Справа № 804/4540/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2018 року Справа № 804/4540/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Ількова В.В.
розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у м. Дніпро справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії, -
ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУПФУ в Дніпропетровській області, відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 з 16 травня 2018 року пенсії згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 16 травня 2018 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи та довічно здійснювати належні ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років щомісячно.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач звернувся до Павлоградського відділу обслуговування громадян ГУ Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Проте згідно з наданою відповідачем відповіддю від 22.05.2018 року № 274/3-22-12 ОСОБА_1 повідомлено про відмову у призначенні пенсії з посиланням на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213, а також зазначено про відсутність у позивача достатнього спеціального стажу для призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки на день звернення за призначенням пенсії стаж ОСОБА_1 за вислугою років склав 20 років 4 місяці, у тому числі на посадах прокурорів 20 років 4 місяці 18 днів. Позивач вважає дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні йому пенсії згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 16 травня 2018 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи протиправними та такими, що не відповідають Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» та іншому законодавству України.
Ухвалою суду від 21.06.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що діючі норми Закону України «Про прокуратуру» не регулюють питання проведення перерахунку пенсій прокурорам. Стверджує про відсутність законних підстав для проведення перерахунків з 01.10.2017 року.
Розглянувши подані документи й інші матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає про таке.
ОСОБА_3, 16.05.2018 року звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років згідно ч. 1 ст. 50-1 ЗУ "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, в розмірі 90% суми місячного (чинного) заробітку, як працівнику органів прокуратури.
До заяви позивачем долучено такі документи: довідка про заробітну плату №18-46ЗП від 03.05.2018 року про складові заробітної плати та додаток до довідки №18-46ЗП від 03.05.2018 року, що подається для призначення пенсії, виданою Генеральною прокуратурою України.
Стаж роботи ОСОБА_1 складає 20 років 4 місяці, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 20 років 4 місяці 18 днів, що позивачем не оспорюється.
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.05.2018 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 22.05.2018 року №274/3-22-12, повідомлено позивача про те, що призначити йому пенсію за вислугою років згідно ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 01.10.2001 року не має законних підстав.
Вказана відмова була обґрунтована тим, що ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців. Працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою ст. 86 вказаного Закону, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абз. 1 першим частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», після досягнення чоловіками 57 років, пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 % місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену ч. 1 ст. 28 цього Закону.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями відповідача, оформленим листом від 22.05.2018 року № 274/3-22-12 про відмову у призначенні згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 16 травня 2018 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи та довічно здійснювати належні ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років щомісячно, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає, що спірне рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивач має право на пенсію за вислугою років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Протиправна, на думку позивача, відмова у призначені пенсії за вислугою років є підставою для зобов'язання відповідача обчислити, призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».
Частиною ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 року ) передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Згідно ч.5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VІІІ визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.
З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії, тобто на 16.05.2018 року, стаж його роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, на підставі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ складає 20 роки 4 місяців, у тому числі на посадах прокурора 20 років 4 місяці 18 днів. Зазначене підтверджено документами (та їх копіями), які були надані відповідачу у додатках до звернення від 16.05.2018 р., копії яких містяться в матеріалах справи, а саме: трудовою книжкою БТ-ІІ № 3990971 від 14.01.1993 року (а.с. 35-41); довідкою Генеральної прокуратури України №18-46зп від 03.05.2018р. та додатком до неї (а.с. 42-44).
Вирішуючи питання про застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо ( рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій ).
У п.4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав «вступну правову позицію: - в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та тримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави.
Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.
Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом ст. 1,3,6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваних, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.
Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які змін у зв'язку із прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» не зазнали.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції Україниперебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 надано тлумачення, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 17 грудня 2013 року (справа № 21-445а13) та від 10 грудня 2013 року (справа № 21-348а13).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року, оскільки внесеними вказаним Законом, а також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року змінами, на які посилається відповідач, на порушення ст. 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.
Враховуючи, що позивач має необхідний стаж, та підпадає під дію ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року) для призначення пенсії за вислугу років у розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, суд доходить висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу такої пенсії, а відновлення порушених прав останнього можливе шляхом зобов'язання відповідача здійснити призначення позивачу пенсії за вислугою років з 16.05.2018 року з розрахунку 90 відсотків від середнього розміру щомісячної заробітної плати згідно довідки Генеральної прокуратури України про заробітну плату від 03.05.2018 року №18-46зп, без обмеження її максимального розміру, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ,з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 року №2663-ІІІ.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акту в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.
З вищенаведеного вбачається, що на момент звернення ОСОБА_1 до Павлоградського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, позивач мав право на пенсію за вислугу років, відповідно до вимог статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (чинну на день звернення із заявою про перерахунок пенсії) оскільки, позивач має необхідний стаж роботи в органах прокуратури 20 років 4 місяці 18 день.
За таких обставин, суд не бере до уваги посилання відповідача, як на підставу для відмови у призначення позивачу пенсії, на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оскільки позивач належним чином обґрунтував свої позовні вимоги, з урахуванням наведеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).
Відповідно до ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
На підставі викладеного, суд визнає неправомірними дії відповідача, скасовує рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років, зобов'язує відповідача зарахувати позивачу строк роботи на прокурорського слідчих посадах в органах прокуратури відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», що діяла на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії за призначенням пенсії.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.
На підставі вкладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру», ст. ст. 76, 90, 242-246 , 295 КАС України , суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 з 16 травня 2018 року пенсії згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 16 травня 2018 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи та довічно здійснювати належні ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років щомісячно.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Дніпропетровський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В Ільков