Справа № 826/14419/17
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/130
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 липня 2018 року № 826/14419/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

До Головного управління ДФС у м. Києві

Про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень

Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у м. Києві від 28.04.17 р. №№2, 2.

В судовому засіданні 14.05.18 р. оголошено ухвалу про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження згідно ч. 3 ст. 194 КАС України.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 12.12.01 р. (код НОМЕР_1), 01004, АДРЕСА_1; перебуває на обліку платника податків у ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, є платником єдиного податку згідно свідоцтва А №216546 від 01.01.12 р. (третя група 5% доходу).

04.03.14 р. за ФОП ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна - 1/2 частки групи нежитлових приміщень №№37, 39, 40 (в літ. А) - заклад громадського харчування, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 551 кв.м.

06.08.17 р. позивачем отримано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 28.04.17 р. №№2, 2, згідно яких позивачу на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України нараховано податкове зобов'язання з земельного податку за 2017 р. у розмірі 59 094, 28 грн. та 33 287, 99 грн.

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 - вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та просить їх скасувати з таких підстав.

Позивач зазначає про помилкове нарахування йому земельного податку як власнику об'єкту нерухомого майна, оскільки позивач не здійснює функцію управління та обслуговування багатоквартирного будинку АДРЕСА_2, тоді як вказану функцію здійснює КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва"; сплачує платежі за обслуговування будинку та прибудинкової території, але не є зареєстрованим власником земельної ділянки згідно даних земельного кадастру.

Також позивач зазначає, що він перебуває на спрощеній системі оподаткування, і згідно пп.4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України його звільнено від сплати земельного податку, крім земельного податку на земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 551 кв.м. використовується позивачем для здійснення господарської діяльності, тому не є предметом оподаткування земельним податком.

Доказами використання вказаного майна у господарській діяльності є договори оренди вказаного майна.

Відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначає, що як власник нерухомого майна позивач є платником земельного податку за використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 і земельний податок за 2017 р. йому розраховано згідно п. 5 додатку 3 Положення про плату за землю в м. Києві до рішення Київської міської ради від 23.06.11 р. №242/5629 - 1% нормативної грошової оцінки.

Також відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у справі №21-2352а15 (постанова від 24.11.15 р.), згідно якої з набуттям статусу суб'єкта господарювання особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

Надання в найм (оренду) нежитлового приміщення не означає, що автоматично разом з майном наймачу передається обов'язок сплати податку на землю, на якій воно розташоване.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом пп. 14.1.72, 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до пп. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У ст. 126 Земельного кодексу України зазначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

П. 286.5 ст. 286 цього Кодексу встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному ст. 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Крім того, п. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України визначає, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Ст. 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Законодавчо встановлений коефіцієнт індексації грошової оцінки землі тягне за собою автоматичну зміну розміру плати за землю. При цьому, визначена нормативно-грошова оцінка землі не змінюється, а лише індексується на відповідний коефіцієнт.

За таких обставин, розмір земельного податку з фізичних осіб, в будь-якому випадку повинен бути проіндексований згідно правил статей 271 та 289 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 291.3 ст. 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з п. 291.2 ст. 291 цього Кодексу спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

У п. 269.2 ст. 269 Податкового кодексу України передбачено, що особливості справляння земельного податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Згідно пп. 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати податків, встановлених у п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

В даному випадку ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку 3-ї групи, є власником нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці а адресою: АДРЕСА_2 і за загальним правилом є платником земельного податку за виключенням використання земельної ділянки для провадження господарської діяльності.

Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В даному випадку позивач зазначає, що належне йому на праві власності нерухоме майно - 1/2 частки групи нежитлових приміщень №№37, 39, 40 (в літ. А) - заклад громадського харчування, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 551 кв.м. - здається в оренду в частині площі 275, 5 кв.м за договором оренди з ФОП ОСОБА_2 від 08.02.17 р.; в іншій частині приміщення використовується для ведення господарської діяльності самим позивачем.

В той же час, суду не надано доказів, яким чином відповідачем після з'ясування наявності у позивача права власності на нерухоме майно встановлено використання чи невикористання його для здійснення господарської діяльності, тоді як відповідач посилається лише на факт перебування нерухомого майна у власності позивача.

Правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 24.11.15 р. у справі №21-2352а15, згідно якої правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку, - не може бути взята до уваги в даному випадку, оскільки у вказаній справі у особи виникло право власності на нерухоме майно та право користування відповідного розміру земельною ділянкою до набуття нею статусу фізичної особи-підприємця, і суд надавав оцінку саме цим обставинам.

В даному випадку право власності на нерухоме майно набуте після реєстрації позивача як суб'єкта підприємницької діяльності та перехід на спрощену систему оподаткування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено належним чином факт невикористання позивачем належного йому нерухомого майна для здійснення господарської діяльності, а також вжиття будь-яких заходів для з'ясування вказаних обставин, тоді як позивачем наголошується на використанні ним приміщення для здійснення господарської діяльності з наданням відповідних доказів.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

В даному випадку відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення на порушення принципу обґрунтованості, що є підставою для задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 257-262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 28.04.17 р. №№2, 2.

3. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 26.07.18 р.