Справа № 638/3232/18
Суддя: Цвірюк Д. В.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/3232/18
Провадження № 2-а/638/337/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді - Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря - Соколенко Ю.О.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Злепко Дмитра Анатолійовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

У березні 2018 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Злепко Дмитра Анатолійовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Злепко Д. А. через недотримання п. 2.9 В Правил дорожнього руху його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. Відповідно до оскаржуваної постанови позивач 28.02.2018 року о 10:55 керував транспортним засобом OPEL Vivaro в м. Харкові по проспекту Гагаріна, 174, з номерним знаком, який засніжений, що не дає чітко визначити символи номерного знаку на відстані 20 метрів, чим порушив п. 2.9 В Правил дорожнього руху. Однак в порушення вимог ст. 251, 283 КУпАП у оскаржуваній постанові від 28.02.2018 року №891512 посадовою особою, що її склала, не зазначено будь-яких доказів факту правопорушення та відомостей про технічні засоби, якими вони зафіксовані, а до постанови додано лише клопотання про потребу у юридичних послугах адвоката. У цей період засніження номерного знаку автомобіля під час руху могло відбутися внаслідок впливу активних циклонів на території міста Харкова та інших регіонів України, сильних снігопадів, хуртовин, снігових заметів, ожеледиці, температури повітря нижче -10 0 С. Виїжджаючи 27.02.2018 року у рейс позивач перевірив технічний стан свого автомобіля, у тому числі стан обох номерних знаків, проте під час руху автомобіль постійно піддавався дії атмосферних осадків у вигляді сильного снігу. Крім того, внаслідок сильного снігопаду в період з 27.02.2018 року по 28.02.2018 року проїзна частина та узбіччя доріг були заметені снігом, який через низьку температуру та сильний поривистий вітер постійно переміщувався у повітрі. Технічні характеристики OPEL Vivaro (вантажний фургон) не дозволяють водію вільно стежити під час руху за станом заднього номерного знаку, проводити його огляд можливо лише під час зупинки. Вважає, що постанова прийнята без достатніх правових підстав, є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню, адже інспектором порушена процедура розгляду справи, не дотримані права ОСОБА_1, як особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

Позивач - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, наведених у позові.

Відповідач - інспектор роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Злепко Д. А., отримавши копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви, відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову до суду не подав.

Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Будь-які рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його постановлено або вчинено, а суд, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 170, 00 грн.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (частина перша статті 256 Кодексу). Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 КУпАП). У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; така особа має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання (частина третя статті 256 КУпАП). Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина перша статті 257 КУпАП). Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 КУпАП.

У частині першій статті 277 КУпАП закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 року у справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена статтею 121 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

У пункті 2.4 Рішення Конституційний Суд констатує, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Судом встановлено, що спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідачем була винесена відразу ж безпосередньо на місці, тобто, з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП, зокрема, користуватися кваліфікованою юридичною допомогою при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Крім того, відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу,а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, у адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Між тим, на підтвердження встановленого в постанові вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, доказів щодо порушення ОСОБА_1 підпункту в) п.2.9 Правил дорожнього руху України, передбачених статтею 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, окрім адміністративного протоколу, відповідачем не надано.

При цьому надана до матеріалів справи постанова про адміністративне правопорушення, незважаючи на не згоду позивача з вчиненням ним адміністративного правопорушення, не містить посилань на будь-які докази, які підтверджують порушення вищенаведених вимог Правил дорожнього руху України, що суперечить вимогам статті 251 КУпАП.

Матеріали справи не містять доказів правопорушення з боку позивача, який, у свою чергу, будь-які порушення зі свого боку заперечує, а можливість зібрання таких доказів втрачена. Так, відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БР №891512 від 28.02.2018 року ОСОБА_1 28.02.2018 року о 10 год. 55 хв. в м. Харкові по проспекту Гагаріна, 174, керував транспортним засобом OPEL Vivaro з номерним знаком, який засніжений, що не дає чітко визначити символи номерного знаку на відстані 20 метрів, чим порушив п. 2.9 В Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 6 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Водночас, в постанові не зазначено жодних підстав, з яких інспектором роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Злепко Д. А. не було прийнято до уваги та відхилено пояснення водія щодо причин здійснення зупинки транспортного засобу. Разом з тим, позивач зазначив, що йому не дали можливості реалізувати свої права, передбачені чинним законодавством, а саме він був позбавлений права на захист, що підтверджує подане ним клопотання про надання юридичної допомоги, та інших процесуальних прав.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Злепко Дмитра Анатолійовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню у повному обсязі, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем представлено відомості суду про надання йому допомоги фахівцем в галузі права, представлено також розрахунок робочого часу особи, яка надавала професійну правничу допомогу, та в чому вона була виражена, а також підтвердив це належними та допустимими доказами (акт (звіт) про надання правової (професійної правничої) допомоги за договором б/н від 28.02.2018 року з розрахунком адвокатського гонорару від 10.03.2018 року, а також квитанцію до прибуткового касового ордера серії 01 АААС про оплату юридичних послуг на суму 4845 грн. 50 коп), а тому суд вважає вимогу про стягнення витрат на правову допомогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 9, 77, 122, 139, 243-246, 262, 286 КАС України, ст. 279, 280 КУпАП суд,-

постановив:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Злепко Дмитра Анатолійовича (м.Харків, вул.Шевченка буд.315-А) про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Злепко Дмитра Анатолійовича під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 28.02.2018 року стосовно ОСОБА_1 за ч.6 ст.121 КУпАП та застосування адміністративного штрафу у розмірі 170 гривень.

Скасувати постанову інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Злепко Дмитра Анатолійовича серії БР №891512 від 28.02.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.6 ст.121 КУпАП.

Закрити провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 4845 (чотири тисячі вісімсот сорок п'ять) гривень 50 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 30.07.2018 року.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк