно не застосував приписи статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» про те, що тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки, а відтак протиправно призначив виплату пенсії із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Суд, під час розгляду справи встановив, що 13 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Баришівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області саме із заявою про призначення йому пенсії (а.с.95). У той же час відповідач безпідставно розцінив подану заяву про призначення пенсії від 13.04.2018 як заяву про поновлення виплати пенсії, помилково зареєструвавши її як заяву про поновлення виплати пенсії у відповідному Журналі.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення проти позову, натомість позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов необхідно задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» як громадян, віднесений до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому судовий збір за наслідками розгляду даної справи судом не стягується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Зобов'язати Баришівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (ідентифікаційний код 40383617, місцезнаходження: 07501, Київська область, смт.Баришівка, вул.Центральна, 3) здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки, починаючи з моменту звернення із заявою про призначення пенсії за віком, а саме з 13.04.2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 РозділуПерехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного тексту рішення 13.07.2018 р.

Суддя Кушнова А.О.