Справа № 802/939/17-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 липня 2018 року

Київ

справа №802/939/17-а

адміністративне провадження №К/9901/39276/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017 (судді Сторчак В. Ю., Мельник-Томенко Ж. М., Ватаманюк Р.В.)

у справі № 802/939/17-а

за позовом ОСОБА_2

до Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - ДПІ) від 01.07.2016 та вимоги від 20.10.2016.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтував тим, що під час розгляду справи за позовом Калинівської місцевої прокуратури про стягнення з нього податкового боргу в сумі 24 201, 23 грн. він дізнався про наявність податкового повідомлення-рішення та вимоги про сплату податкового боргу. Вважаючи, що ДПІ безпідставно дійшла висновку про наявність у нього заборгованості з орендної плати за користування землею, позивач просив задовольнити адміністративний позов.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 07.07.2017 (суддя Чернюк А.Ю.) позов задоволено:

-визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення № 18332-0000 від 01.07.2016 та податкову вимогу № 29586-02 від 20.10.2016;

-стягнуто на користь позивача судові витрати: судовий збір в розмірі 640 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 5 000 грн.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017 задоволено апеляційну скаргу ДПІ, постанову суду першої інстанції скасовано та відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та залишити в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2017 року. При цьому скаржник зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та неправильно застосувавши при цьому норми матеріального і процесуального права.

ДПІ відзиву на касаційну скаргу не надала.

16.03.2018 справу, в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017) передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 07.03.2008 між ОСОБА_2 та Хмільницькою міською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 1 804 кв.м. для обслуговування власного нерухомого майна по АДРЕСА_1, за рахунок земель житлової та громадської забудови, строком на 25 років.

При цьому сторонами договору узгоджено істотні умови договору оренди, зокрема, щодо грошової нормативної оцінки земельної ділянки, розміру орендної плати, можливості перегляду розміру орендної плати, тощо.

01.07.2016 ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №18332-0000, яким визначено ОСОБА_2 суму податкового зобов'язання за платежем "орендна плата з фізичних осіб" в розмірі 33 879, 66 грн., а 20.10.2016 - податкову вимогу №29586-02, в якій визначено суму податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями в розмірі 24 201, 23 грн.

Свої дії щодо прийняття оскаржуваних податкового повідомлення-рішення та вимоги про сплату податкового боргу ДПІ обґрунтовує тим, що рішенням Хмільницької міської ради від 04.05.2016 внесено зміни до п.2.3 договору оренди земельної ділянки укладеного між ОСОБА_2 та Хмільницькою міськрадою і встановлено розмір орендної плати 33879,66 грн., що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

В свою чергу, вказане рішення міськради ґрунтується на рішенні цієї ж ради №2261 від 13.07.2015, яким затверджено технічну документацію про нормативну грошову оцінку земель міста Хмільник.

Відповідно до витягну з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що знаходилась в оренді позивача, її розмір складає 1 129 322, 04 грн.

Порядок визначення ставки податку за земельну ділянку та розміру орендної плати визначено положеннями статей 274, 288 Податкового Кодексу України.

Згідно з підпунктом 288.5.1 статті 288 Податкового Кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку : для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.

Пунктом 274.1 статті 274 Податкового Кодексу України обумовлено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Таким чином, граничні розміри орендної плати землі залежать від категорії земельної ділянки.

Згідно зі статтею 19 Земельного Кодексу України Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії :

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Класифікацію видів цільового призначення земель (далі КВЦПЗ) затверджено наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 N548.

КВЦПЗ, відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про землеустрій", застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів та визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі укладеного договору оренди позивач отримав у користування земельну ділянку за рахунок земель житлової та громадської забудови для обслуговування власного нерухомого майна.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що рішенням судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 28.08.2012 у справі №227/1500/12 частково задоволено позов ОСОБА_2 до Хмільницької міської ради. Міську раду зобов'язано розглянути заяву ОСОБА_2 від 19 липня 2011 року про надання дозволу на реконструкцію будівель площею 500,5 кв.м. під житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить йому на підставі договору купівлі-продажу нерухомості та встановити розмір орендної плати відповідно до цільового використання.

Вказане судове рішення, що набрало законної сили з моменту його проголошення, мотивовано, крім іншого тим, що внаслідок незаконної забудови суміжної земельної ділянки у ОСОБА_2 змінилось фактичне цільове використання землі, в зв'язку з чим він звернувся до Хмільницької міської ради з відповідною заявою.

Наведене судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, не з'ясовано, чи виконано судове рішення, чи розглянуто органом місцевого самоврядування заяву ОСОБА_2 щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, відтак не встановлено чи відбулась на підставі судового рішення зміна категорії земельної ділянки, що передано в оренду на підставі договору від 07.03.2008 року, отже не перевірено, чи відповідає рішення Хмільницької міської ради від 04.05.2016 вимогам підпункту 288.5.1 статті 288 Податкового Кодексу України щодо граничних розмірів орендної плати та змісту рішення апеляційного суду Вінницької області від 28.08.2012.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Частиною 1 статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 344, 349, 353, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 07.07.2017 та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017 - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді Р.Ф. Ханова

І.Я. Олендер