Справа № 826/11827/16
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 липня 2018 року № 826/11827/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спора на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивача та/або ОСОБА_1) з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни (далі - відповідач та/або приватний нотаріус) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спора ОСОБА_3 (далі - третя особа та/або ОСОБА_3) та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить суд:

- визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

В обгрунтування позовних вимог позивач, серед іншого зазначає, що при прийнятті рішення щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 відповідач діяв з порушенням чинного законодавства, оскільки останнім не було вчинено нотаріальних дій з вищевказаною квартирою, а відтак у приватного нотаріуса були відсутні повноваження щодо реєстрації права власності за третьою особою.

Крім цього, позивач вказує про порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Поряд з цим, ОСОБА_1 зазначає про порушення відповідачем вимог Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Закону України «Про іпотеку».

Відповідач проти позову заперечив з підстав, які викладені в письмових запереченнях та відзиву на позовну заяву, що долучені до матеріалів справи.

Третя особа в судове засідання 18.04.2018 не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв та клопотань не подавала, відношення до позову не висловила.

Разом з цим, 18.04.2018 представниками позивача та відповідача подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

З огляду на вказане судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

14.12.2005 між АБ «Таврика», як банком, та ОСОБА_1, як позичальником, укладено Кредитний договір №360-Ф, за умовами якого банком було надано ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті у розмірі 167000,00 доларів США (далі - Кредитний договір).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між АБ «Таврика», як Іпотекодержателем, та позичальником, як Іпотекодавцем, укладено договір іпотеки квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. за реєстраційним №3302 (далі - Договір іпотеки).

Згідно з умовами вказаного договору Іпотекодавець передав Іпотекодержателю в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

26.05.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» ( Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДЕКС ФІНАНС» (Новий кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги, зареєстрований за №431, що посвідчений відповідачем (т. 1, а.с. 55).

За умовами вищевказаного Договору відступлення права вимоги ПАТ «Банк «Таврика» відступило TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги за Кредитним договором №360-ф від 14.12.2005, укладеним між ПАТ « Банк «Таврика» та ОСОБА_1, право за Договором поруки від 14.12.2005р., що укладений між ПАТ «Банк «Таврика» та ОСОБА_5, право за Договором поруки від 14.12.2005 р., укладеним між ПАТ «Банк «Таврика» та ОСОБА_6.

В подальшому, між TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» та ОСОБА_3 було укладено Договір про відступлення права вимоги від 26.05.2016 реєстровий номер №432, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською Світланою Іванівною (т.1, а.с. 57-58).

Відповідно до цього Договору TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» відступає ОСОБА_3 своє право вимоги за Кредитним договором №360-ф від 14.12.2005, укладеним між ПАТ « Банк «Таврика» та ОСОБА_1, право за Договором поруки від 14.12.2005, що укладений між ПАТ «Банк «Таврика» та ОСОБА_5, право за Договором поруки від 14.12.2005 укладеним між ПАТ « Банк «Таврика» та ОСОБА_6.

Крім того, 26.05.2016 між ПАТ «Банк «Таврика» та TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» було укладено та нотаріально посвідчено договір про відступлення прав за іпотечним договором, згідно якого TOB «КРЕДЕКС ФІНАНС» набуло право вимоги за Договором іпотеки (т. 1, а.с. 64-67).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єктів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською Світланою Іванівною 14.07.2016 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30465532 щодо квартири АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 28).

Зі змісту вказаної довідки слідує, що підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за третьою особою були наступні документи: договір іпотеки, серія та номер: 3301, виданий 14.12.2005, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г.; договір про внесення змін до договору іпотеки, серія та номер: 4618, виданий 13.12.2006, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г.; договір про внесення змін до договору іпотеки, серія та номер: 3032, виданий, 13.12.2007, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г.; кредитний договір, серія та номер: 360 - Ф, виданий 14.12.2015, видавник: АБ «Таврика»; договір відступлення права вимоги, серія та номер: б/н, виданий 26.05.2016, видавник: ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС»; договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 4323, виданий 26.05.2016, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна; свідоцтво про передачу заяви боржнику, серія та номер: 544, виданий 04.07.2016, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна.; експрес - накладна, серія та номер: 59 001 8436 2197, виданий 30.05.2016, видавник: ТОВ «НОВА ПОШТА»; звіт про оцінку майна, серія та номер: МРЗ30-160704-001, виданий 04.07.2016, видавник: ТОВ ІКФ «РЕНОМЕ».

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону №1952-IV встановлено, що державним реєстратором є нотаріус.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор, зокрема:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ч. 1 ст. 11 Закону №1952-IV).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону №1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Частиною 5 ст. 3 Закону №1952-IV визначено, серед іншого, державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п'ятим цієї частини.

Абзацом 5 ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

З вказаного слідує, що державна реєстрація права власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, яке діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. В той же час, не передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

Крім того, суд звертає увагу, що повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

Так, судом в ході розгляду справи встановлено, що договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г.

Натомість, державну реєстрацію права власності проведено відповідачем.

Згідно з даними Єдиного реєстру нотаріусів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк Олена Григорівна здійснює свою нотаріальну діяльність за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, б. 2, кв. 42.

Таким чином, суд зазначає, що відповідачем нотаріальна дія з нерухомим майном не вчинялася. Посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права власності на нерухоме майно не мало місця.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 №607/5 "Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб", у разі подання до структурних підрозділів територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно (далі - речові права на нерухоме майно), що виникають на підставі рішень судів, що набрали законної сили, де однією із сторін є юридична особа, та/або інший суб'єкт господарювання, та/або фізична особа - підприємець (крім випадків державної реєстрації права власності на підставі рішень судів у справах про спадкування); на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу.

Окрім того, згідно Указу Президента України від 06.04.2011 №401/2011 "Про затвердження Положення про Державну реєстраційну службу України" Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади. Укрдержреєстр є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади міста Києва, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

Підпунктом 10 п. 3 вказаного Положення передбачено, що Укрдержреєстр здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Згідно з пунктом 7 зазначеного Положення Укрдержреєстр здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, а також районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру.

Таким чином, за наслідком вищевикладеного суд приходить до висновку, що дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном.

Доводи відповідача щодо хибного тлумачення норм наведених правових норм суд відхиляє, з огляду на зазначене вище.

Що ж стосується обґрунтувань в частині розповсюдження дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 вказаного закону протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

В даному випадку суд відхиляє вказані доводи позивача, як підстави для задоволення адміністративного позову, оскільки в матеріалах справи міститься відомості з реєстру права власності на нерухоме майно від 27.07.2016, згідно з якими позивачу на праві спільної часткової власності належить житлова квартира АДРЕСА_2.

Таким чином, в даному випадку, суд вважає, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути застосований.

Що ж стосується доводів про порушення Закону України «Про іпотеку» слід звернути увагу на таке.

Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV (далі - Закон №898-IV) визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про

звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з

окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладено одночасно з іпотечним договором в будь - який час до набрання законної рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимоги іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього закону; право іпотеко держателя від свого імені продавати предмет іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі - продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання божником основного зобов'язання є недійсними.

Згідно з п. 6.4 договору сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право самостійно обрати такі шляхи позасудового врегулювання, зокрема, перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя, в рахунок виконання боргових зобов'язань іпотекодавця за кредитним договором, здійснюється в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю іпотечне повідомлення (цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому договорі) з вказівкою про загальну суму боргових зобов'язань та граничний строк погашення боргових зобов'язань. У випадку не погашення іпотекодавцем боргових зобов'язань у строк, передбачений в іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя в день, наступним, за останнім днем строку погашення боргових зобов'язань, вказаному в іпотечному повідомленні.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що договором іпотеки було передбачено відповідне застереження щодо позасудового врегулювання спору, яке, в свою чергу, відповідно до Закону №898-IV прирівнюється до правочину про задоволення вимог іпотекодержателя.

Проте, слід звернути увагу, що процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (далі - Порядок №868).

Так, п. 36 Порядку №868 визначає, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Разом з цим, згідно п. 46 Порядку №868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

З вказаного слідує, що Порядком №868 чітко визначено перелік необхідних документів для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Водночас, ч. 1 ст. 33 Закону №898-IV визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ч. 1 ст. 35 Закону №898-IV).

Як стверджує позивач жодних повідомлень йому не надходило.

В той же час, відповідач стверджує, що позивачу була передана заява останнім через представника ТОВ «Нової Пошти» послугою доставка особисто в руки, згідно експрес - накладної №59 07 та отримана ОСОБА_1 30.05.2016.

Крім того, відповідачем разом із заявою було передано свідоцтво від 04.07.2016.

Суд критично ставиться до вищевказаних доводів, оскільки експрес - накладна №59 07 не містить в собі інформації, які документи скеровувалися приватним нотаріусом позивачу.

Поряд з цим, остання не містить в собі підпису відправника, а також не підтверджує факт отримання позивачем відповідної заяви 30.05.2016.

Таким чином, суд вважає вказані доводи приватного нотаріуса безпідставними.

Що ж стосується доводів ОСОБА_1 в частині необхідності отримання дозволу органу опіки і піклування для здійснення дії щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 177 Сімейного кодексу України батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, зокрема, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до Закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до пп. 1.8 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання (далі - Порядок №296/5).

У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад (пп. 1.9 глави 2 розділу ІІ Порядку №296/5).

З матеріалів справи слідує, що у квартирі АДРЕСА_1 проживає малолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_1.

Водночас, доказів щодо вчинення приватним нотаріусом дій, які передбачені пп. 1.8, 1.9 глави 2 розділу ІІ Порядку №696/5 останнім не вчинено.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно ст. 24 Закону №898-IV відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

З аналізу вказаного слідує, що особа, якій відступлено право вимоги за іпотечним договором, або та особа, яка вчинила таке відступлення мають письмово повідомити боржника про вказані дії.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про відступлення права вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1 ст. 77 КАС України)

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки відповідач при здійсненні реєстраційних дій діяв не у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України та необґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Частиною 1 ст. 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає задоволенню, то судові витрати слід присудити накормить позивача за рахунок відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72, 77, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни (службова адреса: АДРЕСА_3), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спора ОСОБА_3 (АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) задовольнити.

2. Визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни (службова адреса: АДРЕСА_3) щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

3. Судові витрати в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. присудити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни (службова адреса: АДРЕСА_3).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя М.А. Бояринцева