Справа № 826/1641/17
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 липня 2018 року № 826/1641/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., при секретарі судового засідання Кириллові М.С.розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Деснянському районні ГУ ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
за участі:

позивача - не прибув,

представник відповідача - не прибув,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районні ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем земельний податок з фізичних осіб було нараховано з порушенням законодавчо визначених строків, а також було порушено строки надіслання податкових повідомлень - рішень від 187.08.2016 № 4917-1305 та №4918-1305.

Позивач через канцелярію суду подав заяву щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав письмові заперечення, які обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 13.12.2012 зареєстрованого в реєстрі за № 3785 позивачу належать на праві власності нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 146,8 кв.м, які складають 8/100 частин від нежилого будинку загальною площею 1936,3 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Курчатова Академіка, 23а в групі громадських виробничих приміщень №10, у зв'язку з чим та огляду на дані наявні в ПК «Кадастр» надані Департаментом земельних ресурсів КМДА позивачу на підставі пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України було визначено грошове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб. Представник відповідача у судове засідання не прибув.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 13.12.2012 зареєстрованого в реєстрі за № 3785 ОСОБА_1 на праві приватної власності належать нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 146,8 кв.м. в літері А, які складають 8/100 частин від нежилого будинку загальною площею 1936,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 в групі громадських, виробничих приміщень №10.

18.08.2016 Державною податковою інспекцією у Деснянському районні ГУ ДФС у м. Києві згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України винесено податкові повідомлення - рішення, якими визначено суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб № 4918-1305 за період 01.09.2013 - 31.12.2015 у розмірі 48230,40 грн. та № 4917-1305 за 2016 рік у розмірі 91127,87 грн.

За результатами адміністративного оскарження рішенням Державної фіскальної служби України від 07.12.2016 № 13107/К/99-99-11-02-01-14 податкові повідомлення - рішення від 18.08.2016 №4918-1305 та №4917-1305 залишені без змін, а скарга без задоволення.

Позивач не погоджуючись з податковими повідомлення - рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси за захистом яких позивач звернувся до суду були частково порушені з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку (за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно з підпунктами 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з пунктом 287.8 статті 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статті 58 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

У підпункті 14.1.72 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України закріплено, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).

Згідно з пунктом 14.173 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Питання щодо нарахування плати за землю фізичними особами було предметом розгляду Верховним Судом України, який у постанові від 07.07.2015 у справі № 826/12388/13-а висловив правову позицію, відповідно до якої власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

При цьому, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІ Податкового кодексу України та підставою для нарахування земельного податку є дані Державного земельного кадастру.

Таким чином, у даному випадку, податковий орган мав оцінити комплекс обставин, передбачених статтею 271 Податкового кодексу України, зокрема, з'ясовувати на підстав даних Державного земельного кадастру площу, цільове призначення, оцінку земельної ділянки, встановити чи зареєстровано право власності на приміщення, що знаходяться на земельний ділянці, чи є підстави для врахування пропорційної частки прибудинкової території тощо.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 13.12.2012 зареєстрованого в реєстрі за № 3785 позивачу на праві приватної власності належать нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 146,8 кв.м. в літері А, які складають 8/100 частин від нежилого будинку загальною площею 1936,3 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Курчатова Академіка, будинок 23А в групі громадських, виробничих приміщень №10.

Отже, оскільки позивач є власником нежитлового приміщення, за земельну ділянку під яким відповідач нарахував земельний податок, обов'язок зі сплати земельного податку у позивача виник з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В наданих суду запереченнях відповідач зазначає про те, що при здійснення розрахнку з земельного податку з фізичних осіб та прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень ним було використано дані ПК «Кадастр» надані Департаментом земельних ресурсів КМДА, водночас відповідних даних відповідачем суду надано не було.

Доказів на підтвердження факту отримання та використання при розрахунку податкового зобов'язання з земельного податку даних Державного земельного кадастру відповідачем суду надано не було, як і не було зазначено про наявність відповідного факту.

З аналізу розрахунків до податкових повідомлень - рішень від 18.08.2016 № 4918-1305 та № 4917-1305 судом встановлено, що відповідачем при розрахунку земельного податку було застосовано ставку земельного податку у розмірі 3%, тобто максимальний розмір ставки податку, який передбачений статтею 274 Податкового кодексу України, відповідно до якої ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки.

При цьому, в розрахунку відповідачем зазначено про те, що ставка податку визначена відповідно до Положення про плату за землю в місті Києві, затвердженому рішенням Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629, але не зазначено до якої категорії земель відноситься земельна ділянка за адресою м. Київ, вул. Курчатова, 23а.

В наданих суду запереченнях відповідачем обґрунтування щодо правомірності застосування ставки земельного податку у розмірі 3% також наведено не було.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що відповідно до пункту 286.5 статті 286.5 Податкового кодексу України саме відповідач наділений повноваженнями здійснити нарахування суми земельного податку з фізичних осіб та враховуючи положення пункту 286.1 статті 286 Податкового кодекс України, він повинен був використовувати дані державного земельного кадастру, натомість відповідачем здійснено таке нарахування виходячи з даних, отриманих з неналежних джерел, суд дійшов висновку про те, що відповідачем невірно розраховану суму податкового зобов'язання, яке було визначено оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Аналогічна позиція викладена постанові Верховного Суду від 12.06.2018 № №К/9901/3401/17 (адміністративна справа №826/13291/16).

При цьому, суд звертає увагу на те, що він не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, вирішувати питання, які належать до його компетенції, усувати необґрунтованість оскаржуваного рішення в ході судового розгляду. Оскаржуване рішення не може ґрунтуватися на доказах, які отримані пізніше, ніж прийняте оскаржуване рішення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 №К/9901/1450/17 ( справа №826/15139/16).

Крім того, враховуючи те, що податковим повідомленням - рішення від 18.08.2016 № 4918-1305 визначено суму земельного податку з фізичних осіб за період 01.09.2013 - 31.12.2015 та податковим повідомленням - рішення від 18.08.2016 № 4917-1305 суму земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік, у той час, як відповідно до положень пункту 286.2 статті 286 та пункту 287.2 статті 287 Податкового кодексу України нарахування сум земельного податку з фізичних осіб мало бути здійснене до 1 травня та податкове повідомлення- - рішення надіслане до 1 липня поточного року, суд дійшов висновку про те, що вказані податкові повідомлення - рішення прийняті з порушенням вказаних норм Податкового кодексу.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про наявні підстав для визнання податкових повідомлень - рішень від 18.08.2016 № 4918-1305 та № 4917-1305 протиправними та їх скасування.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (02094, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Державної податкової інспекції у Деснянському районні ГУ ДФС у м. Києві (02217, м. Київ, вул. Закревського, 41, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районні ГУ ДФС у м. Києві від 18.08.2016 №4918-1305 та №4917-1305.

3. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Деснянському районні ГУ ДФС у м. Києві (02217, м. Київ, вул. Закревського, 41, ) на користь ОСОБА_1 (02094, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1393,18 грн. (одна тисяча триста дев'яносто три грн. 18 коп.).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов