Справа № 826/1886/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 липня 2018 року № 826/1886/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку письмового провадження справу

за позовомОСОБА_1
доДепартаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразилися у несвоєчасній реєстрації та несвоєчасному розгляді заяви ОСОБА_1 від 18 вересня 2017 року про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса від 12 вересня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі № 3601, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А., про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 невиплачених в строк на підставі Договору позики грошових коштів, посвідченого 16 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. за реєстровим номером 959 грошових коштів в загальній сумі 27 832 203,13 гривень, та несвоєчасному направленні на адресу ОСОБА_1 повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 24.10.2017 р. № 54960658/20.1./4.

2. Визнати протиправним та скасувати повідомлення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгеновича про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 24.10.2017 р. № 54960658/20.1/4.

3. Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 вересня 2017 року про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса від 12 вересня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі № 3601, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А., про стягнення з ОСОБА_3 на його користь невиплачених в строк на підставі Договору позики грошових коштів, посвідченого 16 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. за реєстровим номером 959 грошових коштів в сумі 26 880 700,00 гривень- сума позики, строк повернення якої настав 27 червня 2017 року, 951 503,13 гривень - процентів за користування предметом позики за період з 28 червня 2017 року по 12 вересня 2017 року, що передбачено п. 2 Договору позики, що разом становить 27 832 203,13 гривень, у встановлений законом термін з дня отримання повторно виконавчого документу та прийняти постанову про відкриття виконавчого провадження.

Позовні вимоги мотивовані протиправними діями відповідача щодо повернення виконавчого документу з підстав його несвоєчасної реєстрації та розгляді.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 28.02.2018 р. відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін.

Відповідач відзиву на позов у встановлений судом строк не надав.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

18.09.2017 р. ОСОБА_1 о 14.25 було подано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса від 12.09.2017 р., зареєстрованого в реєстрі № 3601, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. про стягнення з ОСОБА_3 на його користь невиплачених в строк на підставі Договору позики грошових коштів, посвідченого 16.03.2017 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. за реєстровим номером 959 грошових коштів в сумі 26 880 700,00 гривень - сума позики, строк повернення якої настав 27.06.2017 р., 951 503,13 грн. - процентів за користування предметом позики за період з 28.06.2017 р. по 12.09.2017 р., що передбачено п. 2 Договору позики, що разом становить 27 832 203,13 гривень.

Виконавчий напис набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тобто з 12.09.2017 р. і має бути пред'явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення.

До заяви додано вказаний вище виконавчий напис в оригіналі, що підшитий до оригіналу Договору позики грошових коштів, посвідченого 16.03.2017 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. за реєстровим № 959 та оригіналом додаткового договору № 1 до договору позики від 23.06.2017 р. № 2748, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А., копію паспорту та ідентифікаційного коду стягувача, а також оригінал квитанції №0.0.851143966.1 від 18.09.2017 р. про сплату авансового внеску в сумі 32000,00 гривень.

07.11.2017 р. позивач отримав листа, в якому знаходилось повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 24.10.2017 р. № 54960568/20.1/4. Лист був відправлений 02.11.2017 р., відмітка про що міститься на поштовому конверті.

Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 24.10.2017 р. № 54960658/20.1/4 винесено головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із тим, що відповідно до виконавчого напису № 3601, виданого 12.09.2017 р. п/н Дніпровського МНО Перфіловою О.А. визначено строк для його пред'явлення протягом року з дня вчинення, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач, не погоджуючись із прийнятим рішенням, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який станом на момент виникнення спірних правовідносин регулює питання виконання рішень є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець, зокрема, зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, у силу п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначені вимоги до виконавчого документа.

Так, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Отже, виконавчий документ повинен відповідати вищенаведеним вимогам, зокрема, містити відомості про строк пред'явлення його до виконання.

Ознайомившись із виконавчим написом від 12.09.2017 р., зареєстрованого в реєстрі № 3601, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А., суд приходить до висновку, що він відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та містить всі необхідні реквізити.

16.11.2017 р. позивачем було подано скаргу на дії державного виконавця, за результатами розгляду якої було складено постанову про перевірку законності виконавчого провадження від 01.12.2017 р., відповідно до якої у задоволенні скарги № б/н від 16.11.2017 р., що подана ОСОБА_5, представником ОСОБА_1 про визнання дій головного державного виконавця Нідченко Д.Є. при прийнятті повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 24.10.2017 р. № 54960568 та скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, відмовлено.

Як вбачається із вищевказаної постанови, підставою для повернення виконавчого документа стягувачу стало те, що 20.10.2017 р. в системі АСВП зареєстровано виконавче провадження № 54960658 з виконання виконавчого напису № 3601, виданого 12.09.2017 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 невиплачені в строк на підставі Договору позики грошових коштів у розмірі 26 880 700,00 грн., а, отже, державний виконавець у відповідності до строків, визначених п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону повинен прийняти відповідне рішення з метою подальшого прийняття рішення щодо відкриття виконавчого провадження/повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у відповідності до приписів Закону.

Як зазначено в повідомленні державного виконавця, а також відповідно до виконавчого документа, а саме: виконавчого напису № 3601, виданого 12.09.2017 р. визначено строк пред'явлення виконавчого документа до виконання «протягом року з дня його вчинення». Тобто строк пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання суперечить приписам визначеним Законом.

Однак суд, вирішуючи дану справу не може погодитися із такими висновками відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року N 3425-XII виконавчий напис може бути пред'явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення.

Таким чином, зазначення у виконавчому написі № 3601 строку пред'явлення його до виконання «протягом року з дня його вчинення» відповідає вимогам закону.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 названого Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Разом з тим, судом встановлено, що державним виконавцем було допущено порушення строків розгляду заяви позивача, оскільки фактично заява розглядалася з 18.09.2017 р. (дата пред'явлення виконавчого документа до виконання) по 24.10.2017 р., а повідомлення відправлено позивачу 02.11.2017 р.

В той же час, окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначено Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року N 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року N 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за N 1302/29432 (надалі - Інструкція N 512/5).

Відповідно до п. 5 розділу І вказаної Інструкції основною інформаційною базою про здійснення виконавчого провадження є автоматизована система виконавчого провадження (далі - автоматизована система).

Відомості про боржників (крім відомостей щодо боржників, визначених у частині п'ятій статті 9 Закону) вносяться до Єдиного реєстру боржників, що є складовою автоматизованої системи.

Механізм функціонування автоматизованої системи визначає Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року N 2432/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за N 1126/29256.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження вхідна кореспонденція, в тому числі виконавчі документи, приймається й опрацьовується відповідальною особою (приватним виконавцем або його помічником) і реєструється у Системі в день її надходження. У разі наявності технічних підстав, що унеможливлюють роботу Системи, реєстрація вхідної кореспонденції здійснюється невідкладно після відновлення функціонування Системи.

Як вбачається з матеріалів справи, заява позивача була подана 18.09.2017 р., а зареєстрована в системі АСВП лише 20.10.2017 р., тобто з порушенням строків реєстрації.

В контексті наведеного суд приходить до висновку про те, що дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразилися у несвоєчасній реєстрації та несвоєчасному розгляді заяви ОСОБА_1 від 18 вересня 2017 року про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса від 12 вересня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі № 3601, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А., про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 невиплачених в строк на підставі Договору позики грошових коштів, посвідченого 16 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. за реєстровим номером 959 грошових коштів в загальній сумі 27 832 203,13 гривень, та несвоєчасному направленні на адресу ОСОБА_1 повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 24.10.2017 р. № 54960658/20.1./4 є протиправними, а відтак повідомлення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгеновича про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 24.10.2017 р. № 54960658/20.1/4 підлягає скасуванню.

З метою захисту прав і законних інтересів позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 вересня 2017 року про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса від 12 вересня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі № 3601, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А., про стягнення з ОСОБА_3 на його користь невиплачених в строк на підставі Договору позики грошових коштів, посвідченого 16 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. за реєстровим номером 959 грошових коштів в сумі 26 880 700,00 гривень- сума позики, строк повернення якої настав 27 червня 2017 року, 951 503,13 гривень - процентів за користування предметом позики за період з 28 червня 2017 року по 12 вересня 2017 року, що передбачено п. 2 Договору позики, що разом становить 27 832 203,13 гривень, у встановлений законом термін з дня отримання повторно виконавчого документу.

Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині прийняти постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки це є дискреційним повноваженням відповідача.

Так, суд визнає інтерес держави в реґулюванні питань доступу до суду, коли йдеться про певні категорії державних службовців. Проте передусім саме Договірні держави - зокрема компетентні національні законодавчі органи, - а не Суд повинні чітко визначити ті сфери державної служби, які передбачають здійснення дискреційних повноважень, пов'язаних із суверенною владою держави, якій мають поступатися інтереси відповідної особи. Суд виконує свою наглядову функцію, дотримуючись принципу субсидіарності (див. "Z. та інші проти Сполученого Королівства", [GC], N 29392/95, п. 103, ECHR 2001-V). Якщо національна система забороняє доступ до суду, Суд має пересвідчитися, що відповідний спір справді такий, що виправдовує застосування винятку з ґарантій статті 6. Якщо виявляється, що спір не такий, тоді питання знімається і пункт 1 статті 6 застосовується.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, оцінивши докази, які є у справі, та пояснення представника позивача за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають частковому відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 39001, РНОКПП НОМЕР_1) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразилися у несвоєчасній реєстрації та несвоєчасному розгляді заяви ОСОБА_1 від 18 вересня 2017 року про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса від 12 вересня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі № 3601, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А., про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 невиплачених в строк на підставі Договору позики грошових коштів, посвідченого 16 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. за реєстровим номером 959 грошових коштів в загальній сумі 27 832 203,13 гривень, та несвоєчасному направленні на адресу ОСОБА_1 повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 24.10.2017 р. № 54960658/20.1./4.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгеновича про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 24.10.2017 р. № 54960658/20.1/4.

Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 вересня 2017 року про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса від 12 вересня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі № 3601, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А., про стягнення з ОСОБА_3 на його користь невиплачених в строк на підставі Договору позики грошових коштів, посвідченого 16 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. за реєстровим номером 959 грошових коштів в сумі 26 880 700,00 гривень- сума позики, строк повернення якої настав 27 червня 2017 року, 951 503,13 гривень - процентів за користування предметом позики за період з 28 червня 2017 року по 12 вересня 2017 року, що передбачено п. 2 Договору позики, що разом становить 27 832 203,13 гривень, у встановлений законом термін з дня отримання повторно виконавчого документу.

В іншій частині позовних вимог відмови.

Присудити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 39001, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в сумі 704,80 гривень за рахунок Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м.Київ, 01001, ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко