Справа № 803/906/18
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2018-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року ОСОБА_1Справа № 803/906/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шевчику Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі ОСОБА_1 ОУПФ) про визнання протиправним та скасування рішення від 01.11.2017 року №41/2 про припинення виплати пенсії та зобовязання поновити виплату пенсії з моменту припинення, з 01.11.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є особою яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи.

23.01.2018 року позивач отримала лист з Луцького ОУПФУ від 18.01.2018 року №953/02-15, в якому було вказано, що їй припиняється виплата пенсії згідно рішення про припинення виплати № 41/2 від 01.11.2017 року оскільки при повторному вивченні права на пенсію за віком з посиланням на ч. 2 ст. 55 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було встановлено, що пенсію їй призначили неправомірно.

З вимог вищевказаного рішення вбачається, що їй було припинено виплату пенсії з 01.11.2017 року. Крім того даним рішенням стверджується, що виникла переплата пенсії за період з 17.06.2017 року по 31.10.2017 року в сумі 12 257,88 грн.

Позивач вважає таке рішення протиправним і просить його скасувати та зобов`язати ОСОБА_1 ОУПФ поновити виплату пенсії.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є особою яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням громадянина (громадянки) який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обовязкового) та гарантованого добровільного відселення, категорії 3, серія Б № 001401 видане 29.01.1993 року Волинською облдержадміністрацією.

З 17.06. 2017 року їй призначена відповідачем пенсія.

23.01.2018 року вона отримала лист з Луцького ОУПФУ від 18.01.2018 року №953/02-15, в якому було вказано, що їй припиняється виплата пенсії згідно рішення про припинення виплати №41/2 від 01.11.2017 року оскільки при повторному вивченні права на пенсію за віком з посиланням на ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було встановлено, що пенсію їй призначили неправомірно.

З вимог вказаного рішення їй припинено виплату пенсії з 01.11.2017 року. Крім того даним рішенням стверджується, що виникла переплата пенсії за період з 17.06.2017 року по 31.10.2017 року в сумі 12 257,88 грн.

Як вбачається з вищевказаного рішення підставою припинення виплати пенсії з 01.11.2017 року було повторне вивчення поданих документів, та встановлено, що в довідці від 01.08.2017 року №67, виданій Центральною районною лікарнею в смт. Крисятичі Поліського району Київської області, про роботу в Поліській районній лікарні з 11.08.1988 року по 23.09.1990 рік, відсутня інформація про приналежність території, на якій знаходиться дана лікарня до території радіоактивного забруднення.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженою Постановою KM УССР №106 від 23.07.1991 року, смт. Поліське відноситься до зони безумовного (обовязкового) відселення, а смт. Крисятичі Поліського району - не відноситься до території радіоактивного забруднення.

Згідно частини першої ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» їй запропоновано переплачену суму пенсії добровільно повернути на рахунок Пенсійного фонду.

У зв`язку з цим ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

Як встановлено судом ОСОБА_2 працювала в Поліській районній лікарні, що стверджується відповідними записами в трудовій книжці:

записом №5 від 11.08.1988 року зарахована на посаду участковго лікаря - педіатра поліклініки в порядку переводу з Екибастузького медучилища, приказ № 217 від 10.08.1988 року;

записом №6 від 23.09.1990 року - звільнена в звязку з переселенням в другу місцевість з території радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС згідно ОСОБА_5 Міністрів Української PCP №333 від 30.12.1989 року, наказ №181 від 10.09.1990 року.

Як вбачається з копії довідки №97 від 28.12.1992 року, виданої Держадміністрацією Київської області, ОСОБА_2 постійно проживала на території зони безумовного /обовязкового/ та гарантованого добровільного відселення на день аварії або на 1 січня 1993 року проживала у зоні безумовного /обовязкового/ відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років у смт. Поліське Київської області та відселена або самостійно переселилася з цієї території.

Довідка є підставою для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, віднесеного до категорії 3, відповідно до ст. 14 /п.3/ Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і дає право на користування пільгами, передбаченими цим Законом.

На підставі вказаної довідки їй 29.01.1993 року видано посвідчення громадянина (громадянки) який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обовязкового) та гарантованого добровільного відселення, категорія 3, ОСОБА_6 Б №001401 видане 29.01.1993 року Волинською облдержадміністрацією

З листа департаменту охорони здоровя Київської обласної держаної адміністрації від 17.04.2018 року №26-36-04/1731 вбачається, що ОСОБА_2 було прийнято на роботу в Поліську районну лікарню на посаду дільничного лікаря педіатра поліклініки з 11.08.1988 року (наказ №127 від 10.08.1998 року), а звільнена з 24.09.1990 року (наказ №181 від 10.09.1990 року).

Також зазначено, що Поліська районна лікарня була переведена із смт. Поліське в смт. Крисятичі в травні 1999 року з відселенням смт. Поліське.

З довідки Поліської районної ради Київської області від 13.04.2018 року №0407/1 вбачається, що смт. Поліське відноситься до зони безумовного (обовязкового) відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім того, з оглянутого в судовому засіданні військового квитка ОСОБА_2 серії ГЕ №005520, копія якого приєднана до матеріалів позову, графою 19 (прийом на військовий облік та зняття з обліку) теж підтверджується період знаходження на обліку та проживання, зазначений позивачем.

Отже, вказаними доказами підтверджується, що ОСОБА_2 постійно працювала на посаді педіатра Поліської районної лікарні з 11.08.1988 року по 23.09 1990 року, ніколи не перебувала та не проживала в смт. Крисятичі як це зазначається в рішенні про припинення виплати пенсії від 01.11.2017 року № 41/2.

Згідно ОСОБА_5 Міністрів УРСР від 30.12.1989 року смт. Поліське Київської області належить до населених пунктів що підлягають переселенню, так як знаходяться в зоні радіаційного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Верховний Суд України у постановах від 21.11.2006 року, 04.09.2015 року (справи № 21-1048во06, № 690/23/15-а) висловлював правовий висновок щодо застосування положень статті 55 Закону. Зокрема, вказав, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, на запит представника позивача до Департаменту соціальної політики ОСОБА_1 міської ради про підтвердження документа, на підставі якого позивачу видавалось посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС, вищезазначеним органом надана копія довідки Київської обласної державної адміністрації від 28.12.1992 року з зазначенням, що ОСОБА_2 постійно проживала на території зони безумовного (обовязкового) та гарантованого добровільного відселення і на 01.01.1993 року проживала не менше двох років.

Отже, надані позивачем документи підтверджують її право на зменшення пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону, оскільки надання їй статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи з урахуванням наданих документів вказує на те, що позивач постійно проживала на території зони безумовного /обовязкового/ та гарантованого добровільного відселення на день аварії або на 1 січня 1993 року проживала у зоні безумовного /обовязкового/ відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

За таких обставин рішення Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області №41/2 від 01.11.2017 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не довів правомірності своїх дій щодо прийняття рішення про припинення виплати пенсії з 01.11.2017 року, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відтак, з наведених вище підстав позовні вимоги слід задовольнити, визнати протиправним та скасувати рішення від 01.11.2017 року №41/2 про припинення виплати пенсії та зобовязати поновити виплату пенсії з моменту припинення, з 01.11.2017 року.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн., сплачений відповідно до квитанції №0.0..1 від 16.05.2018 року.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області від 01.11.2017 року №41/2 про припинення виплати пенсії.

Зобовязати ОСОБА_1 обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області поновити виплату пенсії ОСОБА_2 з моменту припинення, з 01.11.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_2 (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Воїнів Інтернаціоналістів, будинок 7/83, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Відповідач ОСОБА_1 обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області (43005, Волинська область, місто Луцьк, проспект Грушевського, 1, ).

ОСОБА_6 Костюкевич

Повне рішення суду складено 25.07.2018 року.