Справа № 826/3281/18
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 липня 2018 р. Справа № 826/3281/18

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представників відповідача: ОСОБА_2,

третя особа: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Державної судової адміністрації України

до: відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3

про: скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов Державної судової адміністрації України до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про скасування постанови.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.02.2018 року ВП № 53950622 на Державну судову адміністрацію України за невиконання без поважних причин виконавчого листа виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 21.10.2016 року № 2а/0270/3320/12 накладено штраф у розмірі 10200,00 грн. На переконання позивача, дана постанова підлягає скасуванню, оскільки виконання рішень суду про стягнення коштів боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. У зв'язку з цим виконання зазначеного рішення суду повинно здійснюватись за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» Державною казначейською службою України.

Окремо, позивач вказав, що ним вживались заходи щодо добровільного виконання рішення суду, зокрема ДСА України звернулась із заявою від 17.11.2016 року №10-8256/16 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення, шляхом списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень на користь суддів», розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.12.2016 року ДСА України відмовлено у задоволенні заяви про встановлення способу та порядку виконання судового рішення у справі № 2а/0270/3320/12, мотивуючи передчасністю зверненням із такою заявою.

Окрім того, позивач зазначив, що виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду у справі №2а/0270/3320/12 від 23.07.2012 року в редакції викладеній у такій не є можливим, оскільки рішення у даній справі зобовязального характеру, а відповідно до вимог чинного законодавства списання коштів можливо лише шляхом стягнення коштів з рахунку боржника.

Відтак, на думку позивача, постанова про накладення штрафу підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та провив його задовольнити.

Представник відповідачі заперечував проти позову з підстав, наведених у відзивах, що долучені до матеріалів справи та звернув увагу суду на те, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову, діяв згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А тому, на його думку, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Третя особа у судове засідання не з'явився та надав заяву про розгляд справи за відсутності, де також зазначив, що підтримує позовні вимоги.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2012 року у справі №2а/0270/3320/12 частково задоволено позов ОСОБА_3 до Державної судової адміністрації України, територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області про зобов'язання виплатити щомісячне грошове утримання. Зокрема, даним рішенням зобов'язано ДСА України виплатити ОСОБА_3 заборговане грошове утримання судді за період з 30.01.2011 року по 31.12.2011 року в сумі 46037 грн.32 коп.

В подальшому, на виконання постанови суду 21.10.2016 року видано дублікат виконавчого листа №2а/0270/3320/12 про: «Зобовязати Державну судову адміністрацію України виплатити ОСОБА_3 заборговане грошове утримання судді за період з 30.01.2011 року по 31.12.2011 року в сумі 46037 грн.32 коп.»

10 травня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання виконавчого листа №2а/0270/3320/12.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 17.05.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53950622.

В подальшому, 07.02.2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову ВП№53950622 про стягнення виконавчого збору з ДСА України в сумі 12800 грн.

07.02.2018 року старшим державним виконавцем прийнято постанову ВП№53950622 про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та надіслано виконавчий лист до Вінницького окружного адміністративного суду.

Боржник у встановлений державним виконавцем строк рішення суду не виконав.

Постановою державного виконавця від 10.11.2017 року на ДСА України накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. та зобов'язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. Копію постанови надіслано сторонам виконавчого провадження. Вказана постанова про накладення штрафу боржником не оскаржена.

Станом на час розгляду даної справи кошти у розмірі 5100,00 грн. боржником не сплачено.

Вимогою державного виконавця №622/12 від 14.11.2017 року №53950622/20.1/12 зобов'язано Державну судову адміністрацію України повідомити відділ про стан виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду № 2а/0270/3320/12 від 21.10.2016 року, а у разі невиконання вказаного рішення суду надати до відділу інформацію про причини невиконання та вжиті заході для його виконання. Стягувача - ОСОБА_3 зобов'язано повідомити відділ про наявність або відсутність підстав для завершення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду № 2а/0270/3320/12 від 21.10.2016.

У відповідь на зазначену вимогу Державна судова адміністрація України надіслала на адресу відділу лист від 28.11.2017 року № 10-14276/17, зі змісту якого вбачається, що рішення суду не виконано. У листі також зазначено, що для належного виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2012 року у справі № 2а/0270/3320/12, на підставі якої Вінницьким окружним адміністративним судом 21.10.2016 року видано виконавчий лист №2а/0270/3320/12, Державна судова адміністрація України звернулася до суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2012 року шляхом списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.12.2016 року у справі № 2а/0270/3320/12 відмовлено в задоволенні заяви Державної судової адміністрації України про встановлення способу і порядку виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2012 року. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень зазначена ухала не оскаржена і набрала законної сили 04.01.2017 року.

З моменту винесення вищезазначеної ухвали жодних документів, які свідчать про виконання рішення суду згідно виконавчого листа № 2а/0270/3320/12, виданого 21.10.2016 року Вінницьким окружним адміністративним судом до відповідача не надходили.

28.11.2017 року до відділу надійшла заява стягувача - ОСОБА_3 у відповідь на вимогу державного виконавця від 14.11.2017 року, якою повідомлено про відсутність підстав для завершення виконавчого провадження з примусового виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2012 року згідно виконавчого листа №2а/0270/3320/12, виданого 21.10.2016 року Вінницьким окружним адміністративним судом.

Оскільки, боржником не вжито заходів щодо виконання виконавчого документа, постановою державного виконавця від 07.02.2018 на боржника накладено штраф у подвійному розмірі - 10 200,00 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог , суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404).

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч.4 ст.18 Закону №1404).

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Суд вказує, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2012 року у справі №2а/0270/3320/12 є рішенням немайнового характеру. Порядок виконання таких рішень передбачений розділом VIII Закону № 1404-19 .

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Прийняття спірної постанови про накладення штрафу державний виконавець обґрунтовував тим, що боржник повторно без поважних причин не виконав рішення суду, в зв'язку з чим на боржника повторно накладений штраф у подвійному розмірі за невиконання рішення суду і направлено повідомлення до органів досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення за умисне невиконання рішення суду.

Доказів скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу у сумі 5100 грн. позивачем до суду не надано.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На час розгляду справи вимоги виконавчого документа №2а/0270/3320/12 від 21.10.2016 року не виконано, а позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, не довів неправомірність дій державного виконавця.

Натомість, наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про правомірність дій відповідача.

Таким чином, суд вважає, що оскаржувана постанова від 07.02.2018 року ВП № 53950622 про накладання штрафу в розмірі 10200,00 грн. прийнята відповідачем згідно вимог чинного законодавства України, підстави для її скасування відсутні, а тому позовні вимоги необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, код ЄДРПОУ - 26255795).

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького,13, м. Київ, код ЄДРПОУ - 00015622)

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького,13, м. Київ, код ЄДРПОУ - 00015622)

ОСОБА_3 (вул. Щаслива, 6/1, м. Козятин, Вінницька область)

Суддя Томчук Андрій Валерійович