Справа № 816/2123/17
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/2123/17

Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Гуцала М.І.

суддів: Мельнікової Л.В. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2018, суддя Довгопол М.В., (повний текст рішення складено 12.03.2018) по справі № 816/2123/17

за позовом Приватного підприємства "Білоцерківська агропромислова група"

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Білоцерківська агропромислова група" (надалі ПП БІАГР, позивач) звернулось до суду з вимогами до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.11.2017 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, НОМЕР_5 та № НОМЕР_6.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 позов було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_2 від 16.11.2017, № НОМЕР_4 від 16.11.2017 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 1 388 108 грн 54 коп., а також податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_3 від 16.11.2017 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 424 037 грн 42 коп.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_1 від 16.11.2017, № НОМЕР_5 від 16.11.2017, № НОМЕР_6 від 16.11.2017, № НОМЕР_4 від 16.11.2017 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 1 764 грн 46 коп., № НОМЕР_3 від 16.11.2017 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 4959 грн 06 коп. відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням у частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій стверджує про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняте нове про відмову у їх задоволенні. В обгрунтування своїх вимог посилається на висновки перевірки ПП БІАГР, оформленої актом від 31.10.2017 № 1414/16-31-14-01-10/13961362 /т. 1 а.с. 145 147/. Зокрема, акцентує увагу, що позивачем не в повній мірі відображено собівартість повернутої продукції у виробничому процесі (б.р. 23 Виробництво), на суму 10073465 грн, а тому порушено вимоги пп. г) п. 198.5. статті 198 Податкового кодексу України, оскільки не нараховано податкові зобовязання щодо товарів, які призначаються для використання або починають використовуватися операціях, що не є господарською діяльністю платника податків.

Представники відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. На підтвердження своєї позиції надали письмові пояснення, в яких стверджують про невідображення позивачем у повній мірі собівартості повернутої продукції (без амортизаційних відрахувань та витрат на виплату заробітної плати) у виробничому процесі підприємства на суму 10073465 грн., внаслідок чого не було збільшено вартість фактичної виробничої собівартості завершеної виробництвом готової продукції, що в подальшому при постачанні підлягає оподаткуванню. При цьому відповідач наголошує на тому, що різниця між виробничою собівартістю повернутої продукції та даними головної книги по рахунку 23 «Виробництво» в кореспонденції з рахунком 26 «Готова продукція» становить саме 10073465 грн., яка не відображена у бухгалтерському та податковому обліку підприємства. Стверджуючи про заниження податкових зобовязань внаслідок неврахування виробничої собівартості повернутої продукції, представник відповідача вказує на правомірність здійсненого донарахування податку на додану вартість у сумі 2014693,05 грн.

Представники позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили відмовити у їх задоволенні, надавши суду відповідні письмові пояснення. Згідно позиції, викладеної у поясненнях представників позивача, ПП БІАГР визнає факт невідображення у бухгалтерському та податковому обліку 10073465 грн. виробничої собівартості повернутої продукції через недолугість операційної аналітичної системи, яку використовувало підприємство. Разом з тим, вказується на фактичні обставини, які свідчать про дійсне використання повернутої продукції у виробництві нової, оскільки строк її придатності (а не реалізації) не минув.

Сам факт невідображення собівартості повернутої продукції не вплинув на розмір податкових зобовязань підприємства, оскільки реалізація виготовленої продукції відбувалася за значно вищими цінами. Так, наприклад, за результатами роботи у квітні місяці 2017 року в бухгалтерському обліку підприємства було відображено фактичну собівартість сиру плавленого «Янтар» 180 грн. (2.88 кг.) у сумі 77,27 грн. без врахування використання при його виготовленні собівартості повернутої продукції у якості сировини. При цьому у бухгалтерському обліку було відображено націнку у 35%, оскільки реалізація відбувалася за ціною 104,17 грн. Якби ж було враховану таку собівартість повернутої продукції, то собівартість виробництва сиру «Янтар» 180 гр. (2.88 кг.) у квітні 2017 року склала б 79,59 грн. Тобто, з врахуванням реалізації за ціною 104,17 грн. націнка зменшується до 31%, що впливає лише на податок на прибуток, який фактично підприємство переплатило на 4%

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані під час слухання та наявні в матеріалах справи докази, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, діючи в межах заявлених податковим органом вимог щодо скасування судового рішення щодо колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої позивачем апеляційної скарги з огляду на наступне.

В ході судового розгляду було встановлено, що за наслідками проведеної посадовими особами Головного управління ДФС у Полтавській області документальної планової виїзної перевірки ПП БІАГР з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2017, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.06.2017 було складено акт від 31.10.2017 № 1414/16-31-14-01-10/13961362 (т. 1 а.с. 38-106).

Згідно висновків акту перевірки ПП БІАГР було порушено:

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.6-7 П(с)БО 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 в частині заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну на суму 94599 грн, в т.ч. за 2015 рік в сумі 94599 грн;

- п.п. 198.1, 198.2, 198.5, 198.6 ст. 198, п.189.1 ст. 189, п.п. 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині: заниження сплати податку на додану вартість до бюджету на загальну суму 343197 грн, у тому числі за листопад 2016 року - 343197 грн; завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість з податку на додану вартість, що підлягала бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на загальну суму 287356 грн, у тому числі за лютий 2015 - 40341 грн, квітень 2015 року - 53930 грн, травень 2015 року - 193085 грн; завищення від'ємного значення з ПДВ на загальну суму 1389873 грн, у тому числі за червень 2017 року - 1389873 грн ;

- пп.164.2.11 п.164.2 ст.164, абз. е пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.164.5 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп.170.9.1 п.170.9 ст.170, пп. "а" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань повноти обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на загальну суму 8281,79 грн, у тому числі: за лютий 2015 року - 199,67грн, березень 2015 - 102,48 грн, квітень -284 грн, липень 2015 року - 231,78грн, серпень 2015 року - 344,69 грн, вересень 2015 року - 15,88 грн, жовтень 2015 оку - 5,29 грн, грудень 2015 року - 76,17 грн, січень 2016 року - 606,62 грн, червень 2016 року - 6,59 грн, липень 2016 року - 8,34 грн, серпень 2016 року - 43,35 грн, вересень 2016 року - 420,57 грн, жовтень 2016 року - 283,64 грн, листопад 2016 року - 404,49 грн, грудень 2016 року - 3530,86 грн, січень 2017 року - 190,36 грн, лютий 2017 року - 69,15 грн, березень 2017 року - 1138,51 грн, травень 2017 року - 263,40 грн, червень 2017 року - 55,95 грн;

- пп. 129.1.3, п. 129.1 ст.129, пп.129.3.1 п.129.3 ст.129 Податкового кодексу України, в результаті чого нарахована пеня по податку на доходи фізичних осіб;

- пп.164.2.11 п.164.2 ст.164, абз. е пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.164.5 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп.170.9.1 п.170.9 ст.170, пп. "а" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань правильності утримання та своєчасності перерахування військового збору до бюджету у сумі 586,91 грн, у тому числі: за лютий 20115 року - 16,97 грн, березень 2015 року - 8,70 грн, квітень - 24,15 грн, липень 2015 року - 19,70 грн, серпень 2015 року - 29,30 грн, вересень 2015 року - 1,35 грн, жовтень 2015 року - 0,45 грн, грудень 2015 року - 6,47 грн, січень 2016 року - 41,45 грн, червень 2016 року - 0,45 грн, липень 2016 року - 0,57 грн, серпень 2016 року - 2,96 грн, вересень 2016 року - 28,74 грн, жовтень 2016 року - 19,37 грн, листопад 2016 року - 27,64 грн, грудень 2016 року - 241,28 грн, січень 2017 року - 13,01 грн, лютий 2017 року - 4,73 грн, березень 2017 року - 77,80 грн, травень 2017 року - 18 грн, червень 2017 року - 3,82 грн;

- пп. 129.1.3, п. 129.1 ст.129, пп.129.3.1 п.129.3 ст.129 Податкового кодексу України N2755-VI від 2 грудня 2010 року, в результаті чого нарахована пеня по військовому збору.

За результатами розгляду заперечень на акт перевірки Головним управлінням ДФС у Полтавській області прийнято рішення про відмову у їх задоволенні (лист від 15.11.2017 № 19143/10/16-31-14-01-10, т.1 а.с. 133 139).

На підставі акту від 31.10.2017 року № 1414/16-31-14-01-10/13961362 Головним управлінням ДФС у Полтавській області були винесені податкові повідомлення-рішення від 16.11.2017 року:

- № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 94599 грн (т. 1 а.с. 114);

- № НОМЕР_2, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 287356 грн, визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 287 356 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 71839 грн (т.1 а.с.112);

- № НОМЕР_3, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 428996,48 грн, у тому числі за податковими зобовязаннями - 343197,18 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 85799,30 грн (т. 1 а.с. 110);

- № НОМЕР_4, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1389873 грн (т. 1 а.с. 108);

- № НОМЕР_5, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у розмірі 15360,07 грн, у тому числі за податковим зобовязанням - 8281,79 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 6085,89 грн, та пені - 992,39 грн (т.1 а.с.116);

- № НОМЕР_6, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб (військового збору), пені у розмірі 1090,77 грн, у тому числі за податковим зобовязанням - 586,91 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 429,52 грн, та пені - 74,34 грн (т.1 а.с.117).

Зважаючи на здійснення апеляційного перегляду в межах заявлених відповідачем вимог щодо скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів надає оцінку висновкам суду першої інстанції лише щодо протиправності прийнятих податковим органом податкових повідомлень-рішень від 16.11.2017: № НОМЕР_2, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 287356 грн, визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 287 356 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 71839 грн; № НОМЕР_3, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 428996,48 грн, у тому числі за податковими зобовязаннями - 343197,18 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 85799,30 грн; № НОМЕР_4, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1389873 грн.

В якості підстави для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень відповідач зазначає висновки акту перевірки про заниження ПП БІАГР податкових зобовязань за період з 01.01.2015 по 30.06.2017 на суму 2 014 693,05 грн.

Крім того, що стосується податкових повідомлень-рішень від 16.11.2017 року № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4, податковий орган вказує про завищення ПП БІАГР податкового кредиту за період з 01.01.2015 по 30.06.2017 на суму 5731,71 грн, на підтвердження чого надано розрахунок (т. 10 а.с. 144). Зважаючи на підтвердження такого факту завищення податкового кредиту, що визнавалося самим позивачем (т. 9 а.с. 85 93), суд першої інстанції вважав такі порушення податкового законодавства доведеними, а тому у задоволенні позовних вимог щодо скасування у цій частині прийнятих податкових повідомлень-рішень від 16.11.2017 року № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 відмовив. Відповідно апеляційний перегляд справи у такій частині висновків суду першої інстанції не здійснюється, з огляду на межі поданої відповідачем апеляційної скарги щодо задоволеної частини позовних вимог.

Згідно висновку акту перевірки ПП БІАГР було допущено заниження податкових зобовязань за період з 01.01.2015 по 30.06.2017 на суму 2 014 693,05 грн, з огляду на вимоги п.п. г) п. 198.5. статті 198 Податкового кодексу України, оскільки не були нараховані податкові зобовязання з податку на додану вартість на вартість повернутих від покупців товарів (кисломолочних та плавлених сирів, сиркових мас, масла солодко вершкового та ін.).

В якості підтвердження такого порушення податкового законодавства відповідач зазначає дані головної книги ПП БІАГР за 2015 рік - 1 півріччя 2017 року, Звіту по внутрішньому переміщенню між складами, продукція, що була повернута покупцями та в подальшому направлена на переробку (доробку), відображена за дебетом рахунку 23 Виробництво та кредитом рахунку 26 "Готова продукція" в загальній сумі 388859,53 грн. та в кількості 204753,65 кг. Проте в наданих до перевірки накладних на повернення товарів від покупців, розрахунках коригування до податкових накладних, Звітів про обіг товарів (зведений по товару і магазину) за період з 01.01.2015 по 30.06.2017 сума повернення товарів становить 13371088,62 грн (без ПДВ), кількість повернутого товару 204504,617 кг. Тобто, виробнича собівартість повернутих товарів (без врахування амортизаційних відрахувань, заробітної плати та відрахувань) становить 10462327,74 грн, яку не в повній мірі було включено до вартості готової продукції, операції з постачання якої підлягають оподаткуванню (бух. рахунок 23 Виробництво). Зокрема, до собівартості виготовленої продукції не було включено виробничу собівартість повернутої продукції на суму 10 073 465 грн, що, на думку податкового органу, є доказом невикористання такого товару позивачем у господарській діяльності. Відповідно на суму таких втрат нараховуються податкові зобовязання з ПДВ на такі товари, згідно п. 189.1. статті 189 Податкового кодексу України.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи, колегія суддів виходить з діючого на час спірних правовідносин податкового законодавства, яке врегульовує питання своєчасності та повноти нарахування податку на додану вартість, в тому числі у випадках використання повернутого товару у господарській діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 14.1.178. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Пунктом 198.3. статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.5. статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Згідно із пунктом 189.1. статті 189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Таким чином, донарахування податкових зобов'язань у випадку повернення товарів можливе лише у випадку, коли такі товари призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Разом з тим, податковий орган не навів жодних доказів того, що повернуті 204504,617 кг. товару не були використані у господарській діяльності позивача, зокрема, при виготовлені нового товару. У своїх висновках контролюючий орган спирається лише на дані головних книг, звіту по внутрішньому переміщенню між складами факт направлення ПП БІАГР на переробку (доробку) продукції.

За приписами частини 1, 3 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги не лише розрахунки коригування до податкових накладних, накладних на повернення товарів від покупців, реєстри накладних на повернення (т. 3 а.с. 92 251, т. 4 а.с. 1 250, т. 5 а.с. 1 175), реєстри розрахунків коригування до податкових накладних (т. 5 а.с. 177 250, т. 6 а.с. 1 150), згідно яких загальна кількість повернутого товару складала близько 204504 кг, але й звіти про внутрішнє переміщення ТМЦ, рапортів руху готової продукції по складу (т. 2 а.с. 182 237), звіти по рецептурам цеху плавлених сирів з урахуванням бухгалтерських рахунків (т. 2 а.с. 238 252), згідно яких на промпереробку підприємством направлено теж не менше 204504,617 кг.

Факт використання повернутої покупцями ПП БІАГР продукції у промисловій переробці за період з 01.01.2015 по 30.06.2017 підтверджується висновками звіту аудиторської фірми ОСОБА_1 плюс облік від 09.01.2018 (т. 2 а.с. 170 176), схемою повернення продукції та внутрішнього переміщення для подальшої промислової переробки в готову продукцію із підтверджуючими документами (т. 10 а.с. 115 135).

Жодних доказів ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій відповідачем на підтвердження утилізації (знищення) повернутої продукції, наявності її на складі надано не було. Навпаки, акти інвентаризації товарно-матеріальних цінностей по складу готової продукції ПП БІАГР на 01.01.2015, 01.01.2016, 01.01.2017 свідчать про відсутність надлишків або нестач (т. 9 а.с. 125 129).

За таких обставин ствердження податкового органу про невикористання позивачем у власній господарській діяльності 204504,617 кг. повернутої продукції, з огляду лише на дані бухгалтерського обліку головних книг підприєства, є необгрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сам факт повернення позивачу продукції, отримання позивачем такої продукції, її оприбуткування та внутрішнє переміщення для подальшого виробництва по суті не заперечується самим відповідачем. Здійснені господарські операції з повернення товару відображені позивачем у відповідності до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобовязань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Наказом міністерства фінансів України № 291 від 30.11.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за № 893/4186, без порушень кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку.

Інші ствердження відповідача про подальше невикористання повернутого товару через його непридатність є виключно його припущеннями, оскільки не підтверджено жодним належним доказом, в тому числі щодо неможливості використання товару лише через сплив терміну реалізації, а не його придатності. Фактів списання непридатних до використання повернутих товарів, які б слугували підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, не було виявлено ні під час перевірки податковим органом, ні під час аудиторської перевірки, ні під час судового розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування виробничої собівартості повернутої продукції. Такі ствердження податкового органу є фактично визнанням використання позивачем повернутого товару у виробничій діяльності з виготовлення нового товару, що само по собі спростовує порушення позивачем п.п. г) п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.

Крім того, колегія суддів такі доводи апеляційної скарги вважає необгрунтованими, оскільки, згідно вимог п.п. а) 185.1. ст. 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, а не формування їх виробничої собівартості.

Врахування такого параметру при оподаткуванні має відбуватися згідно вимог п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України, яким визначено базу оподаткування операцій з постачання товарів/послуг виходячи з їх договірної вартості, яка не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, а база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін. При цьому до складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

В той же час, контролюючим органом жодним чином не було підтверджено, що неврахування позивачем вартості повернутої продукції, яка використовувалася при виготовленні нової готової продукції, зумовило визначення собівартості такої продукції у розмірі, який перевищував договірну вартість її реалізації. Також, відповідач не наводив жодних міркувань щодо впливу неврахованої позивачем собівартості повернутої продукції на реалізацію нової продукції позивачем за цінами нижче звичайних чи нижче їх фактичної собівартості.

В свою чергу, на вимогу суду апеляційної інстанції, позивач надав свої розрахунки з документальним підтвердженням того, що врахування виробничої собівартості повернутої продукції зумовило б лише зменшення націнки на її реалізацію з 35% до 31%, що вплинуло виключно на визнання розміру податку на прибуток, який був переплачений на 4%. В той же час податкові зобовязання з податку на додану вартість є незмінними, оскільки визначалися зі всієї вартості реалізованої продукції, в тому числі з врахуванням використання повернутого товару, сума якої значно вище від фактичної собівартості такої продукції.

Отже, встановлене контролюючим органом за результатами перевірки заниження позивачем виробничої собівартості готової продукції у звязку з невідображеним у головній книзі за 2015 І півріччя 2017 рр. списання у виробництво повернутої продукції не вплинуло на обєкт оподаткування податком на додану вартість за спірний період, оскільки не призвело та не могло призвести до заниження позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість доводів відповідача щодо порушення ПП БІАГР приписів п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають фактичним обставинам справи.

Відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, відповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, з огляду на приписи 316 КАС України, зумовлює відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги про скасування судового рішення в частині задоволення позовних вимог.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду справи, вимоги ст. 139 КАС України, підстави для здійснення нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 , 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 по справі № 816/2123/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_1
Повний текст постанови складено 26.07.2018.