Справа № 638/3327/18
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І Інстанції: Цвірюк Д.В.

25 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 638/3327/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Старостіна В.В.

суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_7 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2018 по справі № 638/3327/18, повний текст складено 26.03.2018, розташованого за адресою: пр. Перемоги, 52в, м. Харків, 61202

за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

до Громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_7

про примусове видворення за межі України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2018 року, позивач Головне Управління Державної міграційної служби в Харківській області звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова із адміністративним позовом, в якому просив, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, примусово видворити за межі України громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_7 , та затримати відповідача на строк 6 (шість) місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення його видворення.

В обґрунтування адміністративного позову зазначає, що 30.03.2016 року під час перевірки законності перебування іноземних громадян на території м.Харкова було виявлено громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_7, який знаходиться на території України з порушенням ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Зазначає, що відповідач прибув в Україну 09.11.2011 року через пункт пропуску "Одеса" з метою навчання за національним паспортом Республіки Гвінея НОМЕР_1. До червня 2012 року навчався в Харківському державному університеті харчування та торгівлі, термін дії реєстрації закінчився 01.06.2012 року, з навчального закладу був відрахований. Після цього територію України не залишив у зв'язку з відсутністю коштів. За час перебування офіційно не працевлаштувався, існує випадковими заробітками, постійного джерела доходів, гарантій приймаючої сторони України не має, підстави для подальшого перебування на території України відсутні. Від виїзду з України після закінчення терміну перебування ухилився, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2018 позовні вимоги задоволено, яким вирішено примусово видворити за межі України громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1).

Затримати з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, терміном до шести місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Допустити негайне виконання рішення суду.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем, громадянином Республіки Гвінея ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на необґрунтованість та таким, що суперечить приписам чинного законодавства України та міжнародно-правовим актам, просить рішення Дзержинського районного суду від 19.03.2018 скасувати та винести нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасникв справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 30.03.2016 року під час перевірки законності перебування іноземних громадян на території м.Харкова співробітниками Дзержинського РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області було виявлено громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на території України з порушенням ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні".

В ході проведення перевірки встановлено, що вищезазначений іноземець прибув в Україну 09.11.2011 року через пункт пропуску "Одеса" з метою навчання за національним паспортом Республіки Гвінея НОМЕР_1. До червня 2012 року навчався в Харківському державному університеті харчування та торгівлі, термін дії реєстрації закінчився 01.06.2012 року, з навчального закладу був відрахований. Територію України не залишив у зв'язку з відсутністю коштів. За час перебування офіційно не працевлаштувався, існує випадковими заробітками, постійного джерела доходів, гарантій приймаючої сторони в Україні не має.

За ухилення від виїзду з України після закінчення терміну перебування громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 сі 203 КУпАП.

Рішенням начальника Дзержинського РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області від 01.04.2016 року, погодженого першим заступником начальника ГУ ДМС України в Харківській області, вирішено примусово повернути до країни походження громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язати його покинути територію України у термін до 11.04.2016 року, заборонити йому в'їзд на територію України на три роки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено достітньо підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виїзду з території України в добровільному порядку, про що свідчить відсутність документа на право перебування в Україні та коштів, на підставі яких він може самостійно покинути територію України, а також відсутність у нього законних підстав перебування та проживання на теритоорії України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Пунктом 15 статті 4 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року №3773-17 передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Стаття 9 вказаного Закону №3773-17 встановлює, що іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов'язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 25 Закону № 3773-17 іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Відповідач із заявою про добровільне повернення до міграційної служби не звертався.

Частинами 1 та 5 статті 26 Закону № 3773-17 визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною 8 статті 26 Закону № 3773-УІ встановлено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Статтею 31 Закону № 3773-17 встановлено вичерпний перелік підстав за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видача чи передача іноземця та особи без громадянства. Такими підставами є: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

В поясненні відповідач зазначив, що на територію України прибув в 2011 з метою навчання. Також, відповідач визнав, що на даний час знаходиться на території України нелегально.

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", статтею 13 Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до ч.1 ст.30 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Частиною 1 статті 26 вказаного Закону встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

Відповідно до п. 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн.

Згідно ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно ч.4 ст.30 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють питання щодо примусового видворення Громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_7 та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визначе, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та працесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2018 по справі № 638/3327/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя В.В. Старостін
Судді А.О. Бегунц С.С. Резнікова
Повний текст постанови складено 25.07.2018.