Справа № 369/900/18
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 369/900/18 Суддя (судді) першої інстанції: Дубас Тетяна Володимирівна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Земляної Г.В., при секретарі - Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора Управління патрульної поліції у місті Києві лейтенанта поліції Міщенка Олексія Леонідовича протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій інспектора Управління патрульної поліції у місті Києві лейтенанта поліції Міщенка О.Л. та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії АР № 401976 від 01.01.2018 року.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що спірною постановою його притягнуто до відповідальності за порушення підпунктів 2.9в, 2.1а, 31.4.3в Правил дорожнього руху. Разом з тим, він стверджував, що адміністративного правопорушення не вчиняв, під час зупинки всі світлові прилади та елементи освітлення автомобіля працювали справно, на що є підтверджуюча фотофіксація на місці зупинки. Крім того, дії інспектора поліції були незаконні, що не вимагає додаткового пред'явлення водієм будь яких документів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Зокрема, скаржник зазначає, що винесення відповідачем оскаржуваної постанови відбулось за відсутності передбачених ст. 251 КУпАП доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Зокрема протокол про адміністративне правопорушення не складався, пояснення свідків правопорушення відсутні, фото та відео фіксація не здійснювалась, тобто відповідач не діяв в межах наданих йому повноважень та у відповідності до приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - «КУпАП»).

Перевіривши повноту встановлення місцевим загальним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 січня 2018 року інспектором роти № 6 батальйону № 2 полку № 1 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Міщенка О.Л. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 401976, якою до ОСОБА_2 на підставі частини 1 ст. 126 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно цієї постанови 12.01.2018 року о 01 годині 30 хв. позивач, керував автомобілем марки Dodge RAM-1500, державний номерний знак НОМЕР_1, за адресою м. Київ, вул. Солом'янська, 4, з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, у якого в режимі ближнього світла не працювала ліва передня фара, а при перевірці документів відмовився надавати посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги підпунктів 2,9 в), 2,1 а), 31,4,3 в) Правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - «КУпАП») установлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 «Обов'язки і правила водіїв механічних транспортних засобів» Розділу 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р., водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно підпункту «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м, неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

За змістом підпункту «в» підпункту 31.4.3. пункту 31.4 Правил дорожнього руху, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Згідно вимог статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Цією ж статтею КУпАП передбачено, що обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Помилковим є посилання скаржника на те, що дії відповідача по зупиненню його транспортного засобу були неправомірними, оскільки відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Матеріалами справи не підтверджено, що на автомобілі під керуванням позивача не працювала ліва фара в режимі ближнього світла.

Разом з тим, наявний в матеріалах справи відеозапис свідчить, що на автомобілі Dodge RAM-1500, державний номерний знак НОМЕР_1, не працювала одна з двох ламп освітлення заднього номерного знаку.

Ця обставина є достатньою підставою для зупинки транспортного засобу.

Цим же відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_2 відмовився пред'явити інспектору патрульної поліції посвідчення водія.

Щодо посилань позивача на те, що відповідачем було порушено порядок складання спірної постанови, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною і статті 276 КУпАП визначено, що вправа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Водночас, частина 6 названою статті КУпАП передбачає, що законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

За змістом частин 2 та 4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 Розділу І Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно пункту 2 Розділу ІІІ названої Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що приймаючи спірну постанову відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та у відповідності до законодавчих приписів, а відтак дії по складанню постанови не можуть визнані не законними.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 286, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова складена в повному обсязі 26 липня 2018 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя Г.В.Земляна