Справа № 825/566/18
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року Справа № 825/566/18

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Сорочка О.Є.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Шамка О.Б.,

представника відповідача Кругляма А.О.,

представника третьої особи Лучко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю

«Український торгівельний дім «Белшина»

до Державної фіскальної служби України,

Комісії Державної фіскальної служби України,

яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: приватне акціонерне товариство

«Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»

про визнання рішення протиправним

та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український торгівельний дім «Белшина» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-1), Комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», про:

- визнання протиправним та скасування рішення Комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, від 08.12.2017 р. № 379740/35237656;

- зобов'язання ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 358, складену ТОВ «Український торгівельний дім «Белшина» 13.11.2017 р.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що у квитанції № 1 про прийняття поданої позивачем податкової накладної було вказано всі підстави, з яких зупинено реєстрацію такої накладної, а також, що її не прийнято через подання товариством не всіх документів.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягає на неправомірності прийнятого Коімісєю ДФС рішення, зазначаючи, що доводи апелянта засновані на неправильному тлумаченні норма матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Український торгівельний дім «Белшина» () є юридичною особою та платником ПДВ.

04.08.2016 р. між ВАТ «Белшина» (м. Бобруйськ, Республіка Білорусь) і ТОВ «Український торгівельний дім «Белшина» укладений договір від 04.08.2016 р. № 6206- 37-16.

Відповідно до умов вказаного договору, ВАТ «Белшина» прийняло на себе зобов'язання передати товар - шини пневматичні гумові нові, а позивач купити їх на умовах поставки.

26.10.2017 р. ВАТ «Белшина» склало рахунок-фактуру № 30112 на поставку шин пневматичних гумових нових 33.00-51 ФТ-116АМ2 СЕР ГРУЗ 58, КОД ТН ЗЕД 4011 800 00 у кількості 12 одиниць за ціною 7 625,00 Євро, сумарною вартістю 91500,00 Євро.

У подальшому зазначений товар був реалізований позивачем ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на підставі договору поставки від 30.03.2015 р. № 352-194-01.

14.02.2017 р. між сторонами було укладено специфікацію № 9-432, відповідно до якої сторони погодили асортимент, найменування, одиниці виміру, кількість, ціну та загальну вартість товару, що підлягає поставці. Одночасно, пунктом 10 Специфікації Сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору поставки до 31.03.2018 р.

13.11.2017 р. на виконання умов вказаного договору позивач здійснив поставку товару третій особі, а саме: шини пневматичні гумові нові 33.00-51 ФТ-116АМ2 (ЖР ГРУЗ 58 в кількості 12 штук за ціною 247 478,25 грн., без урахування ПДВ, на загальну суму 3563686,80 грн., у тому числі 20% ПДВ - 593 947,80 грн., що підтверджується видатковою накладною від 13.11.2017 р. № 6965, а також виставив рахунок на оплату від 13.11.2017 р. № 7005.

13.11.2017 р. позивач, відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, склав податкову накладну № 358 в електронній формі та 24.11.2017 р. направив її для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

24.11.2017 р. позивач отримав квитанцію № 1, в якій повідомлялося про прийняття податкової накладної, зупинення її реєстрації з наступних підстав: «виявлені помилки: відповідно до п. 201.16 ст. 201 ПКУ реєстрація ПН/РК зупинена. ПН/РК відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеним пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затверджених наказом МФУ від 13.06.2017 №567. За результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 4011.&l=;%КЕРШЕ%&gN;. Пропонуємо надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН відповідно до пункту «в» п.п. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПКУ, вичерпний перелік яких встановлено наказом МФУ від 13.06.2017 №567 та/або Таблицю даних платника податків, яка передбачена пунктом 4 цього наказу».

29.11.2017 р. позивачем було подано до ДФС України пояснення щодо специфіки господарської діяльності, яка має незмінний характер, з посиланням на податкову та іншу звітність, а також інформацію за встановленою формою в електронному вигляді засобами електронного зв'язку щодо видів економічної діяльності відповідно до Класифікатора видів економічної діяльності (КВЕД ДК 009:2010); кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, що на постійній основі постачаються (виготовляються) та/або придбаваються (отримуються) платником податку.

01.12.2017 р. позивач направив повідомлення № 3 щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по податковій накладній № 358, реєстрацію якої зупинено, а також письмові пояснення та копії документів, визначених вичерпним переліком (оговір від 04.08.2017 р. № 6206-37-16, рахунок-фактуру від 26.10.2017 р. № 30112, залізничну накладну від 26.10.2017 р. БЧ № 21589186, сертифікат про походження товару (форма СТ-1) № ВУЕІА (4017564) від 26.10.2017 р., попередню митну декларацію від 03.11.2017 р. ЕЕ № 11А110080/2017/6402, митну декларацію від 13.11.2017 р. (форма МД-2) серія ПА 110080/2017/006599, договір поставки від 30.03.2015 р. № 352-194-01, видаткову накладну від 13.11.2017 р. № 6965, рахунок на оплату від 13.11.2017 р. № 7005).

08.12.2017 р. відповідачем-2 прийнято рішення № 379740/35237656 про відмову у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних з підстав надання платником податку копії документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної.

Позивач, вважаючи зазначене рішення Комісії ДФС протиправним, звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку у відповідачів не було достатніх правових підстав для відмови позивачу в реєстрації поданої ним податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), а також з того, що оскаржуване рішення Комісії взагалі не містить обґрунтованих підстав, з яких воно прийнято.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 р. № 1246 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» (далі - Постанова № 1246), наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 р. № 567 «Про затвердження Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та Вичерпного переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» (далі - Критерії оцінки, Вичерпний перелік документів), постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 р. № 190 «Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації» (далі - Постанова № 190).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. «а», «б» п. 185.1. ст. 185 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг, згідно з п. 187.1. ст. 187 ПК України, вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів.

Згідно з п. 188.1. ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01.07.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження (п. 201.10. ст. 201 ПК України).

Відповідно до п.п. 74.2, 74.3 ст. 74 ПК України в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

У пп. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПК України встановлено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до п.74.2. ст.74 цього Кодексу.

У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п.п. 2, 12, 13 Порядку № 1246 податкова накладна - це електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених п.192.1. ст.192 та п.201.10. ст.201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до п.201.1. ст.201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3. і 200-1.9. ст.200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 01.07.2015); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до п.201.16. ст.201 Кодексу; дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

За результатами перевірок, визначених п. 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

Пункт 6 Критеріїв оцінки визначає два різні критерії:

- обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній/розрахунку коригування, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, у 1,5 разів більший за величину, що дорівнює залишку різниці обсягу придбання на митній території України такого товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 01.01.2017 в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих в Реєстрі, і митних деклараціях, та обсягу постачання відповідного товару/послуги, зазначеного у податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 01.01.2017 в Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 75% загального такого залишку) товарів з кодами згідно УКТ ЗЕД, які визначаються ДФС, та відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється);

- відсутність (анулювання, призупинення) ліцензій, виданих органами ліцензування, які засвідчують право суб'єкта господарювання на виробництво, експорт, імпорт, оптову і роздрібну торгівлю підакцизними товарами (продукцією), визначеними пп.215.3.1 та 215.3.2 п.215.3 ст.215 розділу VI Податкового кодексу України, стосовно товарів, які зазначені платником податку у податковій накладній, подані на реєстрацію в Реєстрі.

Відповідно до п. 1 Вичерпного переліку документів:

- для критерію, зазначеного у пп. 1 п. 6 Критеріїв оцінки: договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками, листування з контрагентами; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством;

- для критерію, зазначеного в пп. 2 п. 6 Критеріїв оцінки: договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками, листування з контрагентами; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції; первинні документи щодо постачання/при дбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

У відповідності до пп. 201.16.2 п. 201.16. ст.201 ПК України письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у п. «в» пп.201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у такій податковій накладній/розрахунку коригування (ПН/РК). Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до пп.201.16.2. цього пункту, розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику (пп. 201.16.3 п. 201.16 ст. 201 ПК України).

Зазначена комісія приймає рішення про: реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підстави для прийняття комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок роботи комісії визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних приймається та надсилається платнику податку протягом п'яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та документів, поданих відповідно до пп. 201.16.2 ст. 201 ПК України.

Постановою № 190 передбачено, що комісія Державної фіскальної служби приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації на підставі отриманих від платника податку на додану вартість відповідно до пп."в" пп.201.16.1. п.201.16. ст.201 Податкового кодексу України письмових пояснень щодо підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, та/або копій документів, які платник податку має право подати до органу Державної фіскальної служби протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у податковій накладній/розрахунку коригування.

Підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з п.201.16. ст.201 Кодексу; ненадання платником податку копій документів відповідно до п."в" пп.201.16.1. п.201.16. ст.201 Кодексу; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Отже, законодавством регламентовано чіткий порядок реєстрації податкових накладних в ЄРПН та правові підстави для зупинення їх реєстрації і для відмови у її здійсненні.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що у квитанції № 1 про прийняття поданої позивачем податкової накладної від 24.11.2017 р. № 358 податковим органом не вказано ані конкретного Критерію оцінки, ані чіткового переліку документів, які позивачу слід надати, а натомість міститься лише посилання на положення нормативних актів, які передбачають альтернативу поведінки.

При цьому, як було правильно встановлено судом першої інстанції, можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного критерію оцінки ступеня ризиків.

У свою чергу, зазначення вказаних відомостей у квитанції про прийняття податкової накладної, тобто вказівка в ній податковим органом конкретних вимог, що належить виконати платнику, є безпосередньою умовою для наступної оцінки Комісією ДФС поведінки платника для прийняття відповідного рішення щодо реєстрації податкової накладної.

Однак, як встановлено вище, у квитанції чіткої та виключної інформації, наведення якої вимагається законодавством, податковим органом зазначено не було.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, після отримання квитанції позивач надав контролюючому органу всі необхідні первинні документи по господарським операцім за поданою на реєстрацію податковою накладною від 13.11.2017 р. № 358 та відповідні письмові пояснення, що в сукупності підтверджують правомірність її складання.

Разом з тим, у рішенні від 08.12.2017 р. № 379740/35237656 Комісія ДФС не зазначила конкретної регламентованої законодавством підстави, з якої вказана податкова накладна не підлягає реєстрації в ЄРПН, не вказала, які ж саме первинні документи не були подані позивачем та/або що саме ним порушено.

При цьому, зазначення Комісією ДФС у вказаному рішенні загального формулювання підстави для відмови в реєстрації податкової накладної позивача «надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття Комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування» та ще й без жодного мотивування такої підстави порушує прицип правової визначеності, вказує на необґрунтованість рішення Комісії від 08.12.2017 р. № 379740/35237656, його необ'єктивність та, враховуючи вищевстановлені обставини, - протиправність.

Крім того, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачами також не було доведено наявності будь-якої правової підстави для відмови у здійсненні реєстрації поданої ним податкової накладної від 13.11.2017 р. № 358.

Водночас, у рішенні від 20.10.2011 р. по справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, доводи апелянта про те, що у квитанції № 1 про прийняття поданої позивачем податкової накладної було вказано всі підстави, з яких зупинено реєстрацію вказаної накладної, а потім її не прийнято, є необґрунтованими з огляду на вищевикладене.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що предметом спору у даній справі є безпосередньо рішення Комісії ДФС від 08.12.2017 р. про відмову в прийнятті податкової накладної від 13.11.2017 р. № 358, в якому, як встановлено вище, взагалі не вказано конкретної підстави.

Водночас, доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення Комісії прийнято з підстав недостатності поадних позивачем документів, є необґрунтованими, оскільки, як було встановлено вище, позивачем подані всі необхідні документи, які саме документи апелянт вважає неподаними чітко не вказано. Більш того, у рішенні комісії одночасно перелічено кілька взаємовиключних підстав для відмови в реєстрації поданої позивачем податкової накладної.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку ДФС України в особі її Комісії було порушено право позивача на реєстрацію податкової накладної в ЄРПН в день її подання 13.11.2017 р., яке підлягає відновленню шляхом зобов'язання відповідача зареєструвати таку податкову накладну в ЄРПН.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення від 08.12.2017 р. № 379740/35237656 про відмову в реєстрації податкової накладної від 13.11.2017 р. № 358, ДФС України в особі її Комісії, реалізувала надані їй дискреційні повноваження і на теперішній час, з огляду на вище встановлені обставини цієї справи, у відповідача-1 відсутня альтернатива поведінки.

Водночас, у відповідності до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, застосування у даній справі способу захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання відповідача зареєструвати подану позивачем податкову накладну в ЄРПН не є втручанням у дискреційні повноваження відповідачів та відповідає завданням адміністративного судочинства, регламентованим ст. 2 КАС України.

Аналогічний підхід щодо обрання способу захисту порушеного права застосовано Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 р. по справі № 825/849/17 та від 06.03.2018 р. по справі № 826/4475/16.

Разом з тим, у рішенні від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Крім того, у рішенні від 10.04.2008 р. по справі «Вассерман проти Росії» Європейський суд з прав людини також наголосив на тому, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову у цій справі.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вони не спростовують висновків суду і апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, та правомірності оскаржуваного рішення.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Державної фіскальної служби України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 25 липня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: