Справа № 813/3379/17
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/4935/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.

з участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року, ухвалене суддею Гавдик З.В. в місті Львові у справі № 813/3379/17 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 07.08.2017 року.

На підтвердження позовних вимог позивач покликається на те, що в додатку 3 до податкової декларації відбулась описка, яка не впливає на суму податкового кредиту чи суму податкового відшкодування з ПДВ, яка заявлена до відшкодування. Вказана описка не впливає на суму бюджетного відшкодування, оскільки вся сума підтверджується зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними. Позивач вважає, що формування податкового кредиту в сумі 31 262,14 грн. на підставі податкових накладних за контрагентом ДП «Івано-Франківський лісопромисловий комбінат», що зареєстровані із запізненням, є таким, що відповідає нормам Податкового кодексу України. Крім того, позивач зазначає, що податковим органом жодним чином не було пояснено зменшення суми бюджетного відшкодування на 97 998,92 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 07.08.2017 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь ФОП ОСОБА_1 640,00 грн. сплаченого судового збору.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, Головне управління ДФС у Львівській області, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення норм матеріального права та додатково зазначає те, що в порушення п. 198.6 ст. 198 ПК України, позивачем включено до податкового кредиту суму податку на додану вартість за лютий 2017 року за податковими накладними зареєстрованими постачальниками із порушенням строків реєстрації на загальну суму ПДВ 31262,14 грн., у зв'язку з чим завищено податковий кредит за лютий 2017 року на суму 31 262,14 грн. Крім того, апелянт зазначає, що за даними перевірки значення гр. Б рядка 10.1 податкової декларації з ПДВ за лютий 2017 року становить 536 303 грн., а значення р. 17 податкової декларації з ПДВ за лютий 2017 року становить 1302540 грн. Станом на 31.12.2016 залишок від'ємного значення (р. 21 податкової декларації з ПДВ за грудень 2016 року) становив 607 096 грн. За період січень-травень 2017 року платником задекларовано податкових зобов'язань з ПДВ на суму 1 304 231 та податкового кредиту, який виник у жовтні 2016 року - травні 2017 року на суму 3 270 187 грн. Відповідно, значення рядка 19 податкової декларації з ПДВ за травень 2017 року, за даними платника становить, 1 965 956 грн. Апелянт вважає, що в порушення пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 200.1, 200.4 ст. 200 ПК України, позивачем завищено суму бюджетного відшкодування з від'ємного значення з ПДВ, яке виникло у лютому 2017 року на суму 97 998,92 грн.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що 19.07.2017 року Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено камеральну перевірку позивача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за травень 2017 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт № 295/13-01-13-17/.

В акті перевірки міститься висновок про порушення позивачем п.п. 200.1, 200.4 (б) ст. 200 ПК України, в результаті чого встановлено завищення суми бюджетного відшкодування на суму 135 213 грн. за травень 2017 року.

07.08.2017 року на підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № .

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Дослідженню і оцінці в цій справі підлягає правомірність спірного податкового повідомлення-рішення та встановлення в діях позивача складу податкового правопорушення.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі, якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Відповідач вважає, що відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що до податкового кредиту за лютий 2017 року включені суми податку на додану вартість за податковими накладними, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, проте із пропущенням строку для їх реєстрації. Наведена обставина не дає підстав податковому органу стверджувати, що суми податку на додану вартість зазначені в таких податкових накладних, неправомірно включено до податкового кредиту, так як Податковий кодекс України пов'язує можливість включення податку на додану вартість до податкового кредиту з фактом реєстрації податкових накладних і не обмежує платника податку у здійсненні цього права у випадку реєстрації податкових накладних з пропущенням встановленого строку на їх реєстрацію. Тим більше, судом апеляційної інстанції встановлено, що податкові накладні про які йде мова, а саме по постачальнику ДП «Івано-Франківській лісопромисловий комбінат» виписані в першій половині лютого 2017 року зареєстровані другого та третього березня 2017 року.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає неправомірним висновок відповідача про неможливість включення суми ПДВ 31 262,14 грн. до податкового кредиту.

У підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України зазначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

В акті перевірки № 295/13-01-13-17/ від 19.07.2017 року встановлено, що станом на 31.12.2016 року залишок від'ємного значення (р. 21 податкової декларації з ПДВ за грудень 2016 року) становив 607 096 грн. та згідно з додатком 2 до податкової декларації з ПДВ за грудень 2016 року періодами виникнення від'ємних значень були:

жовтень 2016 року - 63649,23 грн.;

листопад 2016 року - 284814,77 грн.;

грудень 2016 року - 258632 грн.

За період січень-травень 2017 року платником задекларовано податкових зобов'язань з ПДВ на суму 1 304 231 та податкового кредиту, який виник у жовтні 2016 року - травні 2017 року на суму 3 270 187 грн. Значення рядка 19 податкової декларації з ПДВ за травень 2017 року за даними платника становить 1 965 956 грн.

За даними перевірки, з врахуванням порушення платником податку пункту 198.6 статті 198 ПК України щодо завищення податкового кредиту за лютий 2017 року на суму 31 262 грн., значення рядка 19 податкової декларації з ПДВ за травень 2017 року становить 1 934 649 грн.

Апеляційним судом вище зроблено висновок щодо правомірності включення 31 262 грн. до податкового кредиту за лютий 2017 року, а тому значення рядка 19 податкової декларації з ПДВ за травень 2017 року становить не 1 934 649 грн. як зазначає відповідач, а 1 965 956 грн., як правильно зазначено в податковій декларації з ПДВ за травень 2017 року.

Далі в акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 в податковій декларації за травень 2017 року в р. 20, 20.2 та 20.2.1 задекларовано суму від'ємного значення - 1 838 857 грн., така, що підлягає бюджетному відшкодуванню - 1 492 220 грн., така, що підлягає відшкодуванню на рахунок платника у банку - 1 492 220 грн.

За даними Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за травень 2017 року, розрахунок бюджетного відшкодування становить:

лютий 2017 року - 394 250, 92 грн.;

березень 2017 року - 366 263,37 грн.;

квітень 2017 року - 251 568,91 грн.;

травень 2017 року - 480 137,11 грн.

За даними перевірки, залишок від'ємного значення, який виник у лютому 2017 року становить 296 252 грн.

За результатами перевірки, податковим органом також встановлено, що в Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за травень 2017 року, платник податку декларує бюджетне відшкодування з ПДВ за період виникнення від'ємного значення з ПДВ березень 2017 року за контрагентом ДП «Івано-Франківський лісопромисловий комбінат» у сумі 72 182, 63 грн., однак, до складу податкового кредиту за березень 2017 року за цим контрагентом віднесено лише 34 968,94 грн. В результаті цього платником завищено суму бюджетного відшкодування з від'ємного значення, яке виникло у березні 2017 року на суму 37 213,69 грн.

В акті перевірки № 295/13-01-13-17/ від 19.07.2017 року зазначено, що при відображенні ФОП ОСОБА_1 у декларації за травень 2017 року від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, допущено ряд арифметичних та методологічних помилок, що призвело до порушення п.п (б) п. 200.4 ст. 200 ПК України та завищення суми бюджетного відшкодування в розмірі 135 213 грн.

На підстав цих даних, податковим органом зроблено висновок про завищення суми бюджетного відшкодування з від'ємного значення, яке виникло у лютому 2017 року на 97 998, 92 грн. та у березні 2017 року в сумі 37 213,69 грн.

Відповідно до глави 2 «Податкова звітність» ПК України, податковою звітністю відповідно до норм Податкового кодексу України є податкова декларація, розрахунок, звіт.

Згідно з п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Відповідно до пп. 47.1.1. п. 47.1.ПК України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть:

юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи.

Згідно з п. 48.1. ст.. 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Пунктом 48.7 статті 48 ПК України визначено, що податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 75.1.1. п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що для її проведення не потрібен наказ керівника податкового органу або інший спеціальний дозвіл чи направлення, не потрібно згоди платника податків, а також його присутності. Мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов'язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення. Камеральній перевірці підлягає уся податкова звітність суцільним порядком. Основним завданням камеральної перевірки є перевірка складання податкових декларацій і розрахунків, що включає в себе арифметичний підрахунок сум податкових зобов'язань, що підлягають сплаті до відповідного бюджету або бюджетному відшкодуванню, та перевірка правильності застосування ставок податків і податкових пільг, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; виявлення арифметичних або методологічних помилок.

З цього слідує, що при перевірці податкової звітності, податковий орган не обмежується даними зазначеними в податковій звітності, а перевіряє їх правильність відносно інформації, яка міститься в системі електронного адміністрування, в тому числі Єдиному реєстрі податкових накладних та даних митних декларацій.

Згідно з п. 109.1. ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, податковим правопорушенням є не будь-які арифметичні чи методологічні помилки, а лише ті, які призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, а в цьому спорі до невірного формування податкового кредиту та завищення бюджетного відшкодування.

Відповідно до частини 2 статті 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, податковий орган, маючи можливість порівняти дані податкової звітності та податкових накладних, обмежився даними зазначеними в податковій декларації та додатках до неї. Податковий орган, оперуючи словосполученням «за даними перевірки», не наводить конкретних доказів (фактів чи даних) на підставі яких ним встановлено цю обставину.

З врахуванням того, що податок на додану вартість в сумі 31 262,14 грн. на підставі податкових накладних за контрагентом ДП «Івано-Франківський лісопромисловий комбінат», правомірно включено позивачем до податкового кредиту за лютий 2017 року, а інші порушення, які ставляться в вину позивачу, відповідачем в достатній мірі не обґрунтовано та не доведено, то дії позивача, на переконання суду апеляційної інстанції, не підлягають кваліфікації як податкові правопорушення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись 229, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року в справі № 813/3379/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич

Повний текст виготовлено 25.07.2018 року