Справа № 826/6994/17
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2018-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 липня 2018 року № 826/6994/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., при секретарі судового засідання Кириллові Н.С. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкового повідомлення рішення від 29.06.2016 №3869-13, податкової вимоги від 26.12.2016 №21602 та рішення від 06.03.2017 №1657/В/26-56-17-27,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення рішення від 29.06.2016 №3869-13, податкової вимоги від 26.12.2016 №21602 та рішення від 06.03.2017 №1657/В/26-56-17-27.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вартість належного йому автомобіль марки Toyota модель Land Cruiser 200, д.н.з. НОМЕР_1 не перевищує 750 розмірі мінімальної заробітної плати, а отже він не підпадає під оподаткування транспортним податком. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав письмові заперечення, які обґрунтовує тим, що оскільки, у власності позивача перебуває транспортний засіб з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість якого становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01.01.2016, у відповідності до норм чинного законодавства було прийнято податкове повідомлення - рішення №3869-13 від 29.06.2016.

Також, відповідач посилався на те, що згідно з інформацією, наданою листом ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві від 26.04.2017 №1790/8/26-56-13-05-41, підставою для формування податкової вимоги від 26.12.2016 №21602-17 був податковий борг по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн., що обліковувався у картці особового рахунку станом на 28.10.2016 та земельному податку з фізичних осіб у розмірі 337,24 грн., що обліковувався у картці особового рахунку станом на 28.10.2015. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні. Під час судового розгляду справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Toyota модель Land Cruiser 200, д.н.з. НОМЕР_1, 2012 року випуску.

29.06.2016 Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпунктом 267.6 статті 267 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення - рішення №3869-13, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок » за 2016 рік у розмірі 25 000,00 грн.

26.12.2016 Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено податкову вимогу № 21602-17, якою ОСОБА_1 повідомлення про те, що станом на 25.12.2016 сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 25 337,24 грн., у тому числі з земельного податку з фізичних осіб - 337,24 грн. та з транспортного податку з фізичних осіб 25 000,00 грн.

06.03.2017 Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення про опис майна у податкову заставу № 1657/В/26-56-17-27, яким відповідно до статті 89 Податкового кодексу України вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків ОСОБА_1.

Позивач не погоджуючись з податковим повідомленням - рішенням №3869-13 від 29.06.2016, податковою вимогою від 26.12.2016 № 21602-17 та рішенням про опис майна у податкову заставу від 06.03.2017 № 1657/В/26-56-17-27 звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси за захистом яких позивач звернувся до суду були порушені з огляду на наступне.

Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» з 01.01.2015 введено в дію статтю 267 Податкового кодексу України «Транспортний податок» та Законом України № 909-VIII від 24.12.2015 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", який набрав чинності 01.01.2016 викладено в новій редакції підпункт 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України та пункт 267.6 статті 267 Податкового кодексу України доповнено підпунктами 267.6.7 - 267.6.10.

Відповідно до пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції чинній до 01.01.2016 ), встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно з підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції чинній з 01.01.2016) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з приписами підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Відповідно до статей 10 та 265 Податкового кодексу України транспортний податок є місцевим податком

Пунктом 4.4 статті 4 Податкового кодексу України встановлено, що установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Згідно з пунктом 8.3 статті 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України встановлено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Рішенням Київської міської ради №58/923 від 28.01.2015 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629» внесені зміни до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 а саме, встановлений в м. Києві новий податок на майно - транспортний податок, та затверджено положення про транспортний податок та рішенням Київської міської ради № 103/103 від 11.02.2016 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року N 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку" внесення змін до додатка 2 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року N 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" (в редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року N 58/923)" та викладено пункт 2.1 розділу 2 викласти в такій редакції: "2.1. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті", а також доповнено розділу 6 новими пунктами 6.7 - 6.10.

Зазначені норми Податкового кодексу України, крім підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, який з 01.01.2016 викладено в новій редакції в частині визначення критеріїв яким має відповідати об'єкт оподаткування, а саме, замість вимоги щодо об'єму циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. викладено вимогу щодо розміру середньоринкової вартості понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, введені в дію з 01.01.2015.

Аналогічні зміни рішенням Київської міської ради № 103/103 від 11.02.2016 було внесено до додатка 2 до рішення Київської міської ради 242/5629 від 23.06.2011 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві", в редакції рішення Київської міської ради № 58/823 від 28.01.2015, яким було встановлено в м. Києві новий податок на майно - транспортний податок.

Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності - згідно якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року

Статтею 5 Податкового кодексу України визначено порядок співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, а саме: для регулювання відносин у сфері справляння податків і зборів, застосовуються поняття, правила та положення, які встановлено Податковим кодексом України.

Відповідно до частини третьої статті 27 Бюджетного кодексу України, закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що оскільки «Транспортний податок» введено в дію Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» який набрав чинності з 01.01.2015 та введено в дію в місті Києві рішенням №58/923 від 28.01.2015 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629», у той час, як Законом України № 909-VIII від 24.12.2015 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" та рішенням Київської міської ради № 103/103 від 11.02.2016 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року N 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку" лише конкретизовано один з критеріїв визначення об'єктів оподаткування, суд дійшов висновку про наявність у відповідача правових підстав для застосування у 2016 році положень вказаних нормативно правових актів.

18.02.2016 Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України видано постанову № 66 від 18.02.2016, якою затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів.

Пунктом 1 зазначеної Методики встановлено, що ця Методика встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Відповідно до пункту 2 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18.02.2016 середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. N 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., N 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Згідно з пунктом 12 вказаної Методики коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів. У разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.

Пунктом 13 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18.02.2016 встановлено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Таким чином, з урахування положень Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18.02.2016 та інформації з веб-сайту Мінекономрозвитку щодо розрахунку середньоринкової вартості транспортних засобів (легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів) для цілей оподаткування та судом встановлено, що середньоринкова вартість авто визначається виходячи з типу, марки, моделі, року випуску та пробігу автомобіля. При цьому зазначені критерії для визначення середньо ринкової вартості є обов'язковими, відсутність будь-якої інформації по вказаним критеріям унеможливлює визначення середньоринокової вартості автомобіля.

Факт того, що відповідачем дії щодо встановлення інформації щодо пробігу авто належного позивачу не вчинялись та відповідна інформація встановлена не була сторонами не заперечується.

З огляду на зазначене відповідачем при вирішення питання щодо належності транспортного засобу, який перебуває у власності позивача до об'єктів оподаткування відповідно до статті 267 Податкового кодексу України було здійснено розрахунок середньоринкової вартості відповідного транспортного засобу не у відповідності до вимог чинного законодавства.

Крім того позивачем надано суду звіт про оцінку транспортного засобу від 25.05.2017 № 1-25 складений експертно - консультаційним бюро ФОП "ОСОБА_3" за результатами проведення експертної оцінки транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200 4.5 D V8 , відповідно до якого ринкова вартість об'єкту на дату оцінки становить 923910,00 грн. та роздруківку з веб - сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 25.05.2017 відповідно до якої розрахунок вартості транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200 4.5, внутрішнього згорання, дизель, АТ, 2012 року випуску, пробігом 105000 км. складає 923 910,00 грн.

Доказів на спростування вартості транспортного засобу визначеної в зазначеному звіті та на сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України відповідачем суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості їх надання.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що відповідачем розрахунок середньоринкової вартості належного позивачу автомобіля для визначення належності його до об'єктів оподаткування відповідно до статті 267 Податкового кодексу України було здійснено з порушення вимог чинного законодавства, та не надано суду доказів на спростування даних наведених у звіті про оцінку транспортного засобу від 25.05.2017 № 1-25 та розрахунку здійснено на веб - сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, які було надано суду позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення - рішення від 29.06.2016 № 3869-13.

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання набуває статусу податкового боргу.

Пунктами 59.1 та 59.5 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань.

Податкова вимога від 26.12.2016 №21602-17 була виставлена відповідачем у зв'язку з несплатою позивачем грошового зобов'язання у розмірі 25 337,24 грн., у тому числі з земельного податку з фізичних осіб - 337,24 грн. та з транспортного податку з фізичних осіб 25 000,00 грн.

В наданих суду запереченнях відповідачем зазначено про те, що згідно з картками особового рахунку позивача станом на 28.10.2015 виник податковий борг по земельному податку з фізичних осіб на підставі податкових повідомлень - рішень від 29.08.2015 №601457 у розмірі 202,89 грн., від 29.08.2015 №601458 у розмірі 134,35 грн., водночас станом на 16.03.2017 заборгованість у розмірі 337,24 грн. погашена та переплата становить 62,76 грн.

Таким чином відповідач сам в наданих суду запереченнях зазначає про відсутність у позивача заборгованості з земельного податку з фізичних осіб.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що суд встановив наявність підстав для скасування податкового повідомлення - рішення від 29.06.2016 № 3869-13 сума грошового зобов'язання за яким, крім земельного податку з фізичних осіб, була визначена податковим боргом в вимозі 26.12.2016 №21602-17 та у зв'язку з наявністю заборгованості за яким було прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 06.03.2017 № 1657/В/26-56-17-27, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування вказаної вимоги та рішення.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві (04080, м. Київ, вул. Турівська, 12, ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення рішення від 29.06.2016 №3869-13, податкову вимогу від 26.12.2016 №21602 та рішення від 06.03.2017 №1657/В/26-56-17-27- задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві від 29.06.2016 №3869-13.

3. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві від 26.12.2016 №21602.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 06.03.2017 №1657/В/26-56-17-27.

5.Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві (04080, м. Київ, вул. Турівська, 12, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1920,00 грн. (одна тисяча дев'ятсот двадцять грн. 00 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов