Справа № 814/1494/18
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2018-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2018 р. № 814/1494/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагаря В.С. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, вул. Радісна, 27, м. Новий Буг, Новобузький район, Миколаївська область, 55601

до відповідача:Баштанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, вул. Ювілейна, 84, м. Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область, 56100

про:визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1Г.) звернулася до суду з адміністративним позовом до Баштанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (надалі - відповідач, Управління) про визнання протиправними дії відповідача стосовно відмови у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ виходячи із заробітної плати (грошового утримання) годувальника ОСОБА_2 на час смерті; зобов'язання відповідача провести перерахунок призначеної позивачу пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, у розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2, яка визначається на підставі довідки від 13.04.2017 року № 7/1-606/17, виданої Державною судовою адміністрацією України Управлінням державної судової адміністрації Миколаївської області починаючи з дня призначення вказаної пенсії.

Ухвалою від 22.06.2018 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив слухати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона знаходилась на утриманні чоловіка - ОСОБА_2, який працював суддею, і отримувала пенсію за віком. 05.07.2011 року чоловіку було призначено довічне грошове утримання відповідно до статті 43 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VII. З 01.08.2013 року ОСОБА_2 за наданою заявою переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, на яку він мав право на день подачі заяви. Пізніше, з 01.10.2013 року ОСОБА_2 переведено на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке він отримував до дня смерті - 19.10.2017 року. Крім того, позивач вказує, що 07.11.2017 р. вона звернулася до відповідача, із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ. На вказану заяву позивач отримала відповідь від 23.11.2017 р. вих. № Ч-20 ПЗ, згідно з якою їй відмовлено у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника з посиланням на те, що з 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст. 37 ЗУ «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року та призначено позивачу пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058. Позивач 01.02.2018 року звернулась до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, але Управління, листом від 24.02.2018 року відмовило позивачу в проведенні перерахунку, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду.

Відповідач позов заперечив, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач обгрунтовує позовні вимоги частиною 10 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, згідно якій у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї у розмірі 70 % суми заробітної плати померлого годувальника. Проте, ОСОБА_2 помер у період перебування на обліку в управлінні Пенсійного фонду як отримувач щомісячного довічного грошового утримання, тобто на момент смерті не перебував на державній службі. В листах від 23.11.2017р., 24.02.2018р. Управління відмовило позивачці у переводі на пенсію по втраті годувальника як відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», так і відповідно до Закону України «Про державну службу». На час звернення позивача до УПФУ вказаними Законами не передбачена пенсія по втраті годувальника. Пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (Стаття 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року). Дана норма є чинною, не визнана неконституційною і підлягає обов'язковому застосуванню. Позивач є особою пенсійного віку, отримує пенсію і, має право на призначення пенсії по втраті годувальника згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у відповідності до якого позивачу і було такий вид пенсії призначено. Крім того, з 01.01.2011 року стаття 43 вищезазначеного Закону втратила чинність, а з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» № 3723-XII від 16.12.1993 (п. 5 «Прикінцевих положень» Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року № 213-VIII), тому на день смерті ОСОБА_2 вказані норми Законів не діяли.

Відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАС України), суд здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Баштанському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Миколаївської області та відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058) отримувала пенсію за віком.

Позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який 19.10.2017 року помер, та знаходилась на його утриманні.

За життя ОСОБА_2, а саме 05.07.2011 року було призначено довічне грошове утримання відповідно до статті 43 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VII (надалі - Закон № 2453).

З 01.08.2013 року ОСОБА_2 за наданою заявою переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (надалі - Закон № 3723), на яку він мав право на день подачі заяви, що відповідачем не заперечується.

З 01.10.2013 року ОСОБА_2 переведено на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке він отримував до дня смерті.

07.11.2017 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону № 3723.

Відповідач листом від 23.11.2017 р. за вих. № Ч-20 ПЗ, повідомив позивача, що їй відмовлено у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 3723 з посиланням на те, що з 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ (надалі - Закон № 889), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст. 37 Закону № 3723 та призначено позивачу пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 1058.

01.02.2018 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону № 3723.

В свою чергу, Управління, листом від 24.02.2018 року відмовило позивачу в проведенні перерахунку пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону № 3723 посилаючись на п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення" № 213 від 02.03.2015 р., оскільки з 01.06.2015 р. скасовано норми щодо призначення (перерахунку) пенсій відповідно до спеціальних законів, в тому числі згідно з Законом № 3723.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача позивач звернулась до суду із зазначеним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Спірним у справі є правомірність відмови відповідача щодо переведення позивача на пенсію в зв'язку з втратою годувальника за померлого суддю у відставці відповідно до ст. 37 Закону 3723 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до ч. 1 статті 138 Закону № 2453 судді який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або за його вибором щомісячне довічне утримання.

Згідно з ч. 2 ст. 138 вищевказаного Закону суддя який не досяг пенсійного віку, отримує щомісячне довічне утримання. При досягнення таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на отримання щомісячного грошового утримання чи за його вибором призначається пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону № 3723.

Пунктом 10 ст. 37 Закону № 3723 передбачено що в разі смерті особи в період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а на 2-х і більше членів сім'ї - 90% відсотків. До непрацездатних членів сім'ї належать особи, зазначені у статті 26 Закону № 1058.

Право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім'ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

У лютому 2015 року вступив в законну силу Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" № 192-VIII від 12.02.2015 року, розділ 10 якого визначав cтатус судді у відставці.

Згідно зі ст. 141-142 цього Закону суддя у відставці мав право на призначення йому пенсії на умовах передбачених ст. 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором право на отримання щомісячного довічного утримання.

Аналогічним чином визначав право судді у відставці на пенсійне забезпечення, а також права утриманців померлого судді у відставці на отримання пенсії на випадок втрати годувальника та Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 року, яким було змінено назву статті 37 Закону України "Про державну службу" на нову назву "Пенсійне забезпечення державних службовців".

Відповідно до змісту частини 10 ст. 37 цього Закону право на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника мають також непрацездатні члени сім'ї померлої особи, які отримували або мали право на пенсію за цим законом.

Закон № 3723 втратив чинність на підставі Закону № 889 за винятком ст. 37 Закону № 3723, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону № 889.

Згідно з п.10 і 12 розділу 11 Закону № 889 та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій держслужбовців, визначених ст. 25 Закону № 889 мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 з наступними змінами.

Суд зазначає, що п.13 розділу 11 Закону № 889 передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог ст. 31 Закону № 3723 з наступними змінами, зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

Про реалізацію права судді на відставку за нормами Закону № 2453 йде мова і в змісті п.25. ч.2 розділу 12 "Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ від 02.06.2016 року (надалі - Закон № 1402).

Рішенням Конституційного Суду України у справі №1-8/2016 року від 8 червня 2016 року за № 4-рп/2016 року (конституційне подання Верховного Суду України щодо конституційності положень ч.3, абзаци 1-2,4,6 ч. 5 ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу 3 &qu41;Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення" визнані такими, що не відповідають Конституції.

Положення Закону № 2423 в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII і положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213, визнані неконституційними, і втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення.

Отже, відповідач, як орган, якому делеговані повноваження щодо призначення і виплати пенсій, при зверненні позивача із заявами про перехід на пенсію по випадку втрати годувальника, повинно було діяти відповідно до вимог Закону № 2453, ст. 37 Закону № 3723 з наступними змінами

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 3723 на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, чоловік позивача - ОСОБА_2 на момент смерті (19.10.2017 року) мав право на одержання пенсії державних службовців відповідно до ч.1 ст. 37 Закону № 3723.

Відповідно до частин 13 та 14 ст.37 Закону № 3723 у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім'ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім'ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім'ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач перебувала на утриманні свого чоловіка - ОСОБА_2

Таким чином, як встановлено судом, позивач на момент звернення з заявою до пенсійного органу була непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника та відповідала вимогам вищезазначених норм ст.37 Закону № 3723.

Однією зі складових права на справедливий судовий розгляд (ст.6 Європейської Конвенції з прав людини) є принцип правової визначеності, за яким права особи мають бути чітко та повною мірою визначені законом, положення якого є зрозумілими та доступними до розуміння будь-якою особою.

З огляду на спірні правовідносини правова визначеність полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення по Закону № 889, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на певні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, похідним є і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до ст.37 Закону № 3723.

Отже, позивач має право на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723.

Стосовно твердження відповідача про те, що норми Закону № 3723 втратили чинність на підставі Закону № 889, яким інші види пенсій, у тому числі по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника не передбачені, суд зазначає наступне.

З 01.04.2015 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-ХІІІ.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-ХІІІ з 01.06.2016 р. пенсії не призначаються, у тому числі у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

В той же час, згідно із ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Зміни в законодавстві, які суттєво звужують соціальні права пенсіонерів, суперечать Конституції України, і не можуть бути підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді конкретної справи застосовує Конституцію України, як акт прямої дії, так як рішення суду повинно ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Враховуючи те, що позивач є пенсіонеркою, з огляду на положення ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на підставі полодень Закону № 3723 у позивача виникло з 07.11.2017 р., тобто з дня звернення позивача з відповідною заявою до відповідача.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст.90 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (вул. Радісна, 27, м. Новий Буг, Новобузький район, Миколаївська область, 55601, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Баштанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (вул. Ювілейна, 84, м. Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область, 56100, ідентифікаційний код 41249224) задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Баштанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області щодо відмови у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

3. Зобов'язати відповідача провести перерахунок призначеної позивачу пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, у розмірі 70% щомісячного довічного грошового утримання померлого годувальника ОСОБА_2, яке він отримував на дату смерті, яке визначається на підставі довідки від 13.04.2017 року № 7/1-606/17.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Баштанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (вул. Ювілейна, 84, м. Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область, 56100, ідентифікаційний код 41249224) на користь ОСОБА_1 (вул. Радісна, 27, м. Новий Буг, Новобузький район, Миколаївська область, 55601, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 705 грн.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 23.07.2018 року.

Суддя В. С. Брагар