Справа № 815/117/18
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/117/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левчук О.А.,

за участю секретаря Балабан М.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування висновку, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись з даним позовом до суду та просять суд визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області по матеріалам перевірки заяви арбітражного керуючого Салієва І.Е., затверджений начальником Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 18 вересня 2017 року, визнати протиправними дії (рішення) Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради викладені у Повідомленні про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування від 25.11.2017 року про скасування у Реєстрі запису про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради скасувати запис у Реєстрі про зняття з реєстрації позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказують, що зареєстровані та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 ., на території державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський автомобільний ремонтний завод», колишня військова частина НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби в Одеському гарнізоні через відсутність житла за клопотанням керівництва Південного оперативного командування з дозволу директора заводу на підставі Директиви міністра оборони України № Д-14 від 11.06.2001 року «Про переобладнання вивільненого фонду МОУ під тимчасове житло для без квартирних військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей» з 2004 року позивачі вселились та зареєструвались та до теперішнього часу (13 років) проживають у приміщенні медичного пункту заводу, яке ними особисто було переобладнано (пристосовано) для постійного проживання. На теперішній час завод знаходиться в стані банкрутства. 18.12.2017 року з отриманого рекомендованого листа від Департаменту надання адміністративних послуг ОМР стало відомо, що на підставі висновку ГУ ДМС України в Одеській області, за заявою арбітражного керуючого ОСОБА_3 незаконно проведено скасування реєстрації місця проживання позивачів. Посадовими особами ГУ ДМС не перевірено підстави місця проживання позивачів і їх житлові умови, в порушення вимог ЗУ «Про захист персональних даних» під час розгляду неправомірно використали без відповідної згоди незавірені ксерокопії паспортів позивачів. При цьому, законом визначений вичерпний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, проте жодної з них у відповідачів не було. Крім того, як вбачається з отриманих документів і фактичних обставин, відповідачу не подавалось рішення суду, а задовольняючи заяву ОСОБА_3 відповідач діях необґрунтовано, чим порушив конституційні права позивачів на користування приміщенням медпункту, яке вони правомірно зайняли і зареєстрували своє місце проживання/перебування у встановленому на той час порядку.

Представником відповідача Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує, що згідно даних відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець, м. Одеса, згідно паспорту серії НОМЕР_2 , виданого 16.04.1996 Козелецьким РВ УМВС України в Чернігівській області, з 08.06.2005 по цей час значиться зареєстрованим у гуртожитку в/ч НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 . При цьому, що в талоні реєстрації місця проживання оформленого на ім`я ОСОБА_1 зазначено серію паспорта НОМЕР_2 , згідно копії паспорта громадянина України серія фактично № НОМЕР_4 . Також, за даними відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець смт. Десна Козелецького району Чернігівській області, по паспорту серії НОМЕР_5 , виданого 03.03.2009 Малиновським РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, з 08.06.2005 по цей час значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснити перевірку підстав реєстрації місця проживання гр. ОСОБА_1 1968 р.н., та ОСОБА_2 1992 р.н., за адресою: АДРЕСА_1 , не є можливим, у зв`язку із закінченням строку їх зберігання, відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 578/5 від 12.04.2012 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 571/20884 від 17.04.2012 про Перелік типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів. За даними Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради від 08.07.2017 № 487466 станом на 31.12.2012 право власності на нежилі споруди ДП Одеський автомобільний завод за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані за Міністерством оборони України на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_6 , виданого 11.11.2008 виконкомом Одеської міської ради. При цьому, за даними КП Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради за адресою АДРЕСА_1 , житлові приміщення не зареєстровані. Реєстрація місця проживання ОСОБА_1 в та ОСОБА_2 в 2005 році по АДРЕСА_1 за адресою місця знаходження нежилих споруд (нежилий фонд) ДП Одеський автомобільний завод суперечить вимогам Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (із змінами, на час реєстрації цих осіб), положенням Цивільного кодексу України та Житлового кодексу УРСР. Частиною 1 пункту 28 Правил реєстрації місця проживання (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016. № 207, встановлено, що реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. Тобто ГУ ДМС України в Одеській області при винесенні висновку по матеріалам перевірки від 18.09.2017 не порушило жодних норм законодавства України.

Представником відповідача, Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує, що 26.10.2017 р., до Департаменту надійшов супровідний лист ГУ ДМС України в Одеській області від 25.10.2017 р. №4/1 12561, яким направлено висновок за результатами перевірки реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , для прийняття остаточного рішення. Так, ГУ ДМС України в Одеській області у своєму висновку зазначає, що 03.09.2017 р. до ГУ ДМС України в Одеській області звернувся із заявою арбітражний керуючий Салієв І.Е. щодо скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у нежилих приміщеннях ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . За даними Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради від 08.07.2017 р. станом на 31.12.2012 р. право власності на нежилі споруди ДП Одеський автомобільний завод за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за Міністерством оборони України на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_6 , 11.11.2008 р. виконком Одеської міської ради. При цьому, за даними КП Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради за зазначеною адресою житлові приміщення не зареєстровані. Про зазначене свідчать також дані, наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. З метою виконання п. 28 Правил, на підставі висновку ГУ ДМС України в Одеській області від 18.09.2017 р., Департаментом прийнято рішення про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на території ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» за адресою: АДРЕСА_1 . Про прийняте рішення особам надіслано письмові повідомлення за формою згідно з додатком 17 Правил та запрошено на прийом до Департаменту для внесення відповідних відомостей до документа, до якого вносяться відомості про місце проживання.

Представником Міністерства оборони України до суду надано письмові пояснення в яких вказано, що з урахуванням вимог ЗУ «Про свободу пересування та реєстрацію місця проживання» саме наявність у позивачів факту реєстрації забезпечувала їм право на проживання та право на житло, а позбавивши їх реєстрації відповідачів позбавили позивачів права на проживання та житло. При цьому, таке позбавлення відбулося на підставі розпорядчого акту адміністративного органу, а не на підставі рішення суду. Крім того, з метою забезпечення соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, на виконання положень статей 17 та 22 Конституції України Міністерством оборони України та Міністерством внутрішніх справ України був виданий Інструктивний лист у 2004 році, який дозволяв реєстрацію офіцерів та членів їх сімей, які не мають власного житла за місцем проходження військової служби, за юридичною адресою військових частин, а тому реєстрація військовослужбовця ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_2 відбувалась за адресою військової частини НОМЕР_1 на законних підставах.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 815/117/18 та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06 березня 2018 року зупинено провадження у справі № 815/117/18 до розгляду Одеським апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року по справі №815/117/18.

10 квітня 2018 року поновлено провадження по справі № 815/117/18.

Ухвалою суду від 25 квітня 2018 року зупинено провадження у справі № 815/117/18 до розгляду Одеським апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги представника ОСОБА_3 (вхід. № 10489/18) на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року по справі №815/117/18.

23 травня 2018 року поновлено провадження по справі № 815/117/18.

Ухвалою суду від 23 травня 2018 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12 червня 2018 року зупинено провадження у справі № 815/117/18 до розгляду Одеським апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги представника ОСОБА_3 (вхід. № 15277/18) на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року по справі №815/117/18.

20 липня 2018 року поновлено провадження по справі № 815/117/18.

Ухвалою суду від 20 липня 2018 року повернуто ОСОБА_3 апеляційну скаргу від 13.07.2018 року (вхід. № 20298/18) на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року по справі №815/117/18.

26 липня 2018 року в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та як представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідачів проти задоволення позову заперечували, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи Міністерства оборони України підтримав позицію позивачів, проти задоволення позову не заперечував.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

03 вересня 2017 року до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшла заява арбітражного керуючого ОСОБА_3 про скасування реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 62 т.1).

18 вересня 2018 року начальником Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області затверджено висновок по матеріалам перевірки заяви арбітражного керуючого Салієва І.Е. (а.с. 67-69).

Так, у висновку зазначено, що згідно даних відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець, м. Одеса, по паспорту серії НОМЕР_2 , виданого 16.04.1996 Козелецьким РВ УМВС України в Чернігівській області, з 08.06.2005 по цей час значиться зареєстрованим у гуртожитку в/ч НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 . При цьому, в талоні реєстрації місця проживання оформленого на ім`я ОСОБА_1 зазначено серію паспорта НОМЕР_2 , згідно копії паспорта громадянина України серія фактично № НОМЕР_4 . Також, за даними відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець смт. Десна Козелецького району Чернігівській області, по паспорту серії НОМЕР_5 , виданого 03.03.2009 Малиновським РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, з 08.06.2005 по цей час значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснити перевірку підстав реєстрації місця проживання гр. ОСОБА_1 1968 р.н., та ОСОБА_2 1992 р.н., за адресою: АДРЕСА_1 , не є можливим, у зв`язку із закінченням строку їх зберігання, відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 578/5 від 12.04.2012 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 571/20884 від 17.04.2012 про Перелік типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів. За даними Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради від 08.07.2017 № 487466 станом на 31.12.2012 право власності на нежилі споруди ДП Одеський автомобільний завод за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані за Міністерством оборони України на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_6 , виданого 11.11.2008 виконкомом Одеської міської ради. При цьому, за даними КП Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради за адресою АДРЕСА_1 , житлові приміщення не зареєстровані. Реєстрація місця проживання ОСОБА_1 в та ОСОБА_2 в 2005 році по АДРЕСА_1 за адресою місця знаходження нежилих споруд (нежилий фонд) ДП Одеський автомобільний завод суперечить вимогам Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (із змінами, на час реєстрації цих осіб), положенням Цивільного кодексу України та Житлового кодексу УРСР.

Також у висновку вказано, що є підстави вважати, що реєстрація місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , була проведена в порушення законодавства, а саме: ст. 379 ЦК України та ст. ст. 4, 6, 50, 61 ЖК УРСР. Крім того, вирішено направити копію висновку до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради для прийняття остаточного рішення.

26 жовтня 2017 року до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради надійшла копія висновку Головного управління ДМС України в Одеській області (а.с. 14).

25 листопада 2017 року посадовими особами Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради проведено перевірку реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складно акт (а.с. 18-21 т. 2).

В акті від 25.11.2017 року зазначено, що реєстрація місця проживання гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 здійсненні 08.06.2005 за адресою: АДРЕСА_1 , в не житлові приміщення та підлягає скасуванню. Запропоновано скасувати реєстрацію місця проживання гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Підготувати на направити особам повідомлення про скасування. Внести відповідні зміни в усі форми звітності. Підготувати та направити оновлену інформацію до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та прохання вилучення талонів реєстрації місця проживання осіб з обліків відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

25 листопада 2017 року винесено висновок за результатами перевірки підстав реєстрації/знаття з реєстрації проживання/перебування особи, яким вирішено у відповідності до п. 28 Правил: скасувати реєстрацію місця проживання гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Підготувати на направити особам повідомлення про скасування. Внести відповідні зміни в усі форми звітності. Підготувати та направити оновлену інформацію до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та прохання вилучення талонів реєстрації місця проживання осіб з обліків відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (а.с. 23 т. 2).

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Абзацом 4 ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч. 28 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. У разі виявлення такого порушення керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи. Про прийняте рішення особі надсилається письмове повідомлення за формою згідно з додатком 17, в якому зазначаються підстави його прийняття. Особу запрошують на прийом до органу реєстрації для внесення відповідних відомостей до документа, до якого вносяться відомості про місце проживання/перебування.

Працівник органу реєстрації: формує і вносить дані про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи до реєстру територіальної громади; формує інформацію про скасування реєстрації/ зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи для її передачі до Реєстру.

Згідно п. 29 вказаних Правил у разі виявлення ДМС або її територіальними органами порушень законодавства органом реєстрації під час здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи такому органу надсилається повідомлення щодо необхідності проведення відповідної перевірки. У разі підтвердження зазначених порушень реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи підлягає скасуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах України (а.с. 19 т. 1).

11.06.2001 року Міністерством оборони України видано Директиву № Д-14 «Про переобладнання вивільненого фонду Міністерства України під тимчасове житло для безквартирних військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей», відповідно до якої військові будівлі в/ч НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , переобладнано під тимчасове житло для проживання безквартирних військовослужбовців та членів їх сімей та використовувалась в якості гуртожитку (а.с. 72 т.2).

В червні 2004 року Міністерством оборони України (від 11.06.2004 року № 224/1424) та Міністерством внутрішніх справ України (від 17.06.2204 року № 6963/ПВ) видано інструктивний лист, яким доручено у виняткових випадках в установленому законодавством порядку продовжувати практику щодо реєстрації військовослужбовців, що проходять службу за контрактом, прапорщиків, мічманів, кадрових офіцерів та членів їх сімей за юридичною адресою військових частин (а.с. 140 т. 1).

08.06.2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 12-14, 16-17 т. 1).

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи Державне підприємство Міністерства оборони України « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (військова частина НОМЕР_1 ) зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 та об`єкт, що зареєстрований за вказаною адресою належить Державні Україні, в особі Міністерства оборони України, на праві державної власності (а.с. 61-64 т.2).

При цьому, судом встановлено, що згідно акту № 1 від 25.05.2009 року комісії Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області знищено шляхом спалювання матеріалів реєстрації та зняття з реєстрації обліку за 2005 рік (а.с. 75-79 т. 1).

Таким чином, станом на дату проведення перевірки реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була відсутня можливість проведення перевірки підстав реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , оскільки вказані матеріали знищені, про що безпосередньо зазначено в акті Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 25.11.2017 року.

При цьому, рішення про скасування реєстрації місця проживання ґрунтується лише на даних комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради від 08.07.2017 № 487466, що станом на 31.12.2012 право власності на нежилі споруди ДП Одеський автомобільний завод за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані за Міністерством оборони України на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_6 , виданого 11.11.2008 виконкомом Одеської міської ради та за адресою АДРЕСА_1 , житлові приміщення не зареєстровані.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні довідка Війської частини НОМЕР_1 № 151 від 04.09.2006 року, згідно якої ОСОБА_1 проживає та постійно прописаний в АДРЕСА_1 , та займає житлову площу кімнат на 2 поверсі двохповерхового будинку, який належить Військовій частині НОМЕР_1 та квитанції Військової частини НОМЕР_1 до прибуткового касового ордера щодо сплати комунальних послуг, в тому числі за червень 2005 року (а.с. 117 т. 2, 171-172 т. 1).

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачами не надано належних доказів щодо відсутності станом на дату реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , житлових приміщень чи приміщень облаштованих під тимчасове житло для проживання безквартирних військовослужбовців та членів їх сімей за цією адресою.

Разом з тим, Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не передбачено такої підстави для скасування реєстрації місця проживання як відсутність житлових приміщень.

Отже, відповідачами жодних належних та допустимих доказів щодо того, що реєстрація місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 , 08.06.2005 року проведені з порушенням вимог законодавства, а відтак, рішення про скасування реєстрації місця їх проживання базується на припущеннях та прийнято з порушенням гарантованих Конституцією України прав позивачів.

Разом з тим, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Перший протокол та протоколи №2,4,7, 11 до Конвенції, а Законами України №1484-ІІ від 22.02.2000 року, №318-ІV від 28.11.2002 року, №33435-ІV від 09.02.2006 року ратифіковано протоколи № 6, 12, 13, 14 до Конвенції.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477- ІV від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В свою чергу, відповідно до ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Крім цього, статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово нагадував, що будь-яке втручання у право особи має бути: 1) здійснено згідно з законом; 2) переслідувати легітимну мету або цілі; 3) бути необхідним у демократичному суспільстві (тобто пропорційним цілям, які мали бути досягнуті та виправданим).

