Справа № 820/2716/18
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2716/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Рєзнікової С.С.

суддів: Старостіна В.В. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 по справі № 820/2716/18, ухвалене в м. Харків, вул. Мар'їнська, 18-Б-3, 61004, о 10:25, повний текст рішення складено 23.05.2018р.

за позовом ОСОБА_7

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про 1) визнання протиправною бездіяльності ГУ ДМС України в Харківській області в нездійсненні оформлення та видачі громадянину В'єтнаму ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 05.12.2008 р. за заявою від 20.03.2018 р.; 2) зобов'язання ГУ ДМС України в Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянину В'єтнаму ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 05.12.2008 р. за заявою від 20.03.2018 р.,,

ВСТАНОВИВ:

12.04.2018р. позивач, громадянин Соціалістичної республіки В'єтнам ОСОБА_7 (надалі - позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (надалі - відповідач, ГУ ДМС України в Харківській області), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльності ГУ ДМС України в Харківській області в нездійсненні оформлення та видачі громадянину В'єтнаму ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 05.12.2008 р. за заявою від 20.03.2018 р.;

- зобов'язати ГУ ДМС України в Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянину В'єтнаму ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 05.12.2008 р. за заявою від 20.03.2018 р.,

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 20.03.2018р. звернувшись до відповідача із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої, однак по теперішній час ГУ ДМС у Харківській області не вчинило жодних дій на виконання поданої заяви, що на думку позивача є протиправною бездіяльністю, а територіальний орган ДМС належить зобов'язати видати посвідку у судовому порядку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2018р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (місце знаходження - 61057, м. Харків, вул. Римарська, буд. 24, код - 37764460) щодо не здійснення оформлення та видачі громадянину В'єтнаму ОСОБА_7 (місце проживання - 61153, АДРЕСА_1, код - НОМЕР_1) посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 05.12.2008 р. за заявою від 20.03.2018 р.

Зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (місце знаходження - 61057, м. Харків, вул. Римарська, буд. 24, код - 37764460) здійснити оформлення та видачу громадянину В'єтнаму ОСОБА_7 (місце проживання - 61153, АДРЕСА_1, код - НОМЕР_1) посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 05.12.2008 р. за заявою від 20.03.2018 р.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

16.07.2018р. позивачем до суду апеляційної інстанції надано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

17.07.2018р. представником позивача подано до суду апеляційної інстанції заяву з питань відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивачу територіальним органом Державної міграційної служби України було видано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3

05.12.2008р. позивачу у порядку обміну було видано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 з безстроковим терміном дії.

Зазначена посвідка була втрачена позивачем на початку березня 2018р..

20.03.2018р. позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні, однак до теперішнього часу письмової відповіді позивачем не одержано.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про відсутність перешкод для здійснення владним суб'єктом видачі позивачу посвідки за поданою 20.03.2018 р. заявою.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Згідно з ст. 22 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (затвердженим постановою КМУ від 28.03.2012р. №251; надалі - Порядок №251) у разі пошкодження чи втрати посвідки іноземець та особа без громадянства може звернутися за отриманням нової посвідки в порядку, встановленому для її обміну чи продовження строку її дії, до територіального органу або підрозділу ДМС за місцем проживання.

Відповідно до п. 11 Порядку №251 за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником. У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

Окрім того, у п. 3.18. Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (затверджено наказом МВС від 15.07.2013 р. № 681) також зазначено, що у разі пошкодження чи втрати посвідки іноземець та особа без громадянства можуть звернутися за отриманням нової посвідки в порядку, встановленому для її обміну чи продовження строку її дії, до територіального органу або підрозділу ДМС за місцем проживання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що у спірних правовідносинах строк на розгляд матеріалів звернення громадянина з приводу видачі посвідки замість втраченої скінчився, на неповноту документів за зверненням іноземця чи на неправильність їх оформлення терорган ДМС України не посилався, однак остаточного волевиявлення по суті поданої позивачем заяви (як у формі видачі посвідки, так і у формі рішення про відмову в її видачі) владний суб'єкт не вчинив, хоча не мав правових підстав для обрання іншого варіанту реалізації управлінської функції.

Вказаний стан практичної реалізації відповідачем владної управлінської функції у даному випадку суперечить закону, позаяк після закінчення строку на прийняття рішення по суті заяви має місце бездіяльність відповідача і за відсутності як правових підстав для цього, так і фактичних виправдань вчинення ГУДМС такого діяння внаслідок нездоланного впливу непереборного фактору, така бездіяльність підлягає кваліфікації як протиправна.

Існування визначених п.17 Порядку №251 підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві, а саме: 1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку; 2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі; 4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання); 6) інших випадках, передбачених законами, а також підстав, визначених п.18 Порядку №251, де вказано, що посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України "Про імміграцію", у спірних правовідносинах не виявлено.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач, суб'єкт владних повноважень, не виконав обов'язку, покладеного на нього відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України та не довів правомірності вчинених дій.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції від 14.05.2018р. відповідає вимогам ст. 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Стосовно поданої представником позивача 17.07.2018р. заяви з питань відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1, ч. 3, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що за змістом статті 139 КАС України розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.

Матеріали справи містять копію договору про надання правової допомоги №Д-24/18 від 13.03.2018, копію додаткової угоди №2 від 13.03.2018 до Договору № Д-24/18 від 13.03.2018, копія довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття розрахункового рахунку на ім'я ОСОБА_3, копії квитанцій про оплату послуг від 13.07.2018р., від 13.07.2018р. та від 14.07.2018р., копія акту виконаних робіт №2 від 13.03.2018 до договору №Д-24/18 від 13.03.2018, копія звіту банку ПАТ КБ «Приватбанк» за р/рахунком 1976.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог, суми підтверджених судових витрат, понесених позивачем в ході розгляду даної справи, відшкодуванню на користь позивача підлягає сума 3200 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 по справі № 820/2716/18 залишити без змін

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Римарська, 24, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 (61000, АДРЕСА_1) витрати пов'язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 3200 грн. (три тисячі двісті грн. 00 коп.).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Резнікова
Судді(підпис) (підпис) В.В. Старостін А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 30.07.2018.