Справа № 826/14026/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Літвіної Н.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" до Міжрегіонального Головне управління Державної фіскальної служби - Головного управління з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" до Міжрегіонального Головне управління Державної фіскальної служби - Головного управління з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 квітня 2015 року № , № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Головного управління з обслуговування великих платників 08 квітня 2015 року № , № .

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, зазначає, що під час планової виїзної документальної перевірки виявлено, що за період який перевірявся під час митного оформлення до митної вартості товарів включались лише частини транспортних витрат, а саме - вартість транспортних послуг, наданих до митної території України, яка не була документально підтверджена, й взагалі не включались витрати на відрядження, пов'язання з імпортованими товарами, які є безпідставними складовими витрат на транспортування відповідно до вимог статті 267 МК України.

Вказане призвело до заниження бази оподаткування імпортованих товарів, унаслідок чого у ДП МТЗЗТУ "Укрзалізничпостач" виникло податкове зобов'язання, сума якого була самостійно визначена Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, 25 березня 2015 року Міжрегіональним ГУ ДФС - Головного управління з обслуговування великих платників проведено планову виїзну документальну перевірку дотримання ДП МТЗЗТУ «Укрзалізничпостач» () законодавства України з питань державної митної справи за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт № 1/15/28-10-42-10/, висновками якого встановлено порушення ДП МТЗЗТУ «Укрзалізничпостач»:

- вимог статті 267 Митного кодексу України від 11.07.2002 року № 92-ІV та статті 58 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VІ у частині не включення до митної вартості імпортованих товарів повної суми транспортних витрат, що призвело до заниження митної вартості оцінюваних товарів, та, як наслідок, несплату у повному обсязі до Держбюджету ввізного мита на суму 1 159, 95 грн.

- вимоги пункту 190.1.статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, що спричинило заниження податкового зобов'язання по сплаті податку на додану вартість на суму 10 260, 95 грн.

Не погоджуючись із висновками, викладеними у акті № 1/15/28-10-42-10/, ДП «Укрзалізничпостач» 01 квітня 2015 року звернулося до Міжрегіонального ГУ ДФС - Головного управління з обслуговування великих платників із запереченнями на вказаний акт, за результатами якого останній рішенням від 08.04.2015 року № 8849/10/28-10-42-1-47, заперечення залишив без розгляду.

08 квітня 2015 року Міжрегіональним ГУ ДФС - Головного управління з обслуговування великих платників прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким згідно із пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 та п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VIта п.1 ст.295 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495 - VI за порушення п.5, п.10 ст.58, ст.278 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495 - VI, ДП «Укрзалізничпостач» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами господарювання» в загальному розмірі 1 449, 94 грн., в тому числі: за основним платежем - в розмірі 1 159, 95 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 2289, 99 грн.;

- № , яким згідно із пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 та п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України за порушення вимог п.190.1.ст.190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, ДП «Укрзалізничпостач» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із ввезенням на територію України товарів в загальному розмірі 10 605, 54 грн., в тому числі: за основним платежем - в розмірі 8 484, 43 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 1 121, 11 грн.

21 квітня 2015 року ДП «Укрзалізничпостач» подано до Державної фіскальної служби України скаргу на податкові повідомлення-рішення від 08 квітня 2015 року № , № .

18 червня 2015 року за результатами розгляду вказаної скарги ДФС України прийнято рішення № 12694/6/99-99-10-01-06-25, яким податкові повідомлення-рішення залишено без змін, скарга - без задоволення.

Задовольняючи вказаний адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги Позивача є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст.1 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495 - VI (далі - МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

За приписами підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового Кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, згідно із частиною 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Положення ч.ч.1, 2 ст.54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.54 МК України).

За приписами статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до ч.2 ст.58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Положеннями ч.ч.5-8 ст.58 МК України визначено, що ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов'язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню

Згідно з п.5 ч.10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

За приписами п.2 ч.11 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у вказаних вище статтях Митного кодексу України. До митної вартості не включаються витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, зокрема витрати на транспортування після ввезення на територію України.

Таким чином, наведені вище норми законодавства свідчить про те, що витрати на транспортування після ввезення не включаються позивачем до митної вартості за умови дотримання ним вимог виділення з ціни, документального підтвердження та можливості обчислення.

Також, відповідно до статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Для послуг, які постачаються нерезидентами на митній території України, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких послуг з урахуванням податків та зборів, за винятком податку на додану вартість, що включаються до ціни постачання відповідно до законодавства. Визначена вартість перераховується в національну валюту за валютним (обмінним) курсом Національного банку України на дату виникнення податкових зобов'язань. У разі отримання послуг від нерезидентів без їх оплати база оподаткування визначається, виходячи із звичайних цін на такі послуги без урахування податку.

Судом першої інстанції встановлено, що між ДП «Укрзалізничпостач» (Замовник) та ОАО «Российские железные дороги» (Центр діагностики и мониторинга устройств инфраструктуры» (Виконавець) укладено договір № 1 від 23 квітня 2012 року.

Предметом вказаного договору є виконання інженерно-консультативних робіт по перевірці будови та стану залізничної інфраструктури з метою забезпечення швидкісного руху обстежуваного станцією - діагностичним комплексом «ЕРА» (АДК - И «ЕРА») на ділянках залізничної лінії Донецьк - Київ - Львів.

Вартість робіт складає 5 719 343,0 рос. рублів, термін виконання робіт квітень - травень 2012р. транспортування комплексу «ЕРА» територією Росії в напрямку до пункту перетину кордону та в зворотному напрямку проводиться за рахунок Виконавця, територією України - за рахунок ДП «Укрзалізничпостач».

Актом перевірки від 25 березня 2015 року № 1/15/28-10-42-10/ встановлено, що протягом періоду, який підлягав перевірці, перевезення та експедиція вантажів Підприємства здійснювалась на умовах БАР, ОПІТ ЕХ/У, РСА автомобільним транспортом,залізничним транспортом та переміщення товарів у ручній поклажі.

Перевезення вантажів на умовах поставки FСА (RU Санкт-Петербург - 3 митні декларації) та ЕХ/У (RU Москва - 8 митних декларацій) забезпечувалось: 1) за рахунок укладених Підприємством договорів на надання транспортно - експедиційних послуг; 2) за рахунок відправлення у відрядження співробітників.

В наданих Підприємством до перевірки підписаних сторонами актах виконаних робіт, виставлених Перевізниками, в основному загальна вартість виконаних робіт розподілялася на такі складові як: міжнародні перевезення, вантажні роботи за межею України, транспортні послуги по Україні.

При дослідженні рахунків та актів виконаних робіт, наданих підприємству перевізниками, встановлено випадок, де документи не містять розподіл витрат.

Відповідно акта про виконання робіт від 16.11.2011 року № 4652, складений ДП МТЗЗТУ «Укрзалізничпостач» та ФОП Гаврилюком В.І. (Перевізник), вартість виконаних робіт по перевезенню вантажу за маршрутом м. Київ - м. Санкт-Петербург - м. Фастів складає 9 500, 00 грн.

Зазначений документ не містить розподіл витрат на перевезення до кордону України та після ввезення товарів на митну територію України (вантажно - митна декларація від 16.11.2011 року № 12500022/2011/214038).

В ході перевірки встановлено, що до митної вартості не включались витрати на транспортування, зокрема витрати на відрядження.

Судом першої інстанції встановлено, що не включення витрат на відрядження до витрат на транспортування стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно матеріалів справи, позивачем до Київської обласної митниці подано вантажно митні декларації (далі - ВМД) від 16.11.2011 року № 12500022/2011/214038; від 23.09.2013 року № 125130005/2013/162051; від 125130005/2-13/164696; від 06.12.2012 року № 125160000/2012/169559; від 20.09.2012 року № 125160000/2012/169559; від 26.04.2013 року № 125130005/2013/157990; від 27.04.2012 року № 125160000/2012/164759; від 26.10.2011 року № 125000022/2011/213739 з метою митного оформлення товару, отриманого за Договором № 1 від 23.04.2012 року.

Відповідно до відміток митного органу за вказаними ВМД сплачено всі митні платежі, та Позивачем отримано вказаний в них товар.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивачем надано митному органу всі необхідні документально підтверджені докази митної вартості, в тому числі і щодо витрат на транспортування оцінюваних товарів.

Тобто, Позивачем було в повному обсязі сплачено визначену ним/митним органом митну вартість, в тому числі і митні платежі.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги полилання апелянта на п.3 Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 року № 65, як підставу віднесення витрат на службові відрядження працівників до транспортних витрат, адже вони мають рекомендаційний характер та не були зареєстровані в Міністерстві юстиції України, тобто не відповідають нормам національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що також вірно зазначено судом першої інстанції.

Проте, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що згідно Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року № 59 вартість витрат на командировку не є визначеною на час проведення митного оформлення товару, а сума документально підтверджених витрат, що належать компенсації, прийнята до компенсації лише після затвердження Авансового звіту/Звіту про використання коштів, наданих на командировку, а не під час складання вантажно-митної декларації.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цьогоКодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Виходячи зі змісту статей 109-113 Податкового кодексу України відповідальність платника податків у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій можлива лише за умови вчинення ним порушень, визначених законами з питань оподаткування.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, Відповідачем не доведено правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.М. Літвіна

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 26.07.2018 року.