Стаття 8 Конвенції зобов`язує державу поважати, зокрема, приватне життя. Відтак, носії державної влади мають враховувати ці зобов`язання, приймаючи рішення про якійсь захід, котрий може впливати на один з інтересів, захищених статтею 8. При цьому таке рішення має справедливо урівноважувати зазначені права громадян та інші відповідні інтереси.

Право на справедливий суд, яке гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розуміється у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Принцип правової визначеності є важливою складовою принципу верховенства права. У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення стабільного правового положення людини шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Принцип правової визначеності є різновидом загальних принципів права. Він знаходить своє відображення у джерелах права ЄС і застосовується у практиці ЄСПЛ, є спільним для правопорядків держав членів ЄС і набуває поширення у праві України.

У світлі наведених принципів ЄСПЛ зазначає, що кожне виправдане втручання має спиратися на закон. Відповідно до судової практики Європейського суду це означає не лише наявність підстав для втручання в національному законодавстві, але й додержання таким законодавством певних вимог. Зокрема, воно має бути доступним для тих, кого зачіпає, наслідки його застосування мають бути передбачуваними і таке законодавство повинно відповідати принципові верховенства права.

В свою чергу, принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

Закон має бути таким, щоб особи, на яких він може вплинути, могли передбачити можливі рішення на основі цього закону і відповідним чином коригувати свою поведінку.

У справі Мелоун проти Сполученого Королівства Європейський суд зазначив, що вимога передбачуваності означає, що закон має бути достатньо чітким у своїх положеннях, щоб громадяни усвідомлювали обставини і умови, за яких органи влади, уповноважені застосовувати втручання в право на повагу до приватного життя.

Крім того, ЄСПЛ зазначає, що втручання має бути не лише здійснене згідно з законом, але й вважатися необхідним у демократичному суспільстві. Поняття необхідності передбачає, що для такого втручання є нагальна суспільна потреба і що втручання пропорційне законній меті його здійснення (рішення у справі Кемпбелл проти Сполученого Королівства від 25.03.1992 року, п.44).

Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми.

З урахуванням вищенаведених положень Конвенції та правових позицій ЄСПЛ суд вважає, що втручання відповідачів у приватне життя позивача не відповідало закону, воно жодним чином не було виправданим та необхідним у суспільстві та не було пропорційним законній меті його здійснення, тобто необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, не був дотриманий.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50), п.п. 40, 41 вказаного рішення Європейського суду від 02.12.2010р.

У п. 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, п. 63).

Таким чином, у справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

За таких підстав, приймаючи рішення від 25.11.2017 року про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради не дотримався справедливого балансу між цілями, яких намагався досягнути суб`єкт владних повноважень та несприятливими наслідками для прав, свобод і інтересів позивачів, які настають внаслідок прийняття цього рішення, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

При цьому, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги про визнання протиправним та скасування висновку Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області по матеріалам перевірки заяви арбітражного керуючого Салієва І.Е., затверджений начальником Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 18 вересня 2017 року та визнання протиправними дій (рішення) Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради викладені у Повідомленні про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування від 25.11.2017 року про скасування у Реєстрі запису про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки висновок та повідомлення не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, які змінюють чи припиняють права, свободи або законні інтереси позивачів, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, з метою захисту прав та законних інтересів позивачів, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом, визнання протиправним та скасування рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 25.11.2017 року про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 27 927,71 грн., відповідно до оригіналу квитанції № ПН3279 від 09.02.2018 року (а.с. 56) та оригіналу квитанції № ПН3278 від 09.02.2018 року (а.с. 57).

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за рахунок його бюджетних асигнувань слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь кожного з позивачів.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_3 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, адреса місцезнаходження: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045), Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (, адреса місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів Міністерство оборони України (код ЄДРПОУ 0034022, адреса місцезнаходження: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6) про визнання протиправним та скасування висновку, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 25.11.2017 року про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (, адреса місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Стягнути з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (, адреса місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду в порядку та в строки встановлені ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 26 липня 2018 року.

Суддя О.А. Левчук

.