Справа № 2а-3494/09/2670
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-3494/09/2670 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства молоді та спорту України про визнання протиправним та скасування наказу №159-к від 27.03.2008р.,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до суду з позовом до Міністерства України у справах сім'ї, молоді та спорту (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу №159-к від 27.03.2008 та стягнення з відповідача коштів з урахуванням інфляції.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2012, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012, у задоволені позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.10.2016 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для скерування справи на новий розгляд слугувало те, що судами не надано оцінку довідці Державної служби туризму і курортів від 12.03.2012 в якій зазначено, що матеріальна допомога позивачу не виплачувалась і довідці від 23.01.2008 в якій зазначено, що допомога позивачу виплачувалась.

Також зазначено, що відповідно до п.1 ст.127 КЗпП України наказ про відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок може бути виданий не пізніше одного місяця з дня виплати неправильно обчисленої суми.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивач не отримував за 2007 рік матеріальну допомогу на оздоровлення, а виданий відповідачем наказ №159-к від 27.03.2008 про відрахування коштів із заробітної плати протирічить чинному законодавству та є незаконним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 працював в Міністерстві у справах сім'ї, молоді та спорту з 09.02.2007 на посаді начальника юридичного управління.

13.11.2007 позивач подав заяву на ім'я Міністра України у справах сім'ї, молоді та спорту про надання частини основної щорічної відпустки з 26.11.2007 по 30.11.2007 та про надання матеріальної допомоги на оздоровлення.

Наказом №319-кв від 13.11.2007 ОСОБА_2 надана щорічна основна відпустка тривалістю 5 календарних днів з 26.11.2007 по 30.11.2007 за період роботи з 09.02.2007 по 08.02.2008 та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати.

27.03.2008 відповідачем на підставі ст.136 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» видано Наказ №159-к «Про відрахування із заробітної плати ОСОБА_2, яким проведено відрахування матеріальної допомоги на оздоровлення, нарахованої відповідно до наказу від 13.11.2007 №319-кв із заробітної плати останнього.

Вважаючи зазначений Наказ протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходи в з наступних мотивів, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу» (чинного на момент виникнення спірних відносин) державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно статті 3 Закону України «Про державну службу» державна служба грунтується на таких основних принципах: служіння народу України; демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; пріоритету прав людини і громадянина; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; персональної відповідальності за виконання службових обов'язків і дисципліни; дотримання прав та законних інтересів органів місцевого і регіонального самоврядування; дотримання прав підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян.

Статтею 5 Закону України «Про державну службу» визначено, що державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Відповідно до частини 7 статті 33 Закону України «Про державну службу» умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (чинного на момент виникнення спірних відносин) надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при надання щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівникам (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки Державної служби туризму і курортів від 23.01.2008 ОСОБА_3 працював в державній службі на посаді начальника управління політики з 01.06.2006 по 08.02.2007. У 2007 році при звільненні ОСОБА_3 отримав компенсацію за невикористану відпустку 16 календарних днів, матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі середньомісячного заробітку та матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань.

Також, відповідно до листа Міністерства культури України від 20.11.2012 № 2604/9/14-12 згідно з архівними матеріалами переданих Держкомтуризмом до Мінкультури, позивачу при звільнені у 2007 році будо виплачено, зокрема, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2007 рік (а.с.116).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 отримав двічі матеріальну допомогу на оздоровлення за період роботи в Державної служби туризму і курортів з 01.06.2006 по 08.02.2007 та в Міністерстві у справах сім'ї, молоді та спорту з 09.02.2007 по 08.02.2008.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що позивач не отримував за 2007 рік матеріальну допомогу на оздоровлення за 2007 рік із посиланням на довідку Державної служби туризму і курортів від 12 березня 2012 року № 1.6/05-17.

Так, зі змісту довідки Державної служби туризму і курортів від 12 березня 2012 року №1.6/05-17 судовою колегією встановлено, що позивачу при звільнені була нарахована та виплачена компенсація за невикористану основну та додаткову відпустку. При цьому, вказана довідка містить лише інформацію про відсутність даних щодо виплати позивачу матеріальної допомоги за 2007 рік.

Тобто, вказаною довідкою не підтверджено факт виплати/невиплати позивачу матеріальної допомоги за 2007 рік.

Відповідно до статті 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до ч.1 ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслiдок лічильних помилок; для погашення невитраченого i своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав i розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми.

Враховуючи положення трудового законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відрахована матеріальна допомога на оздоровлення із заробітної плати ОСОБА_2 не є сумою яка нарахована внаслідок лічильних помилок, а тому не є неправильно обчисленою сумою.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції від 26 квітня 2018 року відповідає вимогам ст. 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 23.07.2018 року.