Справа № 448/1385/16-а
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/1385/16-а
Провадження № 2-а/448/25/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.07.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, третя особа заступник начальника Львівської митниці ДФС начальник Управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_2, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача 13.10.2016 року звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС начальника Управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_2 від 08.07.2016року в справі про порушення митних правил №2248/20911/16, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ст.485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300% несплаченої суми митних платежів на суму 340695 гривень.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що при розгляді справи, вирішуючи питання притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, посадова особа митниці не зясувала всіх обставин справи, не переконалась у відсутності обставин, які виключають провадження у справі та чи підлягає позивач притягненню до адміністративної відповідальності, неправильно застосувала митне законодавство.

Стверджує, що відповідач зробив помилковий висновок про те, що дії позивача становлять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України. Вказує, що автомобіль позивача згорів 07.05.2014 року біля його помешкання о 03:00 год., з невідомих йому причин, це сталося раптово і не залежало від його волі, останній не вжив всіх необхідних заходів для забезпечення збереження автомобіля та повідомлення митного органу про вказаний випадок. Однак така бездіяльність позивача не свідчить про умисел на ухилення ним від сплати митних платежів. В подальшому позивач реалізував залишки автомобіля як металобрухт, тому вказані дії не можуть кваліфікуватися, як такі, що спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що є обєктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, а повинні бути кваліфікованими за ознаками ч.2 ст.469 МК України, як розпорядження товаром без дозволу органу доходів і зборів. Зазначає, що ч.2 ст.469 МК України надає перелік неправомірних операцій з товарами, митне оформлення яких не закінчено, зокрема вказано про розпорядження такими без дозволу органу доходів і зборів. Враховуючи те, що ввезений ОСОБА_1, транспортний засіб перебував під митним контролем в режимі «транзит» і його митне оформлення не було закінчено, він неправомірно розпорядився вказаним товаром, тому його відповідальність прямо передбачена ч.2 ст.469 МК України.

Також вказує, що ОСОБА_1, автомобіль було втрачено, про втрату такого він не повідомив митний орган. При цьому, з оскаржуваної постанови вбачається, що сам відповідач здійснює посилання на норми ч.2 ст.193 МК України, що регулюють відповідальність за втрату товару. З огляду на вказане, МК України встановлений конкретний випадок (втрата товару), при якому виникає у відповідача право на стягнення з особи, яка втратила товар, митних платежів, що мали б бути сплачені при ввезенні на митну територію України транспортного засобу, станом на дату перетину митного кордону України. Однак, вказаним порядком відповідач не скористався.

Крім того, покликається на те, що в оскаржуваній постанові відсутні відомості про складання уповноваженою особою митного органу протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача. Таким чином, як вбачається з постанови усупереч нормам ст. 488 МК України розпочато провадження у справі про порушення митних правил, так як за відсутності протоколу про адміністративне правопорушення як доказу винуватості позивача, відсутні і підстави для притягнення такого до адміністративної відповідальності. Отже, відсутність протоколу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є грубим порушенням прав позивача, а посадова особа митниці, в порушення законодавства, не врахувала цього та неправомірно розпочавши провадження у справі не закрила його у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статті 485 МК України, а тому оскаржувану постанову слід визнати протиправною та скасувати.

В судове засідання представник позивача не зявився, проте подав клопотання, в якому просить суд справу розглянути у його відсутності. Крім того, подав до суду також додаткові письмові пояснення щодо позову, в яких зокрема зазначає, що при притягненні позивача до відповідальності за ст. 485 МК України Львівською митницею ДФС було неналежно визначено суму вартості транспортного засобу як безпосереднього предмету порушення митних правих, що є обов'язковим для накладення стягнення у виді штрафу з огляду на наступне. Зважаючи на те, що позивачем не надавались відповідачу документи про придбання вказаного транспортного засобу із зазначенням його вартості, то визначення відповідачем митної вартості цього автомобіля в процедурі розгляду справи про порушення митних правил повинно здійснюватись шляхом проведення експертного дослідження. З матеріалів справи вбачається, що з метою встановлення бази оподаткування Львівською митницею ДФС не призначалась автотоварознавча експертиза. Таким чином, службова записка посадової особи митного органу не вважається належним доказом у справі про порушення митних правил, оскільки не визначає точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу, а з урахуванням вимог п. 4 ч. 1 ст. 495 МК України таким доказом міг бути лише висновок експерта. Отже, відповідачем винесено постанову про визнання винним позивача у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України без висновку експерта щодо належного визначення вартості транспортного засобу як безпосереднього предмету порушення митних правих, що є обов'язковим для накладення стягнення у виді штрафу.

Представник відповідача - Львівської митниці ДФС в судове засідання на 19.07.2018року не зявився, проте подав до суду заяву з якої вбачається, що такий проти позову заперечує.

Третя особа заступник начальника Львівської митниці ДФС начальник Управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_2, був своєчасно та належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, не повідомив про причини своєї неявки та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи у його відсутності.

В ході розгляду даної справи, представник відповідача подав до суду також письмове клопотання, в якому просив залишити адміністративний позов ОСОБА_1, без розгляду у звязку із пропуском строку на звернення до суду із даним позовом. У відповідь, представник позивача надав суду письмові заперечення щодо заявленого клопотання про залишення без розгляду адміністративного позову.

Ухвалою суду від 19.07.2018року у задоволенні вищевказаного клопотання представника відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову відмовлено.

Відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з таких підстав.

Кожна особа, як вказується у ч.1 ст.24 МК України, має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У ч.6 ст.530 МК України зазначається, що перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму суд під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльність субєктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 08.07.2016 року заступником начальника Львівської митниці ДФС начальником Управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_2 (третьою особою у справі) винесено оскаржувану постанову у справі про порушення митних правил №2248/20911/16, якою позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300% несплаченої суми митних платежів на суму 340695гривень.

Як слідує зі змісту даної постанови, посадовою особою митниці було встановлено, що: «29.04.2016 року під час розгляду справи про порушення митних правил № 1216/20911/16 від 01.04.2016 року щодо ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, було зясовано, що згаданою особою 05.05.2014року було ввезено на митну територію України через пункт пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» автомобіль марки «Mercedes Benz 250TD»,VIN WDB1241851F125915, реєстр.номер RP47703.

Згідно наданих гр.ОСОБА_1 пояснень вказаний транспортний засіб був знищений пожежею, а в подальшому, ним цей автомобіль було здано на металобрухт, за що ним одержано кошти в сумі 700 гривень…;

Відповідно до службової записки Управління АПМ Львівської митниці ДФС від 28.04.2016року №843/13-70-19/46-ЕП митні платежі, що мали бути сплачені при ввезенні на митну територію України транспортного засобу марки «Mercedes Benz 250TD»,VIN WDB1241851F125915, станом на дату перетину митного кордону України становлять 113565гривень…;

У відповідності до норм ст..103, 104, 112, 255 МК України ввезений гр..ОСОБА_1 транспортний засіб «Mercedes Benz 250TD»,VIN WDB1241851F125915, реєстр.номер RP47703, перебував під митним контролем, тобто його митне оформлення не було закінчено…;

Таким чином, гр.ОСОБА_1 без дозволу органу доходів і зборів неправомірно розпорядився транспортним засобом, митне оформлення якого не закінчено та здійснив розпорядження товаром, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги».

Згідно із ч. 1 ст. 90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ст.93 МК України, товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; 4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Таким чином, при ввезенні товару, на особу покладається обов'язок вчинити низку дій з метою дотримання вимог законодавства України, зокрема, не використовувати його з жодною іншою метою, крім транзиту, та доставити його у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані, а також відчужені чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

У ч.1 ст.381 МК України зазначається, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Згідно ст.284 МК України за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V цього Кодексу, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування: 1) ввізним митом - до товарів, поміщених у митні режими транзиту, тимчасового ввезення, митного складу, вільної митної зони, безмитної торгівлі, переробки на митній території, знищення або руйнування; 2) вивізним митом - до товарів, поміщених у митні режими транзиту, тимчасового вивезення.

Згідно п.2 ч.1 ст.292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв'язку з якими його надано.

Частина 1 ст.458 Митного кодексу України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 485 МК України передбачена відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, в тому числі за заявлене в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Обєктивною стороною вказаного правопорушення є, зокрема, дії, спрямовані на порушення встановленого законодавством України порядку використання товарів в цілях, стосовно яких надано пільги щодо сплати податків і зборів. Склад вказаного правопорушення обумовлює наявність особливої мети ухилення від сплати митних платежів та вини у формі прямого умислу.

Перш за все слід зазначити, що справа про порушення митних правил може бути заведена тільки в тому випадку, коли є достатні дані, які свідчать про наявність ознак правопорушення. Недопустимим є заведення справи про порушення митних правил на підставі припущень або відомостей про правопорушення, достовірність яких викликає сумніви. Коли порушується справа про порушення митних правил, слід також переконатися у відсутності обставин, які виключають провадження у справі. До таких обставин належать, зокрема, відсутність події та складу порушення митних правил. За наявності зазначених обставин протокол про порушення митних правил не складається. У випадках, коли провадження у справі все ж було розпочате, названі обставини є підставою для припинення провадження у справі.

Відповідно до ст. 488 МК України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Згідно ст. 491 МК України підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у частині першій статті 319 цього Кодексу; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Даний перелік підстав для порушення справи про порушення митних правил є вичерпним.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову в справі про порушення митних правил №2248/20911/16 за ст..485 МК України було винесено лише на підставі пояснень ОСОБА_1 наданих ним під час розгляду іншої справи про порушення митних правил №1216/20911/16, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, а саме про те, що вказаний транспортний засіб був знищений пожежею, а в подальшому ним (ОСОБА_1А.) цей автомобіль було здано на металобрухт, за що одержано кошти в сумі 700 гривень.

При цьому, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що під час розгляду справи про порушення митних правил №1216/20911/16, позивача ОСОБА_1, було ознайомлено зі змістом ст.63 Конституції України, зокрема щодо дачі показань, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення чи іншого правопорушення.

Стаття 63 Конституції України передбачає, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Згідно ч.1 ст.18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.

Крім того, відповідно до вимог ст.526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил. У разі розгляду справи про порушення митних правил у суді про час та місце розгляду справи суд (суддя) повідомляє особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, а також відповідний орган доходів і зборів. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Однак, відповідачем в ході розгляду справи не надано суду жодних доказів, що містять дані про своєчасне сповіщення позивача про місце і час розгляду справи на 08.07.2016року (поштове повідомленням про вручення, розписка тощо).

Отже, з наведеного вбачається, що оскаржувана постанова у справі про порушення митних правил була винесена 08.07.2016року у відсутності ОСОБА_1 і при відсутності даних про своєчасне його сповіщення про місце і час розгляду справи, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 526 МК України.

Наведені обставини свідчать про порушення права позивача на захист при розгляді даної справи та про порушення посадовими особами Львівської митниці ДФС вимог ст.ст.489, 495, 526 МК України.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що відповідач за результатами розгляду справи про порушення митних правил зробив висновок, що ОСОБА_1 без дозволу органу доходів і зборів неправомірно розпорядився транспортним засобом, митне оформлення якого не закінчено та здійснив розпорядження товаром, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги.

Слід зазначити, що адміністративну відповідальність за користування та розпорядження товарами, митне оформлення яких не закінчено, без дозволу органу доходів і зборів, передбачає частина 2 статті 469 МК України.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 30.03.2015 року у справі 1-4/2015, адміністративну відповідальність за неправомірні операції з товарами, митне оформлення яких не закінчено, або з товарами, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем, встановлено у статті 469 Кодексу. У частині другій цієї статті визначено відповідальність за такі порушення митних правил, як зміна стану товарів, митне оформлення яких не закінчено, або товарів, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем на складі тимчасового зберігання, на складі організації - отримувача гуманітарної допомоги або на митному складі, користування та розпорядження ними без дозволу органу доходів і зборів, а так само невжиття передбачених частиною четвертою статті 204 Кодексу заходів щодо товарів, строк тимчасового зберігання яких під митним контролем на складі тимчасового зберігання, на складі організації - отримувача гуманітарної допомоги або на митному складі закінчився. За пунктом 57 частини першої статті 4 Кодексу товарами є будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі. Синтаксичний аналіз частини другої статті 469 Кодексу дає підстави вважати, що сполучник „та поєднує однорідні підмети „користування і „розпорядження, які разом з іншими („зміна стану, „невжиття заходів) становлять перелік окремих діянь (дій або бездіяльності), що утворюють обєктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого у цій правовій нормі. Із змісту частини другої статті 469 Кодексу вбачається, що таке правопорушення може бути вчинене у формі певних дій (зміна стану, користування, розпорядження) чи бездіяльності (невжиття певних заходів) щодо товарів, митне оформлення яких не закінчено або які перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем чи поміщені в режим митного складу. Будь-який інший митний режим, у тому числі тимчасового ввезення, не зазначений у вказаних положеннях Кодексу. У результаті системного дослідження приписів Кодексу Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративним правопорушенням, закріпленим у частині другій статті 469 Кодексу, може бути окремо як користування, так і розпорядження без дозволу органу доходів і зборів товарами, митне оформлення яких не закінчено або які перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем чи поміщені в режим митного складу.

З огляду на наведені положення митного законодавства, враховуючи встановлені обставини справи, зокрема те, що ввезений позивачем в митному режимі «транзит» автомобіль марки «Mercedes Benz 250TD»,VIN WDB1241851F125915, реєстр.номер RP47703, перебував під митним контролем і його митне оформлення не було закінчено, такий був знищений внаслідок пожежі та в подальшому позивач ОСОБА_1 реалізував залишки даного автомобіля як металобрухт, тобто неправомірно розпорядився вказаним товаром без дозволу органу доходів і зборів, тому вказані дії позивача не можуть кваліфікуватися, як такі, що спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що є обєктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, а повинні бути кваліфікованими за ознаками ч.2 ст. 469 МК України, як розпорядження товаром без дозволу органу доходів і зборів.

Крім того, стаття 192 МК України передбачає заходи, що вживаються у разі аварії чи дії обставин непереборної сили під час перевезення товарів, зокрема перевізник зобовязаний вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання (п.1); терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу (п.2).

Згідно приписів ч.2 ст.193 МК України, у разі втрати або видачі без дозволу органу доходів і зборів товарів, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, перевізник зобовязаний сплатити митні платежі, встановлені законом на імпорт зазначених товарів.

З огляду на вказане, МК України встановлений конкретний випадок (втрата товару), при якому виникає у відповідача право на стягнення з особи, яка втратила товар, митних платежів, що мали б бути сплачені при ввезенні на митну територію України транспортного засобу, станом на дату перетину митного кордону України. Однак, вказаним порядком відповідач не скористався.

Відповідно до вимог ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведені положення закону, суд вважає, що заступник начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_2 при розгляді справи про порушення митних правил №2248/20911/16 зобовязаний був, на підставі доказів передбачених ст.495 МК України, належними чином зясувати усі обставини справи, зокрема факт знищення чи втрати вищевказаного автомобіля, здачі його позивачем ОСОБА_1, на металобрухт, тобто розпорядження таким без дозволу органу доходів і зборів, чи такі обставини дійсно мали місце, час та місце вчинення правопорушення, зясувати чи такі дії позивача були спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, відібрати більш детальні пояснення у позивача, перевірити пояснення позивача щодо знищення вказаного автомобіля під час пожежі та відсутність його умислу на ухилення від сплати митних платежів тощо, врахувати усе вищенаведене та відповідно до встановлених фактів дати правильну юридичну оцінку діям позивача. Однак, вказаних обставин у порушення вимог ст.489 МК України посадовою особою Львівської митниці не зясовано, тобто оскаржувана постанова винесена без урахування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Згідно вимог ч.2 ст.495 МК України посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 488 МК України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Згідно ст. 494 МК України, про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Міністерством юстиції України 20 червня 2012 р. за № 1015/21327 затверджено та зареєстровано форми процесуальних документів у справах про порушення митних правил, у тому числі протокол про порушення митних правил.

Протокол про порушення митних правил є джерелом доказів (ст. 495 МК України ).

Однак в оскаржуваній постанові відсутні відомості про складання уповноваженою особою митного органу протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Таким чином, як вбачається зі спірної постанови, усупереч нормам ст. 488 МК України розпочато провадження у справі про порушення митних правил, так як за відсутності протоколу про адміністративне правопорушення як доказу винуватості позивача, відсутні і підстави для притягнення такого до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що в ухвалі про відкриття провадження у даній справі від 18.11.2016року судом зазначалось, що «У разі заперечення проти позову зобовязати відповідача надати суду у визначений судом строк всі матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, з приводу якого подано позов, а саме: матеріали справи про порушення митних правил №2248/20911/16, розпочатої за ознаками вчинення громадянином ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 Митного кодексу України».

Також відповідача - Львівську митницю ДФС повідомлялось про необхідність надання до суду матеріалів справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 у судових повістках про виклик до суду. Однак, усі повідомлення суду відповідачем були проігноровані. В судове засідання відповідач та третя особа не з'явилися, письмових заперечень щодо позову та документів, які стали підставою для прийняття рішення про притягнення до відповідальності позивача (матеріалів справи про порушення митних правил №2248/20911/16), суду не надали.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем в ході розгляду даної справи не представлено достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови та доказів, які б спростовували обставини, на які покликається позивач. Отже, протиправність дій позивача та наявність в його діях складу порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, відповідачем не доведені.

Крім того, суд погоджується з твердженнями представника позивача, що при притягненні позивача до відповідальності за ст. 485 МК України Львівською митницею ДФС було неналежно визначено суму вартості транспортного засобу як безпосереднього предмету порушення митних правих, що є обов'язковим для накладення стягнення у виді штрафу з огляду на таке.

Як зазначалось вище, положеннями ст. 485 МК України передбачено, зокрема, що використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Відповідно до п. 27 ст. 4 МК України митні платежі складаються з: мита, акцизного податку із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) та податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

За приписами ст. 1 Закону України "Про митний тариф України" розмір ввізного мита визначається за встановленими цим законом ставками в процентному відношенні від митної вартості.

Ставки акцизного податку визначені ст. 215 Податкового кодексу України залежно від об'єму двигуна автомобіля.

Базою оподаткування податком на додану вартість згідно зі ст. 188 ПК України буде договірна вартість товару з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно з п. 189.3 ст.189 ПК України ціна продажу вживаного транспортного засобу визначається: для осіб, не зареєстрованих як платники податку, виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого засобу, розрахованої суб'єктом оціночної діяльності, уповноваженим здійснювати оцінку відповідно до закону; для платників податку, виходячи з договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін.

Відповідно до Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, які затверджені наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 №1118 (у редакції наказу Державної митної служби України від 17.03.2008 №229) вартість транспортного засобу визначається згідно з документами про право власності на цій транспортний засіб, а у разі відсутності такої інформації - згідно з висновком відділу митного органу, у зоні діяльності якої розташовано пункт пропуску через державний кордон України, через який переміщується транспортний засіб.

Такий порядок визначення вартості транспортного засобу застосовується при його ввезенні на територію України у режимі імпорту, тобто при добровільному декларуванні цього транспортного засобу.

В даному випадку добровільне декларування позивачем автомобіля в режимі імпорту відсутнє, а визначення вартості здійснювалось в процедурі розгляду справи про порушення митних правил, проведення якої врегульовано розділом ХІХ Митного кодексу України.

Так, положеннями ст. 508 МК України визначено, що однією із процесуальних дій у справі про порушення митних правил є експертиза, яка в свою чергу відповідно до вимог ст. ст. 515, 516 МК України призначається на підставі постанови посадової особи митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, якщо для з'ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо.

Відповідно до ст. 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування кожної справи, вирішення її з дотриманням закону. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що позивачем не надавались відповідачу документи про придбання вказаного транспортного засобу із зазначенням його вартості, то визначення відповідачем митної вартості цього автомобіля в процедурі розгляду справи про порушення митних правил повинно здійснюватись шляхом проведення експертного дослідження.

З матеріалів справи вбачається, що з метою встановлення бази оподаткування Львівською митницею ДФС не призначалась автотоварознавча експертиза.

Як вбачається з оскаржуваної постанови митниці єдиним документом, який встановлював митну вартість автомобіля є службова записка Управління АПМ Львівської митниці ДФС від 28.04.2016 року №843/13-70-19/46-ЕП, згідно якої митні платежі які б були б сплачені при вивезенні на митну територію транспортного засобу марки «MERCEDES BENZ 250TD», VIN WDB1241851F125915, р/н RP47703 станом на дату перетину митного кордону України становили 113 565 грн.

Однак, з наведеного змісту вказаної службової записки, на підставі якої відповідачем розраховано суму штрафу у постанові, слідує, що у митного органу відсутня будь-яка інформація щодо комплектації та технічного стану спірного транспортного засобу, а відтак визначити точну базу оподаткування та розрахунок митних платежів неможливо.

Крім того, з матеріалів справи невідомо чи у вказаній службовій записці чітко зазначено, що дані розрахунки базуються на точних відомостях.

Таким чином, службова записка посадової особи митного органу не вважається належним доказом у справі про порушення митних правил, оскільки не визначає точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу, а з урахуванням вимог п. 4 ч. 1 ст. 495 МК України таким доказом міг бути лише висновок експерта.

Отже, відповідачем винесено постанову про визнання винним позивача у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України без висновку експерта щодо належного визначення вартості транспортного засобу як безпосереднього предмету порушення митних правих, що є обов'язковим для накладення стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.55 Конституції України).

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Митного кодексу України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Стаття 8 Митного кодексу України визначає принципи здійснення державної митної справи. Так, відповідно до п. 3 та п.7 ч.1 цієї статті державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості, а також додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Згідно ст. 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Приймаючи до уваги усе вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що протиправність дій позивача та наявність в його діях складу порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, відповідачем не доведені. Оскаржувана постанова винесена без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, без доведення складу даного правопорушення, а також із порушенням принципів законності та презумпції невинуватості, передбачених п. 3 ч.1 ст.8 МК України. В порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем в ході розгляду даної справи не представлено достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, доводи позивача не спростовано, а відтак прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд вважає необґрунтованим. Наведені обставини відповідно до ст.531 МК України є підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому вимоги позивача слід задовольнити, оскаржувану постанову необхідно визнати протиправною та скасувати.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 241, 243, 244, 245, 246, 250 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС начальника Управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_2 від 08.07.2016року в справі про порушення митних правил №2248/20911/16 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.485 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 300% несплаченої суми митних платежів на суму 340695 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус