Справа № 740/2883/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Олійник В.П.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року Справа № 740/2883/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Сорочка О.Є.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача Сутули Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 квітня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_3

до управління праці та соціального захисту населення

Ніжинської міської ради Чернігівської області

про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача зарахувати позивачу один рік стажу по догляду за дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею трирічного віку за період з 01.07.2014 р. по 30.06.2015 р. як помилково не зарахований.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 квітня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а тому має право на зарахування відповідного періоду, зокрема з 01.07.2014 р. до її страхового стажу, а також на те, що її дитина народилася до внесення в законодавства змін (до 01.04.2014 р.) щодо виключення допомоги по догляду за дитиною.

Крім того, у своїй апеляції позивач наголошує на тому, що її чоловік не перебуває у відпустці по догляду за дитиною і соціальної допомоги не отримує.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення її позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та, зокрема зазначає, що в нього не було жодних правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду з 01.07.2014 р., оскільки з цього часу їй не виплачувалася соціальна допомога, з якої б перераховувався соціальний внесок, а допомогу при народженні дитини отримує її чоловік.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу ДНЗ від 03.09.2012 р. № 17 позивачу було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

З 04.09.2012 р. по 30.06.2014 р. позивач перебувала на обліку в УПСЗН Ніжинської міської ради Чернігівської області як отримувач допомоги по догляду за дитиною - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку.

У вказаний період з отримуваних позивачем сум допомоги сплачувалися страхові внески та, відповідно, їй здійснювалося зарахування страхового стажу.

З 01.07.2014 р. у зв'язку зі зміною законодавства позивачу припинено виплату допомоги по догляду за дитиною.

Отримувачем допомоги при народженні дитини у період з 01.06.2012 р. по 30.06.2016 р. був чоловік позивача - ОСОБА_7

13.04.2017 р. позивач звернулася до відповідача з вимогою зарахувати їй страховий стаж за період з 01.07.2014 р. по 30.06.2015 р.

Листом від 27.04.2017 р. відповідач повідомив позивача про відмову в задоволенні її вимог через відсутність правових підстав, чітко зазначивши періоди отримання нею допомоги по догляду за дитиною та сплати з нею страхових внесків та факт отримання допомоги при народженні дитини її чоловіком.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача щодо зарахування їй вказаного стажу, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення позивача із заявою про зарахування страхового стажу у відповідача були відсутні правові підстави для вчинення таких дій, станом на час звернення позивача чинним законодавством України не визначено суб'єктивного права і не передбачено підстав, порядку реалізації та обов'язку відповідача для внесення відомостей щодо позивача до системи персоніфікованого обліку про сплачені нею страхові внески, з урахуванням скасування вищезазначеного виду допомоги сім»ям з дітьми.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 р. № 2811-XII (далі - Закон № 2811-XII), «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 15 Закону № 2811-ХІІ передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надавалась у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130,00 грн.

Умови призначення та виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку визначає Порядоком № 1751, розробленим відповідно до Закону 2811-XII.

Разом з тим, розділ IV «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» Закону № 2811-XII виключено Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 р. № 1166-VII.

Зазначені зміни, згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» набрали чинності з 01.07.2014 р.

Кабінет Міністрів України постановою від 25.06.2014 р. № 208 затвердив зміни, що вносяться до Порядку № 1751, зокрема розділ «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» Порядку № 1751 виключено.

Згідно з прийнятими Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» та постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 208 «Про внесення змін до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми»: призначення державної допомоги на догляд за дитиною, віком до 3-х років, з 1 липня 2014 року припинено; для осіб, у яких закінчився строк виплати допомоги при народженні першої дитини, яка виплачується 24 місяці (на дітей, народжених до 30 червня 2014 року), на наступних 12 місяців призначається допомога до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 130 грн.; особам, які отримують допомогу при народженні - зараховують в страховий стаж час отримання допомоги при народженні.

У зв'язку зі скасуванням виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку внесено відповідні зміни до Закону № 2464-VI .

Пунктом 1 статті 4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного соціального внеску є особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку й відповідно до закону отримують допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини.

З метою збереження права громадян на зарахування їм часу догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до трудового стажу, органами соціального захисту населення здійснюються відрахування до Пенсійного фонду України за непрацюючих одержувачів допомоги при народженні дитини та осіб, яким здійснюється виплата допомоги до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 130 грн.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для нарахування особі страхового стажу за період її перебування у відпустці по догляду за дитиною є сплата з отримуваної нею соціальної допомоги відповідних страхових внесків.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що у період перебування у відпустці по догляду за дитиною позивач отримувала соціальну допомоги (допомогу по догляду за дитиною) з 04.09.2012 р. по 30.06.2014 р., з якої сплачувалися страхові внески, що надавало відповідачу достатні правові підстави для внесення відповідних відомостей до системи персоніфікованого обліку.

Однак, як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 01.07.2014 р. виплата вказаної допомоги позивачу була припинена, відповідно, й припинена сплата страхових внесків, а отримувачем іншої соціальної допомоги на дитину (допомоги при народженні дитини) є не вона, а її чоловік.

При цьому, колегія суддів зазначає, що припинення виплати позивачу з 01.07.2014 р. допомоги по догляду за дитиною та/або призначення її чоловіку допомоги при народженні дитини протиправними у порядку, визначеному законодавством, не визнавалися.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що у відповідача не було правових підстав для зарахування позивачу стажу з 01.07.2014 р., як вона про таке просить у своїй позовній заяві, а тому, відмовляючи в задоволенні таких вимог, відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах наданих йому повноважень.

Водночас, доводи апелянта про те, що її чоловік не перебуває у відпустці по догляду за дитиною і соціальної допомоги не отримує, спростовуються матеріалами справи, зокрема особовою справою її чоловіка - ОСОБА_7, в якій, крім іншого, міститься його заява про призначення вказаної допомоги саме йому та відповідне розпорядження УПСЗН.

Більш того, з особової справи позивача вбачається, що вже в 2013 році при поданні декларацій про доходи нею зазначалася сума допомоги, отримувана її чоловіком, що вказує на її обізнаність з приводу цих обставин.

Доводи апелянта про те, що вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а тому має право на зарахування відповідного періоду, зокрема з 01.07.2014 р. до її страхового стажу, а також на те, що її дитина народилася до внесення в законодавства змін (до 01.04.2014 р.) щодо виключення допомоги по догляду за дитиною, є необґрунтованими, з огляду на вищевикладене.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову і вважає, що судом повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 квітня 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 25 липня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: