Справа № П/811/602/17
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 липня 2018 року

Київ

справа №П/811/602/17

адміністративне провадження №К/9901/18229/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2017 (головуючий суддя - Круговий О.О., судді - Шлай А.В., Прокопчук Т.С.)

у справі № П/811/602/17

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування рішення та вимоги,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) звернувся до суду з адміністративним позовом до Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі - Кропивницька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 31.10.2014 № 1 та рішення про застосування штрафних санкцій від 31.10.2014 № .

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_2 зазначив, що постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.03.2013 у справі №811/363/13-а, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.02.2016, визнано протиправним та скасовано наказ Кіровоградської ОДПІ від 24.10.2012 №1957 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», на підставі якої відповідачем було проведено перевірку позивача та складено акт невиїзної перевірки. Позивач вказує на те, що в основу акта перевірки від 21.05.2014 в частині висновків про несплату позивачем сум єдиного внеску у визначеному законом розмірі покладено висновки акта перевірки, проведеної на підставі незаконного наказу № 1957. За таких обставин, ФОП ОСОБА_2 вважає, що оскаржувані вимога про сплату боргу (недоїмки) від 31.10.2014 № 1 та рішення про застосування штрафних санкцій від 31.10.2014 № є протиправними та підлягають скасуванню.

Кіровоградський окружний адміністративний суд постановою від 07.09.2017 у задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 відмовив. При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що доводи адміністративного позову зведені лише до факту проведення відповідачем незаконної перевірки на підставі скасованого наказу, оформленої актом від 07.11.2012 № 581/17-1/. які не спростовують правомірність висновків контролюючого органу щодо порушення позивачем пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 28.11.2017 постанову суду першої інстанції скасував та прийняв нову, якою адміністративний позов ФОП ОСОБА_2 задовольнив частково:

- визнав протиправною та скасував вимогу про сплату боргу (недоїмки) №1 від 31.10.2014 в частині суми єдиного внеску в розмірі 74 167,41 грн.;

- визнав протиправним та скасував рішення про застосування штрафних санкцій з донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.10.2014;

- в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовив;

- вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що нарахування грошового зобов'язання з єдиного соціального внеску має відбуватись у межах величини бази нарахування єдиного соціального внеску, встановленої статтею 7 Закону України «Про збір та облік на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». З огляду на те, що позивач за період 2012 та 2013 роки сплатив суми єдиного соціального внеску, які є більшими від максимальної величини його бази нарахування, то суд дійшов висновку про протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) №1 від 31.10.2014 в частині нарахування сум єдиного соціального внеску в розмірі 74 167,41 грн. Крім того, у зв'язку з тим, що рішення про застосування штрафних санкцій винесено окремо від вимоги про сплату боргу (недоїмки), що є порушенням вимог Закону України «Про збір та облік на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та, як наслідок, підставою для його скасування.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, Кропивницька ОДПІ звернулася до суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції. При цьому в обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив, що діяв правомірно при прийнятті 31.10.2014 рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому вказав на необґрунтованість доводів Кропивницької ОДПІ, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 позивачем не оскаржується, тому судом касаційної інстанції в цій частині рішення суду апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Кіровоградської ОДПІ було проведено документальну виїзну планову перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання податкового законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт №341/11-23-17-01/ від 21.05.2014.

За наслідками перевірки контролюючий орган дійшов висновку, зокрема, що позивачем порушено пункт 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», визначено суму податкового зобов'язання з єдиного внеску на загальну суму 82036,33 грн., у тому числі за 2011 рік на суму 64 154,46 грн., за 1 квартал 2012 року на суму 17 871,87 грн.

На підставі висновків акта перевірки Кропивницька ОДПІ прийняла вимогу від 31.10.2014 № Ф-1 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 76079,77 грн.

Крім того, Кіровоградська ОДПІ прийняла також рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31.10.2014, яким до ФОП ОСОБА_2 застосовано штрафні санкції за порушення пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у розмірі 10518,36 грн.

Правомірність та обґрунтованість вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 31.10.2014 № Ф-1, а також рішення про застосування штрафних санкцій від 31.10.2014 № є предметом розгляду даної справи.

Згідно з абзацом першим пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону визначено, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Разом з тим, пунктом 5 частини першої статті 1 Закону визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до абзацу 4 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України) базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Таким чином, єдиний внесок нараховується на суму чистого оподаткованого доходу, який визначається як різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. Своєю чергою, сума чистого оподатковуваного доходу визначається платником податку з доходів фізичних осіб у річній податковій декларації про майновий стан і доходи.

З матеріалів справи вбачається, що перевіркою позивача не встановлено завищень або занижень сум чистого оподаткованого доходу за 2012 та 2013 роки. При цьому, суму чистого оподаткованого доходу позивача за 2011 рік контролюючий орган під час перевірки, оформленої актом від 21.05.2014, взагалі не встановив та в акті перевірки не відобразив.

Для визначення суми єдиного внеску, що був донарахований позивачу за результатами перевірки, відповідач виходив із сум чистого місячного доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб за 2011 рік та 1 квартал 2012 року, враховуючи результати позапланової документальної перевірки, оформленої актом від 07.11.2012 №581/17-1/, згідно з висновками якого підлягає збільшенню сума задекларованого чистого доходу за 2011 рік, яка становить 1294066,29 грн., за 1 квартал 2012 року - 260647,32 грн.

Суд апеляційної інстанції встановив, що згідно з пунктом 1.12 акта перевірки від 21.05.2014 позивачу на підставі акта перевірки від 07.11.2012 було нараховано грошове зобов'язання на суму 898,10 грн., однак станом на час проведення перевірки та прийняття відповідачем оскаржуваних вимоги та рішення від 31.10.2014 сума нарахованих зобов'язань не набула статусу узгодженої, оскільки перебувала в процесі оскарження.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом апеляційної інстанції, що у Кропивницької ОДПІ під час прийняття оскаржуваних вимоги та рішення від 31.10.2014 були відсутні підстави для врахування збільшення позивачу суми задекларованого чистого доходу за 2011 рік та 1 квартал 2012 року, яке відбулось на підставі акта перевірки від 07.11.2012, що спростовує доводи скаржника.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про протиправність нарахування контролюючим органом сум недоїмки відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 31.10.2014 № Ф-1 в частині нарахування сум єдиного внеску в розмірі 74 167,41 грн. з огляду на те, що сплачені позивачем за період 2012 та 2013 роки суми єдиного внеску є більшими від максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Щодо рішення № про застосування штрафних санкцій від 31.10.2014, то колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до підпункту 4 пункту 15 статті 25 Закону передбачено, що суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Процедура нарахування і сплати фінансових санкцій з єдиного внеску регламентована Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року № 455 (далі - Інструкція №455).

Згідно з пунктами 7.1, 7.2 Інструкції № 455 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Так, Кропивницька ОДПІ спірне рішення про застосування штрафних санкцій прийняла окремо від вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 31.10.2014 №Ф-1, що є порушенням вимог Закону та наведених вище вимог Інструкції №455, та, відповідно, підставою для скасування такого рішення.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права; у ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правових наслідків є правильними, натомість доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова