Справа № 824/570/18-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/570/18-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянув в порядку письмового провадження справу адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про визнання протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулася до суду з вказаним позовом в якому просила: визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Другого ВДВС м. Чернівці ГТУ юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 від 5 червня 2018 року про відкриття ВП з виконання постанови № 50499654 від 05.06.2018 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 130159,33 грн. (ВП № 56536823) та витрат виконавчого провадження у розмірі 145,30 грн. (ВП № 56536703).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з постановами від 05.06.2018 року старшим державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 на підставі положень ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» відкритті виконавчі провадження з виконання постанови № 50499654 від 05.06.2018 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 130159,33 грн (виконавче провадження № 56536823) та витрат виконавчого провадження у розмірі 145,30 грн (виконавче провадження № 56536703).

Також вказує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактичного стягнутої суми. Оскільки державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 725/687/14-ц від 23.07.2014 року, а тому постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 130159,33 грн. (виконавче провадження № 56536823) та постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 145,30 грн. (виконавче провадження № 56536703), є незаконними та необґрунтованими, тому підлягають скасуванню.

24.07.2018 року відповідачем до суду подано відзив на адміністративний позов відповідно до якого зазначив, що відповідно до ст. ст. 17, 19, 20, 25 закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час вчинення дії) 17.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобовязано виконати виконавчий документ у строк до семи днів з моменту винесення постанови, копію якої надіслано сторонам виконавчого провадження. Пунктом 3 даної постанови попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк виконати його в примусовому порядку із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат повязаних з провадженням виконавчих дій.

05.06.2018 року державним виконавцем у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанова про повернення виконавчого документа стягувану в якій зазначено, що постанова про виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій виведені в окреме провадження.

05.06.2018 року державним виконавцем у відповідності до ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 56536703, № 56536823 щодо виконання постанов про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, які виділені в окреме виконавче провадження.

Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з викликом осіб та зобов'язано сторони надати письмові докази.

У судовому засіданні призначеному на 25.07.2018 року позивач не зявився, хоч був належним чином повідомлений, проте надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, надав пояснення суду по суті спору із посиланням на письмові докази, просив відмовити у задоволенні позову, а також справу розглядати у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 9 статті 205 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд вважає, що немає перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням заявлених вимог та заперечень, пояснень представників сторін, судом з метою зясування обставин справи було зобовязано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог.

Оскільки сторонами на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, заперечення не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України зобовязував сторони ухвалою суду надати суду письмові докази в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Крім того, ухвалою суду від 19.07.2018 року витребувано з Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області наступні письмові докази, зокрема матеріали виконавчого провадження № 50499654, № 56536823, № 56536703.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно зясувавши всі обставини справи, обєктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

23.07.2014 року Першотравневим районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист № 725/687/14-ц у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 відноповідно до якого стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору в сумі 1297939,03 грн., та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати в сумі 3654,00 грн. Строк предявлення виконавчого листа до виконання 07.05.2015 року. (а. с. 83)

11.03.2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 725/687/14-ц виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 23.07.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в розмірі 1297939,03 грн., та судових витрат в розмірі 3654,00 грн. (а. с. 81)

17.03.2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції ОСОБА_4 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 50499654) про стягнення заборгованості та судових витрат в розмірі 1301593,03 грн. Пунктом 3 даної постанови попереджено боржника, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягнення з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій. (а. с. 85).

17.01.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою ОСОБА_5 укладено договір № 13/к про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги. Відповідно до якого ОСОБА_5 набула право вимоги, як новий кредитор до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців), поручителів, зокрема до ОСОБА_1 (а. с. 94-101).

Крім того, ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5 повідомили листом ОСОБА_1, що 17.01.2018 року між старим кредитором та новим кредитором було укладено договір № 113/к про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги, за яким старий кредитор 17.01.2018 року відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги до ОСОБА_1 (а. с. 102).

05.06.2018 року старшим державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану (ВП № 50499654), у звязку з тим, що на адресу відділу надійшов договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором № 95136 укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5 (а. с. 15, 105).

05.06.2018 року відкрито виконавче провадження № 56536703 про стягнення витрат виконавчого провадження на суму 145,30 грн. з боржника ОСОБА_1 (а. с. 11, 61).

05.06.2018 року відкрито виконавче провадження № 56536823 про стягнення виконавчого збору на суму 130159,33 грн., з боржника ОСОБА_1 (а. с. 13, 69).

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволені адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв субєктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Відповідач у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України Про виконавче провадження 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 (далі Інструкція № 512/5), указами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_6 України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету ОСОБА_6 України, іншими актами законодавства.

З 05.10.2016 набрав чинності Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

При цьому, в Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ вказано порядок виконання та правового регулювання саме "виконавчих дій", а не "виконавчого провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV так і Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, виконавче провадження визначається як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Тобто з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ слід вважати, що кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження повинна регулюватись тим нормативно-правовим актом, під час дії якого вона була розпочата.

Враховуючи Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, положення попереднього Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV застосовується не щодо всього виконавчого провадження № 50499654, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV. Кожна виконавча дія, яка оформлюється в тому числі шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.

Постанови про повернення виконавчого документу стягувану (ВП № 50499654), про відкриття виконавчого провадження про стягнення витрат виконавчого провадження на суму 145,30 грн., з боржника ОСОБА_1Н (ВП №56536703) та про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору на суму 130159,33 грн., з боржника ОСОБА_1 (ВП №56536823) винесені виконавцем 05.06.2018 року, тобто вже в період дії Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, відтак, державний виконавець, приймаючи дану постанову повинен вчиняти таку дію відповідно до Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ.

Відповідно ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

З матеріалів справи видно, що державний виконавець при винесені постанови відкриття виконавчого провадження № 56536823 про стягнення виконавчого збору на суму 130159,33 грн., з боржника ОСОБА_1 визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка зазначена у виконавчому листі № 725/687/14-ц .

Відповідно ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Зокрема, п.4 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Відповідно п. 8 Інструкція № 512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником до відкриття виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 Закону), 11, 14, 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

За таких обставин, суд вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 56536823 про стягнення виконавчого збору на суму 130159,33 грн., з боржника ОСОБА_1 прийнята державним виконавцем в межах повноважень та у спосіб встановлений Закону України "Про виконавче провадження" та Конституцією України. Оскільки, оскільки старшим державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану (ВП № 50499654) на підставі п.4 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII.

Крім того суд зазначає, що договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором № 95136 укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5 є перешкодою проведенню виконавчих дій щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в розмірі 1297939,03 грн. та судових витрат в розмірі 3654,00 грн. в розмінні п.4 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII.

05.06.2018 року відкрито виконавче провадження № 56536703 про стягнення витрат виконавчого провадження на суму 145,30 грн з боржника ОСОБА_1 (а. с. 11, 61).

За змістом ст. 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно п. 2 розділу 6 Інструкція № 512/5 Витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Отже, зі змісту наведених правових норм вбачається, що передумовою стягнення витрат виконавчого провадження є винесення державним виконавцем відповідної постанови.

Таким чином, оскільки старшим державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану (ВП № 50499654) на підставі п.4 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, тому, суд вважає винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 56536703 про стягнення витрат виконавчого провадження на суму 145,30 грн. з боржника ОСОБА_1 правомірним.

Крім того, суд звертає увагу, про те, що ст. 19 Закону №1404-VII визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Право вибору пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Інші учасники виконавчого провадження мають право надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Боржник зобов'язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які на підставі закону звернулися з позовом в інтересах інших осіб (крім прокурора), беруть участь у виконавчому провадженні і користуються правами сторони виконавчого провадження, відкритого за їхньою заявою або за заявою іншої сторони в справі.

У виконавчому провадженні за виконавчим документом на підставі судового рішення у справі за позовом, поданим учасником господарського товариства в інтересах останнього, укладення мирової угоди, відмова від стягнення і повернення виконавчого документа можливі лише за письмовою згодою всіх осіб, які у відповідній справі діяли в інтересах господарського товариства.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Судом встановлено, що в матеріалах відсутні будь які відомості про добровільне виконання рішення суду позивачем, а також відсутні будь, які докази, які б вказували про протиправність прийняття відповідачем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу по ВП № 50499654 від 05.06.2018 року в адміністративному та судовому порядку не оскаржувалась.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_6 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач довів правомірність оскаржуваних рішень. При їх прийнятті суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Натомість доводи позивача, з огляду на вищевикладене, є безпідставними та не свідчать про обґрунтованість позову, а тому такий задоволенню, не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 129 Конституції України, ст. ст. 6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді П.Д. Дембіцький