Справа № 804/5424/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2016 р. Справа № 804/5424/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон-Україна» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа публічне акціонерне товариство «Криворізький турбінний завод «Констар» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з результатами перевірки, вважає, що податковий орган дійшов до помилкових висновків про допущення платником податків порушень законодавства, а податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України. У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені у запереченнях на позов, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Третя особа у судове засідання не прибула, надала до суду пояснення, в яких підтримує позицію позивача.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено планову документальну виїзну перевірку українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон-Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.
За результатами перевірки складено акт від 25.05.2016 року № 219/04-36-14-11/31793082, у висновках якого встановлено порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобовязання з податку на прибуток підприємства за 2015 рік на загальну суму 1 289 790,00 грн.; пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобовязання з податку на додану вартість за 2015 рік на загальну суму 1 433 100,00 грн.
За результатами адміністративного оскарження висновки акту перевірки та податкові повідомлення-рішення залишено без змін.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно підпункту 14.1.36. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
У відповідності до підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України обєктом оподаткування встановлено, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
В силу пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
При цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункти 200.2, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України).
За пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в)та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Відповідно до вимог пункту 44.2. статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно із частиною 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» підприємство самостійно обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів.
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
За приписами статті 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Системний аналізу вказаних норм свідчить, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування податком на прибуток, мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Судом встановлено, що між українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Галіон-Україна» (замовник) та ПАТ «Криворізький турбінний завод «КОНСТАР» (підрядник) укладено низку договорів підряду №82/590 від 29.07.2014 року, №25/590 від 23.04.2015 року, №53/590 від 20.08.2015 року, №63/590 від 15.09.2015 року, за умовами яких підрядник зобовязується виконати роботи по виготовленню готової продукції згідно специфікації (додатку) на готову продукцію із надаваємої замовником давальницької сировини згідно специфікації (додатку) на давальницьку сировину.
Умови договорів підряду є подібними для всіх чотирьох договорів.
Факт виконання робіт з виготовлення продукції та використаних задля цього матеріалів замовника, формування залишків матеріалів давальницької сировини та відходів підтверджується первинними документами. Обовязок дотримання норм витрат матеріалу покладено на Виконавця за Договором підряду, що кореспондується із принципом обачливості підрядника, та його відповідальності за те, що матеріал відповідає нормам у разі прийняття такого матеріалу для виконання робіт за договором підряду. Суттєві умови Договору підряду встановлені в частині строків повернення його залишку та основних відходів. У пунктах 5.4. Договорів підряду передбачено, що одночасно із готовою продукцією вивозяться залишки давальницької сировини, поставленої більш норми та металовідходи. Відповідно до пунтків 6.1., 6.2. Договорів підряду встановлено відповідальність Підрядника.
Позивачем укладено Договори підряду із Виконавцем ПАТ «КОНСТАР» про виконання робіт із виготовлення готової продукції із матеріалу Замовника (Позивача) із дотриманням суттєвих умов для договорів такого виду щодо встановлення в Специфікаціях норм витрат матеріалів, а також підтвердження первинними документами кількості готової продукції та поворотних відходів, що передається Виконавцем.
Факт виконання робіт з виготовлення продукції та використаних за для цього матеріалів Замовника, формування залишків матеріалів давальницької сировини та відходів, підтверджується Актом здачі-прийомки виконаних робіт, який є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV. Форма первинного документу може бути розроблена підприємством для обліку самостійно та враховувати в собі вимоги для відображення сутності господарської операції. Таким чином, документ «Акт здачі-прийомки виконаних робіт», розроблений на ПАТ «Констар», є документом, що поєднує в собі акт виконаних робіт та звіт про використані матеріали давальницької сировини Замовника. Акт здачі-прийомки виконаних робіт містить повний опис суті та змісту господарської операції, що дозволяє встановити рух активів, а саме: виконання робіт із виготовлення готової продукції, із зазначенням кількісного та вартісного виміру, якісних характеристик, маркування; встановлено кількість та вид давальницької сировини, що фактично виконано для виготовлення готової продукції, встановленої Актом; кількість та вид отриманих поворотних відходів давальницької сировини; ціна за виготовлення одиниці продукції, та загальну вартість виконаних робіт, що підтверджує її здійснення.
Також з боку ПАТ «КОНСТАР» надано внутрішні документи, які регламентують норми витрат матеріалу на виготовлення кілець цільнокатаних з деталізацією втрат на кожному етапі обробки «Технологія та статті витрат металу» при виготовленні кілець цільнокатаних за шифрами на такі види продукції: АД-04-10У; АД 08-83; АД 06-61 зі зразком; АД 04-11; АД 04-35-1; АД 06-60; АД 06-62; АД 08-84; АД 08-98; АД 06-60 Г, АД 06-62Г; АД 06-02 обр.; АД 06-64 обр.; АД 04-35-1обр.; АД 08-98 обр.; АД 04-11 обр.; АД 11-91.
Сировину пруток, що передавався в переробку, було імпортовано на митну територію України за окремими вантажно-митними деклараціями на підставі контрактів із контрагентами. При цьому було нараховано та сплачено податок на додану вартість за відповідними митними деклараціями, митні платежі внаслідок проведеного декларування.
Проте із Специфікацій на давальницьку сировину вбачається, що із однієї заготовки може бути виготовлено декілька одиниць готової продукції. Зокрема, специфікація № 2 на поставку давальницької сировини до договору підряду № 25/590 від 23.04.2015 року щодо виготовлення кільця марки АД 06-60 (1 заготовка вагою 337 кг) - буде вироблено 2 кільця з однієї заготовки, оскільки передається 8 заготівок для виготовлення 16 кілець. 2. Заготовка вагою 166 кг передається для виготовлення одного кільця з однієї заготовки).
Тоді як, порушення законодавства, які мають наслідком збільшення суми грошового зобовязання, мають бути переконливим та беззаперечно встановленим юридичним фактом реальної дійсності конкретною обставиною, передбаченою нормами права, що спричиняє певні юридичні наслідки.
Визначення норми витрат матеріалу встановлено, зокрема, у відповідності до ГОСТ 14.322-83 «Нормування витрат матеріалів» п. 1.3.3.Норма витрат - максимально допустима планова кількість сировини, матеріалів на виробництво одиниці продукції (роботи) встановленої якості в запланованих умовах виробництва.
Норми, як правило, визначаються на натуральну одиницю кожного з видів товарної продукції (робіт, послуг), або на окремі технологічні процеси виробництва.
Першим елементом норми є чиста маса виробу, тобто корисна витрата матеріальних ресурсів втілена у готовій продукції (без урахування будь-яких відходів і втрат). Другий елемент норми витрат - сумарні технологічні відходи і втрати - кількість матеріалу , який не втілено в виробі, але витрачено на його виробництво.
Відходи - це залишки вихідних матеріалів, які можна використовувати для виробництва тієї продукції, при якій вони виникли. За характером можливого їх застосування відходи класифікуються на використовувані (поворотні) і невикористовувані (безповоротні).
Специфікації до договорів підряду із ПАТ «КОНСТАР» передбачають повернення разом із готовою продукцією саме поворотних відходів, а також в пункті 5.4 договорів підряду встановлено вимогу про повернення відходів давальницької сировини - металовідходів. Нормування витрат матеріалу Замовника Підрядником ПАТ «КОНСТАР» проводиться у відповідності до встановлених технологічних документів, зокрема, за «Технологія та статті витрат металу» при виготовленні кілець цільнокатаних за шифрами на такі види продукції: АД-04-10У; АД 08-83; АД 06-61 зі зразком; АД 04-11; АД 04-35-1; АД 06-60; АД 06-62; АД 08-84; АД 08-98; АД 06-60 Г, АД 06-62Г; АД 06-02 обр.; АД 06-64 обр.; АД 04-35-1обр.; АД 08-98 обр.; АД 04-11 обр.; АД 11-91.
Втрати це та частина матеріалу, яка безповоротно втрачається в процесі виготовлення виробу. До них відносяться, наприклад, втрати металу при порізці на мірні заготовки, угар, окалин, плени, закати та інші дефектні слої. До технологічних відходів матеріалу відносять ту його кількість, яка не зазначена у виробі, але витрачена на його виробництво.
Таким чином, втрати та відходи, так само як і готова продукція, є складовими елементами норм витрат на виготовлення готової продукції, які і встановлено в специфікаціях до договорів підряду на одиницю готової продукції - кільце цільнокатане в кілограмах необхідної сировини (заготовки) за штуками та кілограмами.
Суд не приймає наведений податковим органом аналіз норм витрат на сторінках 10-11 акту перевірки, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що склад втрат як складового елементу норм витрат на виготовлення продукції за Договорами підряду № 82/590, № 25/590, №53/590, №63/590 було додатково повідомлено податковому органу як на запит платника податків, а також надавались при розгляді заперечень, а також було надано у відповідь на запит податкового органу на адресу ПАТ «КОНСТАР» при здійсненні перевірки УР ТОВ «Галіон-Україна». У розпорядження податкового органу ПАТ «КОНСТАР» було надано «Баланс давальницького металу по замовленням УР ТОВ «Галіон-Україна», як додаток до Листа ПАТ «КОНСТАР».
Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем надано Нормативи відходів давальницької сировини при виготовленні цільнокатаних кілець зі сплаві на нікелевій основі, затверджені між ТОВ УР «Галіон-Україна» та ПАТ «Констар», які складені у відповідності до технологічних процесів виробника щодо відходів по видам продукції у відсмотковому відношенні до норм витрат металу. Згідно вказаного Нормативу встановлено такі норми витрат матеріалу: Кільця цільнокатані фасонного профелю, обточені (Поворотні відходи 18+-2%; Неповоротні відходи 45+-2%); Кільця цільнокатані фасонного профелю, з мінімальною обточкою габаритних поверхней (індекс Г) (Поворотні відходи 18+-2%, Неповоротні відходи 15+-2%); Кільця цільнокатані прямокутного профілю, зі зразком для випробування механічних властивосте, обточені (Поворотні відходи 34+-2%, Неповоротні відходи 45+-2%).
Поряд із цим, позивачем надано відповідачу для аналізу при розгляді скарги на Рішення, складені на підставі Акту перевірки, Розрахунок відходів давальницької сировини за 2015 року, складений ПАТ «КОНСТАР» по замовленням на цільнокатані кільця на нікелевій основі, якій містить відомості про вагові теоретичні показники готової продукції, стружки, видр та остатків проб, угар, інші неповоротні витрати металу.
Суд звертає увагу, що встановлені розбіжності в акті перевірки є такими, що відповідно до вимог пункту 56.4 Податкового кодексу України мають бути враховані під час процедури адміністративного оскарження як обов'язок доведення того, що нарахування, здійснене контролюючим органом є правомірним.
Отже, суд доходить висновку, що матеріалами справи підтверджено правомірність встановлення позивачем норм витрат матеріалу в специфікаціях на поставку давальницької сировини із дотриманням технології виготовлення кілець цільнокатаних в частині нормування витрат матеріалів виробником ПАТ «КОНСТАР».
На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем до перевірки було надано всі первинні документи, які є підставою для формування податкового обліку підприємства.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.За правилами пункту 61.2 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється органами, зазначеними устатті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючим органом щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби, визнано органи державної податкової служби. Як встановлено ст. 83 Податкового кодексу України, для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Оформлення результатів податкових перевірок регульовано відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затверджений Наказом Міністерства Фінансів України від 20.08.2015 року № 727.
Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи податкового контролю. Відповідно до пункту 5 Порядку факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, мають викладатися в акті документальної перевірки чітко, обєктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, повязані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших субєктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.
Крім того, судом встановлено, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа та як платник податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ним, а надалі і включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку за такими договорами у позивача не було.
Перевіряючі в акті перевірки не посилаються на будь-які зауваження до первинних документів, які б не давали право позивачу на формування податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення обєкта оподаткування податком на прибуток, відповідач не надав доказів, які б спростовували реальність господарських операцій з вищезазначеним контрагентом та докази, які б підтверджували обставини, викладені в акті перевірки.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон-Україна» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа публічне акціонерне товариство «Криворізький турбінний завод «Констар» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити у повному обсязі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон-Україна» судові витрати у розмірі 40 843,35 грн. (сорок тисяч вісімсот сорок три гривні 35 копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2016 року.

Суддя ОСОБА_1