Справа № 826/1942/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 липня 2018 року № 826/1942/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особаУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича ТОВ "Фінансова компанія "Сіагал"
про визнання протиправним та скасування рішення ,

На підставі ч. 3 ст. 194 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. (далі - відповідач) за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіагал» (далі - третя особа), в якому просить: скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про нікчемність договору про відступлення права вимоги від 30.01.2015 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіагал».

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що оскаржуване рішення відповідача прийнято протиправно та без урахування всіх фактичних обставин справи, оскільки ключовою умовою нікчемності є безоплатність відчуження майна, натомість ціна договору відступлення, яку отримав банк складає 20 000,00 грн. Також, представник позивача зазначив, що вказаний кредитний договір за своїми економічними показниками (розрахунок класу резервів, розрахунок фінансового класу боржника) на момент відступлення права вимоги був низької якості, із загальним строком прострочення платежів більше 1000 днів, який навіть станом на дату придбання АТ «Дельта Банк» даного активу (26.06.2013 року) був із простроченим платежем.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду даної справи повідомлений належним чином.

В наданих до суду письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що оскаржуване рішення відповідача є правомірним, оскільки договір відступлення права вимоги від 30.01.2015 року було віднесено до категорії нікчемних, оскільки за результатами перевірки Комісії було виявлено, що при його укладенні та виконанні було допущено ряд порушень законодавства України та обмежень, встановлених Національним банком України.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду даної справи повідомлений належним чином.

З урахуванням клопотання представника позивача, зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

При цьому, суд враховує вимоги пункту 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі в редакції Закону України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 26.04.2007 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір №41/14/07-СП, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у сумі 198 000,00 доларів США, терміном погашення до 26.04.2015 року. та зобов'язувалася повернути банку кредит і сплатити проценти за його користування у розмірі та порядку визначених кредитним договором.

Виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором забезпечувалось:

- Іпотечним договором №41/14/П4/07-СП, посвідченим 26.04.2007 року. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. за реєстровим № 998, згідно з яким у іпотеку були передані: домоволодіння № 47 житловою площею 83,10 кв.м., загальною площею 213,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, загальною площею 0,1588 га, з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,0849 га і ведення особистого селянського господарства - 0,0739 га, що знаходиться за адресою домоволодіння;

- договором поруки від 26.04.2007 року №41/14/П14/07-СП, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_5;

- договором поруки від 11.07.2007 року №41/14/П14.2/07-СП, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_6;

- договором поруки від 11.10.2007 року №41/14/2П14/07-СП, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_7.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта Банк» та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. за реєстровим №1441, права вимоги ПАТ «Кредитпромбанк» за кредитним договором №41/14/07-СП від 26.04.2007 року до ОСОБА_1 та його забезпеченням відступлено на користь АТ «Дельта Банк».

30.01.2015 року між АТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіагал» укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Банк відступив ТОВ ФК «Сіагал» належні йому майнові права за кредитним договором та договорами поруки.

На день укладення Договору відступлення сума заборгованості позичальника за Кредитним договором становила 201 558,63 доларів США, що станом на дату укладення договору відступлення складало 3 215 734,10 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 188 645,86 доларів США (що станом на дату укладання договору за офіційним курсом НБУ складало 3 009 719,43 грн.), заборгованість за відсотками 12 912,77 доларів СІЛА (що станом на дату укладання договору відступлення за офіційним курсом НБУ складало 206 014,67 грн.).

За умовами п. 1.5 договору відступлення, ціна відступлення прав вимоги за Кредитним договором становила 20 000,00 грн.

Згідно з актом прийому-передачі прав вимоги від 30.01.2015 року банк передав новому кредитору разом з правом вимоги оригінали кредитного договору з усіма змінами та доповненнями, договорів, що забезпечують виконання зобов'язання, а також всі інші документи, що підтверджують видачу кредиту, а ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал» прийняло ці документи та сплатило банку ціну відступлення в розмірі 20 000 грн.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича - уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» (надалі - АТ «Дельта Банк», Банк).

Згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 року №71 про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 року до 02.09.2015 року включно, а рішенням від 03.08.2015 року №147 тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» продовжено до 02.10.2015 року.

