Справа № 823/1359/18
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року справа № 823/1359/18

15 год. 40 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рідзеля О.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Мельникової О.М.,

позивача ОСОБА_1 (особисто),

представника позивача ОСОБА_2 (за ордером),

представника відповідача ОСОБА_3 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору Інспекція з державного нагляду за охороною праці ОСОБА_4 в Черкаській області про визнання дій протиправними та скасування актів розслідування нещасного випадку і зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

26.03.2018 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі-відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати акт розслідування нещасного випадку від 17.11.2017 №Н-5*, що стався з позивачем 23.02.2017 та акт від 17.11.2017 за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру;

- зобовязати комісію з розслідування нещасних випадків Головного управління Національної поліції в Черкаській області провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 23.02.2017 та прийняти рішення у відповідності до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи МВС України від 27.12.2002 №1346;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати, повязані з юридичною допомогою в сумі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані акти відповідача є протиправними, оскільки нещасний випадок трапився саме при виконанні ним службових обовязків у період проходження служби, а саме: під час проведення обшуку в межах розслідування кримінального провадження, - що прямо передбачено вимогами п.3.9 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України. Тобто не зясовуючи обставин і причин отримання позивачем тілесних ушкоджень відповідач формально склав оскаржувані акти.

В письмовому відзиві на адміністративний позов відповідач просив в його задоволенні відмовити повністю зазначивши при цьому, що комісією з розслідування нещасного випадку визнано, що нещасний випадок стався в період проходження служби і не повязаний із виконанням службових обовязків, оскільки, по-перше відсутній наказ начальника ГУНП в Черкаській області на проведення обшуку, а по-друге службовим розслідуванням не доведено факт отримання позивачем травми, внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 під час обшуку. Отже, нещасний випадок стався за обставин, що не підпадають під дію п. п. 3.9, 3.10, 3.11 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС, а тому позов є необґрунтованим, в задоволенні якого слід відмовити.

У судовому засіданні учасники справи підтримали правові позиції у спорі.

Заслухавши пояснення учасників справи, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 07.11.2015 проходить службу на посаді старшого оперуповноваженого з ОВС УКР ГУНП в Черкаській області.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси Мельник І.О. від 23.02.2017 в межах кримінального провадження №0008659 надано дозвіл на проведення обшуку домоволодіння та прилеглої території за місцем проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою відшукання та вилучення вогнепальної зброї та наркотичних засобів.

23.02.2017 старшим слідчим СВ Черкаського ВП ОСОБА_6 начальнику УКР ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 надано доручення №2973 про проведення слідчих (розшукових) дій щодо виконання вищевказаної ухвали слідчого судді про проведення обшуку.

Відповідно до журналу обліку вхідних документів згадане доручення передано для виконання позивачу, з метою виконання якого позивач разом з працівниками УКР ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 після проведення інструктажу здійснили виїзд за адресою: Черкаська обл., Черкаський район, с. Мошни, вул. Марченка, 35.

Під час обшуку у домоволодінні ОСОБА_5 за вказаною адресою позивачем виявлено предмети, зовні схожі на заборонені (чотири шприци з рідиною коричневого кольору).

Після виявлення цих предметів ОСОБА_5 здійснив спробу вибігти з будинку та штовхнув позивача, внаслідок чого він вдарився головою об двері та впав.

Про вказану подію позивач невідкладно повідомив свого безпосереднього керівника начальника УКР ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7, який у свою чергу повідомив про отримання позивачем травми заступника начальника ГУНП в Черкаській області ОСОБА_11

У звязку з цим, позивач 23.02.2018 звернувся за медичною допомогою до КЗ Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги ЧМР

Відповідно до виписки з історії хвороби вказаного закладу №3625 позивачу поставлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма; струс головного мозку; забої, садна мяких частин правої лобної ділянки. У звязку з цим, позивач до 07.03.2017 перебував на стаціонарному лікуванні.

На підставі наказу відповідача від 17.10.2017 №2716 було проведено службове розслідування за фактом отримання вищевказаних тілесних ушкоджень.

17.11.2017 за результатами розслідування комісією з розслідування нещасного випадку ГУНП в Черкаській області складено акт форми Н-5* розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 23.02.2017 о 17 год. 20 хв., в якому зазначено, що комісія з розслідування визнає, що нещасний випадок стався в період проходження служби і не повязаний з виконанням службових обовязків за обставин, які не підпадають під дію п. п. 3.9, 3.10 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України.

При цьому в акті розслідування зазначено про необхідність складення акту форми НТ*.

Також, у зазначеному акті вказано, що позивач порушив ст.14 Закону України Про охорону праці, де сказано: працівник зобовязаний дбати про особисту безпеку і здоровя в процесі виконання будь-яких робіт. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

17.11.2017 складено акт форм НТ* №49 про нещасний випадок невиробничого характеру, відповідно до якого комісія з розслідування визнає, що нещасний випадок стався в період проходження служби і не повязаний з виконанням службових обовязків за обставин, які не підпадають під дію пунктів 3.9, 3.10 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

З метою врегулювання питань, повязаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України розроблено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ від 27.12.2002 № 1346 (далі Порядок № 1346).

Відповідно до п. 2.1. Порядку №1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоровя, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).

Згідно з п. 2.2. Порядку № 1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обовязків.

Відповідно до п. 2.4. Порядку № 1346 якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не повязаний з виконанням службових обовязків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).

Пункт 3.1. Порядку № 1346 визначає, що про кожний нещасний випадок (у тому числі поранення) працівник, який його виявив, або сам потерпілий повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу посадову особу підрозділу і вжити заходів до надання необхідної допомоги.

Згідно з п. 3.2. Порядку №1346 керівник (посадова особа), у свою чергу, зобовязаний: терміново організувати надання медичної допомоги потерпілому, а в разі потреби доставити його до лікувально-профілактичного закладу; повідомити про те, що сталося, керівника підрозділу, службу охорони праці УМЗ, ВМЗ ГУМВС, УМВС. Якщо потерпілий є працівником іншого підрозділу, повідомити керівника цього підрозділу, у разі нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався внаслідок пожежі, - місцеві органи державної пожежної охорони, а при гострому професійному захворюванні (отруєнні) - відповідну санітарну епідеміологічну станцію (далі - СЕС) системи МВС України; зберегти до прибуття комісії з розслідування обстановку в тому стані, у якому вона була на момент події (якщо це не загрожує життю і здоровю інших працівників), а також ужити заходів до недопущення подібних випадків.

Якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався з працівником підрозділу прямого підпорядкування МВС України, розташованого в межах Автономної Республіки Крим, області, м.Севастополя, керівник зобовязаний повідомити про це відповідну службу охорони праці УМЗ, ВМЗ ГУМВС, УМВС (п. 3.3. Порядку № 1346).

Відповідно до п. 3.4. Порядку № 1346 лікувально-профілактичний заклад системи МВС про кожне звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення) повинен протягом доби повідомити керівника підрозділу, де працює потерпілий, а в разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) - відповідну СЕС системи МВС, терміново надсилаючи відповідне повідомлення про кожного потерпілого за встановленою формою (додаток 3).

Керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підрозділу (голова комісії), керівник (безпосередній або прямий начальник) структурного підрозділу, де працює потерпілий, інші посадові особи, а в разі гострих професійних захворювань (отруєнь) - також спеціаліст СЕС (п. 3.5. Порядку № 1346).

Згідно з п. 3.8. Порядку № 1346 комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобовязана протягом трьох діб після утворення комісії: обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; зясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обовязків (не повязаний з виконанням службових обовязків); скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у пяти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію.

У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію.

На підставі п. 3.12. Порядку № 1346 до першого примірника акта розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* долучаються: акт за формою Н-1* (НТ*), пояснення свідків, потерпілого, витяги з нормативних документів, схеми, фотографії та інші документи, що характеризують місце події (робоче місце), стан технічних засобів (транспорту, устаткування, апаратури тощо), діагноз травми, медичний висновок щодо втрати здоровя потерпілим у результаті нещасного випадку (у тому числі поранення), а в разі необхідності - також висновок щодо наявності в його організмі алкоголю, отруйних чи наркотичних речовин.

Згідно з п. 3.14. Порядку № 1346 керівник підрозділу повинен розглянути і затвердити акти за формою Н-1* (НТ*) протягом доби після закінчення розслідування, а щодо випадків, які сталися за межами підрозділу, - протягом доби після одержання необхідних матеріалів.

Пунктом 3.19. Порядку № 1346 передбачено, що нещасний випадок (у тому числі поранення), про який безпосереднього керівника потерпілого чи керівника підрозділу своєчасно не повідомили, або якщо втрата працездатності від нещасного випадку настала не одразу, незалежно від терміну, коли він стався, розслідується згідно з цим Порядком протягом місяця після одержання заяви потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси. Питання про складання акта за формою Н-1* (НТ*) вирішується комісією з розслідування, а в разі незгоди потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси, з рішенням комісії - в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.9. Порядку № 1346 комісія з розслідування визнає, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обовязків, якщо він стався в період проходження служби під час, зокрема: перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - роботи) протягом робочого часу або, за дорученням керівника, в неробочий час; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий.

Згідно з п. 3.11. Порядку № 1346 комісія з розслідування визнає, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обовязків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю, якщо він трапився в період проходження служби, зокрема: унаслідок безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обовязків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо).

Комісія визнає, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і не повязаний з виконанням службових обовязків, якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: за обставин, не повязаних з виконанням службових обовязків, зазначених у пунктах 3.9, 3.10, 3.11; унаслідок отруєння алкоголем, наркотичними або іншими отруйними речовинами, а також унаслідок їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного спяніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього Порядку, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів прокуратури; унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

При цьому, наявності визначених п.3.11. Порядку № 1346 обставин судом не встановлено.

Суд встановив, що позивач в період проходження служби внаслідок безпосереднього впливу правопорушника ОСОБА_5 отримав травму, а саме: закрита черепно-мозкова травма; струс головного мозку; забої; садна мяких частин правої лобної ділянки

Однак, у акті розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) від 17.11.2018 комісія дійшла висновку про порушення позивачем вимог ст.14 Закону України Про охорону праці, що виразилось у недбалому відношенні до особистої безпеки та здоровя, а відтак тілесні ушкодження позивач отримав в період проходження служби, проте вказаний нещасний випадок не повязаний з виконанням службових обовязків, за обставин, які не підпадають під дію п. п. 3.9, 3.10 Порядку №1346.

Перевіряючи доводи відповідача щодо порушення позивачем статті 14 Закону України Про охорону праці, суд врахував таке.

Відповідно до статті 14 Закону України Про охорону праці працівник зобовязаний дбати про особисту безпеку і здоровя, а також про безпеку і здоровя оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У розумінні положень статті 14 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоровю або настала смерть.

З аналізу наведених положень законів випливає, що нещасний випадок вважається таким, що стався з вини працівника поліції, якщо останній міг та зобовязаний був передбачити можливість настання нещасного випадку і при цьому не вжив необхідних заходів для його уникнення.

В той же час, як свідчать матеріали службового розслідування, під час проведення обшуку за дорученням старшого слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській внаслідок фізичного впливу правопорушника позивач отримав травму голови, внаслідок удару об двері, про що відразу повідомив свого безпосереднього керівника.

Вказані обставини підтверджені відібраними під час службового розслідування поясненнями працівників УКР ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які здійснювали з позивачем обшук домоволодіння ОСОБА_5 (а.с.61-63), поясненнями безпосередньо ОСОБА_5 (а.с.20), а також керівника позивача начальника УКР ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7

Вказані обставини повідомив також допитаний у судовому засіданні під кримінальну відповідальність, як свідок, старший оперуповноважений з ОВС УКР ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10

Отже, позивач 23.02.2017 в робочий час, під час виконання слідчих дій, отримав вищезазначені тілесні ушкодження, а тому вказане свідчить про їх отримання саме при виконанні службових обовязків.

У звязку з цим, доводи відповідача про не доведення факту отримання позивачем травми суд не враховує, як обґрунтовані.

Стосовно доводів відповідача про відсутність наказу начальника ГУНП в Черкаській області на проведення обшуку, суд врахував, що відповідно до ч.2-3 ст.234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

У разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Отже, нормами КПК України передбачено надання дозволу на проведення обшуку виключно слідчим суддею, а не на підставі наказу керівника органу поліції.

Отже, відповідач всупереч приписам Порядку № 1346 протиправно склав та затвердив оскаржувані акти із зазначенням того, що тілесні ушкодження отримані позивачем в період проходження служби і не повязані з виконанням службових обовязків.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування оскаржуваних актів.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження).

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справа №461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа №826/8803/15, дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі Брайєн проти Об'єднаного Королівства (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі Путтер проти Болгарії (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету ОСОБА_12 Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом ОСОБА_12 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №208/8402/14-а та від 29 березня 2018 року справі №816/303/16.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд наголошує, що відповідно до ст.13 Європейської конвенції з прав людини кожен, чиї права, свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 у справі №1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Враховуючи, що під час розгляду цієї справи встановлено, що позивачем тілесні ушкодження отримані в період проходження служби і повязані з виконанням службових обовязків, беручи до уваги положення п. 2.2. Порядку № 1346, яким передбачено, що за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обовязків, суд дійшов висновку зобовязати відповідача провести розслідування нещасного випадку, що стався 23.02.2017 із позивачем, та скласти за його результатами акти, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а саме: за формою Н-5* та Н-1*, за висновком яких вказати, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і повязаний із виконанням службових обовязків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Стосовно вимоги представника позивача стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати, повязані з юридичною допомогою в сумі 10000 грн., суд врахував, що у судовому засіданні 12.07.2018 до закінчення судових дебатів представником позивача ОСОБА_2 заявлено клопотання про надавання йому пятиденного терміну для подання суду доказів щодо розміру понесених позивачем судових витрат.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі частин 3-4 ст.142 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п'ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З огляду на викладене, суд вирішив питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу вирішити у судовому засіданні не пізніше п'ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог за умови подання доказів, що підтверджують їх розмір.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 139, 143, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати акт Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 17.11.2017 за формою Н-5* розслідування нещасного випадку (у т.ч.поранення), що стався 23.02.2017 з ОСОБА_1, за висновком якого нещасний випадок стався у період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обовязків.

Визнати протиправним та скасувати акт Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 17.11.2017 №39 за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру, що стався з ОСОБА_1, за висновком якого нещасний випадок стався у період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обовязків.

Зобовязати Головне управління Національної поліції в Черкаській області провести розслідування нещасного випадку, що стався 23.02.2017 з ОСОБА_1, та скласти за його результатами акти, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а саме: за формою Н-5* та Н-1*, за висновком яких нещасний випадок трапився в період проходження служби і повязаний із виконанням службових обовязків.

Питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено у судовому засіданні не пізніше п'ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог за умови подання доказів, що підтверджують їх розмір.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Рідзель

Рішення складене у повному обсязі 20.07.2018.