Справа № 804/5351/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2018 року Справа № 804/5351/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представників відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросвітбуд» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Ухвалою суду від 23.08.2017 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросвітбуд» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишено без руху.
В судовому засіданні 23 жовтня 2017 року було оголошено перерву для надання додаткових доказів по справі.
Судове засідання 15.11.2017 року було відкладено за клопотанням позивача у звязку із хворобою представника позивача.
Судове засідання 01.12.2017 року було відкладено за клопотанням представника відповідача у звязку із необхідністю надання додаткових доказів по справі.
В судових засіданнях 13.12.2017 року та 20.12.2017 року було оголошено перерву.
Законом України від 03.10.2017 року № 2147 VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набули чинності з 15.12.2017 року, Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції.
Пунктом 10 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147 VIII) передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з частинами 1 та 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
З огляду на те, що розгляд справи до набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України здійснювався за правилами загального позовного провадження, суд вважав за необхідне продовжити розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.
В судовому засіданні 10.01.2018 року оголошено резолютивну частину рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі із викладених обставин.
Відповідач - Головне управління ДФС у Дніпропетровській області проти задоволення позову заперечував, подав до суду заперечення, які залучені до матеріалів справи. Представники відповідача пояснили суду, що під час проведення документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросвітбуд» було встановлено порушення позивачем норм митного та податкового законодавства, що стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень, а тому суб'єкт владних повноважень (відповідач) діяв на підставі та у межах повноважень і способу, що передбачені Конституцією та законами України.
Представники відповідача в судовому засіданні підтримали доводи, викладені у запереченнях, та просили залишити позов без задоволення.
Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.
За результатами проведеної перевірки складено ОСОБА_6 від 24.04.2017 року №4323/04-36-14-15/38678142, у висновках якого посадовою особою контролюючого органу зроблено висновок про порушення позивачем:
1) п.1 ч.1 ст.279, ст.295 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI, в результаті чого занижено податкові зобов'язання по сплаті мита за митною декларацією від 03.06.2015 року №110130000/2015/503253 па загальну суму 183 389,46 грн.;
2) п.1 ч.1 ст.279, ст.295 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI та ст. З Закону України від 28.12.2014 року №73-VIІІ «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті XII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року», що призвело до заниження додаткового імпортного збору за митною декларацією від 03.06.2015 року №110130000/2015/503253 всього у розмірі 182 012,39 грн.;
3) п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобовязання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією від 03.06.2015 року №110130000/2015/503253 на загальну суму 801 129,90 грн.
Не погоджуючись з висновками, що зазначені в акті, позивач 15.05.2017 року за вих. №83 подав заперечення до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Листом від 24.05.2017 року №1049/10/04-36-14-15-23 відповідачем надана відповідь про відмову у задоволенні заперечень по акту перевірки
24 травня 2017 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області винесено податкові повідомлення-рішення:
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі висновку спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
19 червня 2013 року між ТОВ «Електросвітбуд» (Покупець) та VIKO ELEKTRIK VE ELEKTRONIK END.SAN.VE TIC.AS (Туреччина, Продавець) було укладено контракт №002-VIKO/ELB відповідно до умов якого Продавець, являючись виробником продукції, продає, а Покупець купує товар у кількості та асортименті, що оговорюються в рахунках-фактурах. Умови поставки визначаються в рахунках-фактурах. Вантажовідправником може виступати третя особа. Загальна сума Контракту складає 900 000,00 доларів США. Умови оплати на протязі 90 днів з моменту отримання товару Покупцем. Банківські витрати, повязані з платежами по дійсному Контракту, оплачуються Покупцем. Валюта платежу є долари США.
01 червня 2015 року відповідно до вищевказаного контракту від 19.06.2013 року №002-VIKO/ELB через зону діяльності Одеської митниці з Турецької Республіки на адресу ТОВ «Електросвітбуд» було переміщено товар: «розетки, вимикачі, штепсельні гнізда, світлорегулятори, вироби з пластмас та інші аксесуари» загальною вартістю 54 189,62 доларів США (за курсом НБУ 1 140 593,96 грн.), вагою брутто 20 826,77 кг, який 03.06.2015 року доставлено в зону діяльності Дніпропетровської митниці ДФС та оформлено у митному режимі «імпорт» за митною декларацією №110130000/2015/503253 від 03.06.2015 року.
До митного оформлення позивачем було надано наступні документи: контракт, товарно-транспортна накладна (CMR) від 28.05.2015 року №0000639, книжка МДП (Carnet TIR) від 28.05.2015 року №XF.78895933, інвойс від 27.05.2015 року №844461-67/in та інші документи, необхідні для митного оформлення.
Декларування товарів «різні електричні компоненти» здійснено за цінами, встановленими в інвойсах до вищевказаного контракту.
У підпунктах «а» та «b» частини 2 статті VІІ Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) визначено:
- (a) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості;
- (b) під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов'язуватися або (i) з порівнюваними кількостями, або (ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Згідно з положеннями Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року первинною основою для митної вартості за цією Угодою є контрактна вартість, тобто ціна, фактично сплачена або що підлягає сплаті за товари, коли вони продаються на експорт до країни імпорту.
Згідно зі статтею 49 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495 VI (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
За приписами пункту 2 частини 2 статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
В силу пунктів 1 та 4 частини 1 статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів та розрахунку податкового зобовязання, визначеного за результатами документальної перевірки.
У відповідності до пунктів 4 та 5 частини 5 статті 54 МК України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску та звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.
За пунктом 2 частини 351 МК України, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю субєктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України, є підставою для проведення документальної невиїзної перевірки.
Таким чином, посилання позивача на те, що правильність визначення митної вартості товару підтверджується тим фактом, що Дніпропетровська митниця ДФС при здійсненні своїх повноважень щодо контролю правильності визначення митної вартості товарів в рамках статті 54 МК України при здійсненні митного оформлення товарів за митною декларацією №110130000/2015/503253 від 03.06.2015 року дійшла висновку про вірність визначення митної вартості, розмитнила та випустила з зони митного контролю зазначені товари, не можуть братись судом до уваги, оскільки Головне управління ДФС у Дніпропетровській області наділено компетенцією перевіряти правильність визначення митної вартості ввезених транспортних засобів після їх фактичного випуску на митну територію України. Тобто, відповідач фактично провів перевірку правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску, право на яку йому надано статтями 345-354 МК України.
Крім того, статтями 257, 266 МК України визначено обов'язок декларанта здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом, та сплатити митні платежі.
Згідно з частиною першою статті 295 МК України, митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов'язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов'язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, ПК України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.
Отже, декларант самостійно вносить до МД відомості, зокрема, щодо фактурної та митної вартості товару й розміру належних до сплати податків та з моменту прийняття МД до митного оформлення несе юридичну відповідальність за недостовірність таких відомостей.
Тому посилання позивача на те, що під час митного оформлення не було виявлено порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення його від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому.
Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області отримано лист Дніпропетровської митниці ДФС від 16.03.2017 року №197/7/04-50-19-01 з відповіддю митних органів Республіки Туреччина щодо митного оформлення ТОВ «Електросвітбуд» товару «різні електричні компоненти» за митною декларацією від 03.06.2015 року №110130000/2015/503253, до якої додано експортну декларацію Туреччини та рахунки-фактури компанії VIKO ELEKTRIK VE ELEKTRONIK ENDUSTRISI SANAYI VE TICARET A.S.», що зазначені в експортних деклараціях Республіки Туреччина.
Крім того, у вказаній відповіді митними органами Республіки Туреччина надано копії товарно-транспортних документів (СMR та Carnet TIR), які відповідають документам, наданим при митному оформленні на території України.
З аналізу експортної декларації Туреччини та цінових характеристик, зазначених в рахунку-фактурі (інвойсі) компанії VIKO ELEKTRIK VE ELEKTRONIK ENDUSTRISI SANAYI VE TICARET A.S.», вбачається невідповідність відомостей щодо митної вартості та умов поставки імпортованих ТОВ «Електросвітбуд» товарів відомостям, що містяться у експортній митній декларації від 28.05.2015 року № 15341200ЕХ137442 та інвойсах від 27.05.2015 року №844461, №844462, №844463, №844464, №844465, №844466, №844467, №844470, наданих митними органами Турецької Республіки.
При цьому, відповідно до документів, надісланих митними органами Турецької Республіки, поставка здійснювалась між «VIKO ELEKTRIK VE ELEKTRONIK ENDUSTRISI SANAYI VE TICARET A.S.» (Турецька Республіка) та TOB «Електросвітбуд» за тими ж товарно-транспортними документами, проте на умовах поставки EXW Istanbul та вартістю 226 952,14 доларів США (4 782 067,24 грн. за курсом валют на момент митного оформлення), що значно перевищує вартість, заявлену позивачем до митного оформлення на митній території України.
У відповідності до статті 53 МК України митна декларація країни експорту є документом, що підтверджує митну вартість товарів.
Судом відхиляються доводи позивача стосовно неможливості використання відповідачем як доказ порушення митних правил листа митного органу Туреччини та додатки до нього, оскільки за правилами пункту 5 частини першої статті 352 МК України, посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.
Відповідно до частини 2 статті 7 МК України, державна митна справа здійснюється з додержанням прийнятих у міжнародній практиці форм декларування товарів, методів визначення митної вартості товарів, систем класифікації та кодування товарів та системи митної статистики, інших загальновизнаних у світі норм і стандартів.
Митна декларація є уніфікованим документом, сформованим відповідно до міжнародних стандартів аналогічних документів інших країн. Даний документ використовується в міжнародній практиці. За таких обставин порівняння відповідних граф МД країни експорту та імпорту, що містять цифрові дані (інформацію про вагу товару, номер транспортного засобу, яким здійснювалась поставка, дата поставки тощо), а також найменування відправника, одержувача товару, країни відправлення та призначення дає можливість ідентифікувати поставку товарів без здійснення офіційного перекладу цих граф МД на українську мову. Тобто, зазначені документи містять інформацію, яка є достатньою для визначення митної вартості товару та встановлення висновку щодо її заниження під час митного оформлення.
Суд критично оцінює твердження представника позивача, що постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2017 року у справі №203/1723/17, яка залишена без змін Апеляційним судом Дніпропетровської області від 09.08.2017 року, справу про притягнення до адміністративної відповідальності керівника ТОВ «Електросвітбуд» ОСОБА_6 за порушення ч.1. ст.483 Митного Кодексу України закрито за відсутністю складу правопорушення в її діях, оскільки згідно з частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У відповідності до частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.
Водночас правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі або постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов'язковою для адміністративного суду.
Слід зазначити, що постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2017 року у справі №203/1723/17 встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення керівника підприємства через відсутність доказів, що не є беззаперечним доказом відсутності порушень ТОВ «Електросвітбуд».
Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивачем було допущено порушення статті 49, частин 1 та 2 статті 51, частини 2 статті 52 МК України суд приходить до висновку, що під час винесення спірних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 22.01.2018 року.

Суддя ОСОБА_1