На виконання постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Фондом гарантуванням вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з якими відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» строком з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

31.12.2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надіслала позивачу повідомлення про нікчемність договору про відступлення права вимоги від 30.01.2015 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «СІАГАЛ» №4109, відповідно до п.п. 1, 2, 3 та 5 ч. 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Незгода позивача із вказаним рішенням про нікчемність договору зумовила її звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та абз. 3 п. 1.18 глави 1 розділу III Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженим Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05.07.2012 року (далі - Рішення Виконавчої дирекції ФГВФО №2 від 05.07.2012 року), уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Частиною 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

11.03.2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб видано наказ №67 «Про перевірку правочинів (договорів) в «Дельта Банк», яким, на виконання ч.2 ст.38 Закону, було доручено забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

З цією метою були створені комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за: кредитними операціями, за операціями з цінними паперами, за операційно-господарськими операціями, за операційно-касовими та міжбанківськими операціями. До Наказу №67 були внесені зміни Наказом №270 від 23.04.2015 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями.

28.09.2015 року за результатами проведеної перевірки в межах ст.38 Закону, комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом №67 від 11.03.2015 року, складено протокол №75, затверджений Уповноваженою особою, якими віднесено до категорії нікчемних з підстав, передбачених п.п.1, 2, 3, 4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - Договір про відступлення прав вимог від 30.01.2015 року, укладений між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Сіагал».

Як повідомив відповідач, договір відступлення права вимог від 30.01.2015 року було віднесемо до категорії нікчемних, оскільки за результатами перевірки комісії було виявлено, що при його укладенні та виконанні було допущено ряд порушень законодавства України та обмежень встановлених Національним банком України, які полягають в наступному.

Пунктом 1.5 договору відступлення встановлено, що загальна сума за відступлення прав вимоги за кредитним договором, яку ТОВ «ФК «Сіагал» мало сплатити на користь Банку становить 20 000,00 грн.

Всього відповідно до умов договору відступлення, банк передав ТОВ «ФК «Сіагал» права вимоги за кредитним договором у сумі, яка у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ складала 3 215 734,10 грн.

Оцінка справедливої вартості майнових прав банку за кредитним договором при укладенні договору відступлення не проводилась.

Таким чином, банк уклавши договір відступлення здійснив відчуження майна (майнових прав), за ціною значно нижчою від звичайної (оплата більш ніж на 99 % відрізняється від вартості майнових праві, що прямо зазначено у п. 3 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, на підтвердження викладеного АТ «Дельта Банк» долучено до матеріалів справи копію звіту про оцінку вартості майнових прав вимоги за кредитним договором №41/14/07-СП від 26.04.2007 року, здійснений оцінювачем ТОВ «Верітас Проперті Менеджмент», який має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №960/15 від 11.12.2015 року, кваліфікаційні свідоцтва оцінювача та включений до Державного реєстру оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності.

Згідно вказаного звіту оцінка проводилася у 2017 році, а вартість майнових прав вимоги за кредитним договором оцінювалася станом на дату укладання договору відступлення права вимоги - 30.01.2015 року. Ринкова вартість майнових прав за кредитним договором №41/14/07-СП від 26.04.2007 року станом на 30.01.2015 року (без ПДВ) складає 2 405 189 грн.

За таких обставин, судом не береться до уваги твердження позивача, що в повідомленні про нікчемність договору про відступлення права вимоги не зазначено які ціни є звичайними для даної категорії угод, оскільки в силу п.1 ч.4 ст.38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 1.20 Розділу III Рішення Виконавчої дирекції ФГВФО №2 від 05.07.2012 року - на Уповноважену особу не покладено обов'язок щодо тлумачення / роз'яснення підстав віднесення правочину до категорії нікчемних, а лише покладено обов'язок щодо направлення такого повідомлення із посиланням на відповідну норму закону, у якій зазначені підстави нікчемності.

Також, позивач стверджує, що банк, погоджуючись на укладення Договору про відступлення прав вимог від 30.01.2015 року, отримав в результаті такої угоди 99000, 00 дол. США (готівкою) та 20 000, 00 грн., з огляду на виконання ОСОБА_1 умов Протоколу засідання Кредитного комітету АТ «Дельта Банк» №58/71-4 від 26.12.2014 року та виконання ТОВ «ФК «Сіагал» умов Договору про відступлення від 30.01.15 р. в частині оплати суми за відступлення прав вимог.

Однак, вищевикладена позиція Позивача не узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, звітом про оцінку вартості майнових прав вимоги за Кредитним договором №41/14/07-СП від 26.04.2007 року.

На думку відповідача, з якою погоджується суд, навіть якщо взяти до уваги, що станом на 30.01.2015 року ОСОБА_1 внесла на рахунок 99 000, 00 (дев'яносто дев'ять тисяч) дол. США що, станом на момент внесення було еквівалентно 1 579 479, 26 (один мільйон п'ятсот сімдесят дев'ять тисяч чотириста сімдесят дев'ять гривень 26 коп.) і залишкова сума по Кредитному договору № 41/14/07-СП стала - 1 636 254, 84 (один мільйон шістсот тридцять шість тисяч двісті п'ятдесят чотири тисячі 84 коп.) грн., а право вимоги відступлено за 20 000, 00 (двадцять тисяч) грн., це є явним свідчення перевищення ціни у 20 (двадцять) %.

Стосовно посилань позивача на протокол засідання Кредитного комітету АТ «Дельта Банк» №58/71-4 від 26.12.2014 року, суд зазначає наступне.

Вказаний протокол не містить ні підпису, ні погодження тодішнього куратора Банку в порушення Постанови №692/БТ Правління Національного банку України від 10.10.2014 року №692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних».

Також, відповідно до розділу 1 Положення про Кредитний комітет та Малий Кредитний комітет АТ «Дельта Банк» (у редакції від 26.06.2012 року, що діяла на момент складання протоколу), Кредитний комітет Банку - колегіальний орган Банку, який уповноважений приймати (погоджувати) рішення щодо можливості та умов проведення кредитних та інвестиційних операцій в межах наданих йому повноважень, відповідних прав (лімітів), а також вирішувати інші питання кредитних взаємовідносин з позичальником та виконувати функції, визначені цим Положенням. Кредитна операція - вид активних операції, пов'язаних з наданням кредитних коштів позичальнику чи прийняттям зобов'язань по наданню кредитних коштів у тимчасове користування згідно з умовами договору кредиту.

Отже, до повноважень Кредитного комітету не відноситься прийняття рішення щодо укладання договорів відступлення права вимоги, а також рішення Кредитного комітету встановлюють лише можливість та умови проведення кредитних та інвестиційних операцій, а не встановлюють обов'язок укласти такі правочини, тим більше не уповноважують осіб на укладання правочинів.

Згідно з п.2.8. Положення про Кредитний комітет та Малий Кредитний комітет АТ «Дельта Банк», рішення, прийняті Комітетом та малим комітетом стосовно проведення кредитної операції, дійсні впродовж 1 місяця, якщо інше не передбачено протоколом рішення та додатком до протоколу. У разі не укладення відповідних договорів про проведення активної операції протягом цього терміну, відповідне рішення втрачає силу.

Отже, враховуючи, що Протокол №58/71-4 датований 26.12.2014 року, то він втратив силу 26.01.2015 року, тобто за 4 дні до вчинення правочину. оскільки Договір про відступлення права вимоги укладений аж 30.01.2015 року.

Пунктом 4.1.-4.3. Положення про Кредитний комітет та Малий Кредитний комітет АТ «Дельта Банк» передбачено, що засідання Комітету та Малого комітету проводиться за необхідності, але не рідше одного разу на місяць. У виключних випадках, при неможливості проведення засідання, допускається вирішення питання в робочому порядку і обов'язковим оформленням протокольного рішення. Матеріали до засідань Комітету та Малого комітету відповідні структурні підрозділи Головного офісу Банку повинні подавати секретарю Комітету або секретарю Малого комітету не пізніше 16-ї години робочого дня, що передує дню засідання Комітету або Малого комітету відповідно. На основі переданих матеріалів секретар формує порядок денний засідання Комітету або

Малого комітету та надає його в день засідання до 10-ї години Голові Комітету або Голові Малого комітету відповідно.

Проте у Банку відсутні будь-які документи, які б передували проведенню засідання Кредитного комітету та на підставі яких мало б проводитись засідання Кредитного комітету.

Пунктом 4.10 Положення про Кредитний комітет та Малий Кредитний комітет АТ «Дельта Банк» встановлено, що прийняте Комітетом або Малим комітетом рішення повинно бути чітко сформульоване у протоколі засідання (Додаток 1) та у додатку до протоколу (Додаток 2), який має силу протокольного рішення, містить умови проведення кредитної (інвестиційної) операції (мета, сума, строк, відсоткова ставка, вид та розмір забезпечення тощо) і є обов'язковим для виконання відповідними службами Банку. Протокол та додаток до протоколу веде секретар Комітету (для Малого комітету - Секретар Малого комітету). Після засідання протокол та додаток до протоколу підписують всі члени Комітету (для Малого комітету - всі члени Малого комітету), що брали участь у засіданні.

Проте у Банку відсутній додаток до Протоколу №58/71-4 Засідання Кредитного комітету АТ «Дельта Банк» від 26.12.2014 року.

Наведене в сукупності свідчить, що Кредитний комітет не має повноважень на прийняття рішення щодо укладання Договорів відступлення. При цьому, протокол №58/71-4 засідання Кредитного комітету АТ «Дельта Банк» від 26.12.2014 року за формою та змістом не відповідає Положенню про Кредитний комітет та Малий Кредитний комітет АТ «Дельта Банк», а на час укладання Договору відступлення права вимоги рішення Кредитного комітету втратило чинність. Крім того, протокол №58/71-4 засідання Кредитного комітету АТ «Дельта Банк» від 26.12.2014 року не підміняє протокол Ради Директорів про прийняття колегіального рішення щодо відступлення права вимоги ОСОБА_1 за кредитним договором №41/14/07-СП від 26.04.2007 року, якого немає.

Додатково суд звертає увагу, що внаслідок укладення АТ «Дельта Банк» майже безоплатного правочину відступлення майнових прав за кредитним договором, банк втратив права на отримання грошових надходжень у сумі 3 125 734, 10 грн., що не могло не вплинути на фінансовий стан банку та його можливості виконувати власні зобов'язання перед вкладниками та кредиторами.

Отже, за укладеним договором відступлення, банк, до дня визнання його неплатоспроможним, взяв на себе зобов'язання щодо відступлення прав вимог за кредитним договором, що також стало однією із причин його неплатоспроможності та неможливості виконувати грошові зобов'язання перед кредиторами, що визначено у п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як ознака нікчемності правочину.

Також, суд звертає увагу, що на момент укладення договору про відступлення прав вимоги (30.01.2015 р.) було наявне рішення Києво - Святошинського районного суду від 20.01.2015 року по справі №369/8260/14-ц про стягнення солідарно із ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором №21/14/01-СП від 26.04.2007 року, що складається із тіла кредиту у розмірі 2 210 565,77 грн. та відсотків у розмірі 1 176 746,72 грн., а всього разом 3 387 312,49 грн. (три мільйони триста вісімдесят сім тисяч триста дванадцять гривень та сорок дев'ять копійок).

Як вже зазначалось вище, постановою Правління Національного банку України від 30.10.2014 року №692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», АТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії проблемних та запроваджено певні обмеження в діяльності Банку, зокрема заборонено передавати забезпечення третім особам майно та активи Банку без погодження з куратором банку.

Постанова Національного банку України №692/БТ приймалась з метою стабілізації діяльності банку та відновлення його фінансового стану, одним із основних завдань її є збереження активів банку.

Оскільки банк уклав Договір відступлення за яким здійснив майже безоплатне відчуження активів, вже під час дії Постанови Національного банку України №692/БТ, укладення такого договору відступлення потребувало погодження куратора Банку, але цього, при укладенні та виконанні, зроблено не було.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», одним із повноважень Національного банку України є встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. Крім того, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України з метою захисту прав вкладників та інших кредиторів має право встановлювати додаткові вимоги, включаючи вимоги щодо підвищення рівня регулятивного капіталу банку чи інших економічних нормативів, щодо певного виду діяльності та надання фінансових послуг, які має право здійснювати банк.

Відтак, враховуючи викладене, в результаті укладення Договору відступлення Банк прийняв на себе зобов'язання щодо забезпечення виконання грошових вимог v порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» і виконання грошових зобов'язань банку перед іншими кредиторами стало частково неможливим, що прямо зазначено в п. 4 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як ознака нікчемності правочину.

Відповідно до вимог статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2016 року позов задоволено частково: визнано недійсним, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал» договір про відступлення прав вимоги від 30.01.2015 року; застосовано до відносин сторін наслідки недійсності договору про відступлення прав вимоги від 30.01.2015 року: шляхом визнання Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ) стороною (кредитором) за Кредитним договором від 26.04.2007 року №41/14/07-СП; шляхом визнання Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ) стороною (кредитором) за Договором поруки від 26.04.2007 року №41/14/П14/07-СП; шляхом визнання Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ) стороною (кредитором) за Договором поруки від 11.07.2007 року №41/14/П14.2/07-СП; шляхом визнання Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ) стороною (кредитором) за Договором поруки від 11.10.2007 року №41/14/2П14/07-СП; шляхом повернення на поточний рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал», розміщений у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» грошових коштів у розмірі 20 000 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 року залишено без змін рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2016 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України гарантовано, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, одним із завдань адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем виконано обов'язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 263, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук