Справа № 398/4150/16-а(2-а/398/217/16)
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2018 року

Київ

справа №398/4150/16-а(2-а/398/217/16)

адміністративне провадження №К/9901/43017/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області в складі судді Нероди Л.М. від 24.04.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Баранник Н.П., Бишевської Н.А., Щербака А.А. від 14.06.2017 у справі №398/4150/16-а(2-а/398/217/16) за позовом ОСОБА_2 до Олександрійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про перерахунок пенсії,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Олександрійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області (далі - Олександрійське ОУПФУ) №9875/05-26 від 30.11.2016 року, викладене в листі, щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії; зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до частин 13, 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ (із змінами і доповненнями, що діяли на час призначення пенсії; далі - Закон №1697-VІІ), виходячи з розрахунку 60% місячної (чинної) заробітної плати, з 22.11.2016 року на підставі довідки прокуратури Кіровоградської області №18-392вих16 від 15.11.2016 року, і виплачувати в подальшому без обмеження її граничного розміру.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що відсутність постанови Кабінету Міністрів України, яка б регулювала умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури, не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії. Вважає недоречним посилання судів попередніх інстанцій на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Великода проти України", оскільки як зазначив цей суд у справі "Суханов та Ільченко проти України" - зменшення розміру або припинення виплати належним чином установленої соціальної допомоги може становити втручання в право власності.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані позивачем судові рішення - без змін.

Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Олександрійському ОУПФУ, з 12.11.2015 року йому призначено пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону №1697-VІІ в розмірі 60% від суми місячного (чинного) заробітку.

22 та 23 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявами про перерахунок пенсії за вислугу років у зв'язку зі збільшенням розміру посадового окладу слідчого прокуратури, на підставі довідки прокуратури Кіровоградської області №18-392вих16 від 15.11.2016 року.

Листом № 9875/05-26 від 30.12.2016 року відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для вказаного перерахунку з посиланням на те, що з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених, зокрема, Законом України "Про прокуратуру", не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Не погодившись з отриманою відмовою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на дату звернення за перерахунком пенсії відсутні підстави для такого перерахунку.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до ч. 13 якої пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Згідно ч. 20 вказаної статті, у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII від 28.12.2014 року, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII, якими частину 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено розміри заробітку працюючих працівників прокуратури.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Суду від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»).

Європейський суд з прав людини у рішенні «Великода проти України» від 3 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися й передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Постанова Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Урядом будь-яких умов для перерахунку не визначено, відповідач не мав правових підстав для здійснення такого перерахунку.

А відтак суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів і зводяться до незгоди з судовими рішеннями.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду