Справа № 804/531/18
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2018 р. справа № 804/531/18
16 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, в якому просить суд: визнати протиправною відмову Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оформлену Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення № 51 від 21.09.2017р.; зобов`язати Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 31 серпня 2017 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має статус дружини померлого громадянина з числа ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, а саме, ОСОБА_2 , смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_2 , виданим Дніпропетровською обласною державною адміністрацією 29 серпня 2012 року. 31 серпня 2017 року позивач звернулася до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте, у жовтні 2017 року отримала Витяг з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення № 51 від 21.09.2017, згідно з яким, Правобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки за життя, ОСОБА_2 , неможливо віднести до жодної категорії осіб, які відносяться до категорії військовослужбовців, згідно із Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», під час участі ним у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Позивач вважає, що відповідач своєю відмовою порушив її право пенсійне забезпечення, гарантоване Конституцією та законами України, тому, звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2018 року відкрито провадження у адміністративній справі та відповідно до частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
У встановлений ухвалою суду строк відповідачем подано письмовий відзив на позов, в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області просить суд відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» № 821 від 08.11.2017 року, у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання, відповідача по справі - Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі замінити на правонаступника, а саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Також, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заперечує проти позову у повному обсязі та зазначає, що позивач звернулася до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою від 31 серпня 2017 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте, згідно з наданою ОСОБА_1 довідкою центрального архіву Міністерства оборони України, померлий чоловік, ОСОБА_2 , приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при військовій частині НОМЕР_3 в період з 29.07.1987 року по 04.09.1987 року, тоді як за даними військового квитка ОСОБА_2 проходив військову службу з 10.04.1980 року по 18.04.1982 року. Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено категорії осіб та види військової служби, за життя ОСОБА_2 неможливо віднести до жодної категорії осіб, які відносяться до військовослужбовців, під час участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому комісія вирішила відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову в повному обсязі.
При вирішенні клопотання відповідача щодо заміни сторони її правонаступником, судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» № 821 від 08.11.2017 року, Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правонаступником відповідача у спірних правовідносинах, що підтверджується копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до частини 1 статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у письмовому відзиві на позов, дослідивши письмові докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , має статус дружини померлого ОСОБА_2 з числа ліквідаторів категорії 1, смерть якого пов`язана з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_2 , виданим Дніпропетровською обласною державною адміністрацією 29 серпня 2012 року.
Матеріалами справи підтверджується, позивач 31 серпня 2017 року звернулася до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Проте, згідно з Витягом з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення № 51 від 21.09.2017, відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки за життя, ОСОБА_2 (чоловік позивача), неможливо віднести до жодної категорії осіб, які відносяться до категорії військовослужбовців згідно з Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», під час участі ним у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Суд зазначає, що згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Згідно з абзацом шостим пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тимчасово, до прийняття відповідного закону військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, інваліда війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, інваліда війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого та сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» досягла 53 років, має трудовий стаж понад 20 років, має статус дружини померлого громадянина з числа ліквідаторів категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, повторний шлюб позивачем не укладався, що підтверджується копіями документів доданих до позовної заяви.
Факт смерті чоловіка позивача ОСОБА_2 у зв`язку з захворюванням, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи підтверджується Експертним висновком Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, наданим за № 9784 від 01.08.2011.
Суд зазначає, що зі змісту вказаного висновку вбачається, що захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням саме обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Підставою для відмови у призначенні пенсії став висновок відповідача, що відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_2 неможливо віднести до жодної категорії військовослужбовців під час участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Отже, суд доходить висновку про необґрунтованість та протиправність висновків відповідача, враховуючи, що відповідно до статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
При цьому, відповідно до примітки до вказаної статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Статтею 16 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Аналіз наведених норм дає можливість дійти висновку, що до числа військовослужбовців відносяться військовозобов`язані призвані на військові збори, які перебувають у запасі для комплектування військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Чинність статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» поширюється на військовозобов`язаних, які були тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження.
Крім того, слід зазначити, що можливість отримання пільги, передбаченої абзацом шостим пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.
Доводи відповідача суперечать нормам матеріального права, якими передбачено право на дострокове призначення пенсії дружинам військовослужбовців, які померли (загинули) внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Вказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2016 року в адміністративній справі № 398/5910/14-а та постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в адміністративній справі №527/1063/17.
Таким чином, ОСОБА_2 на час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС мав статус військовослужбовця, що свідчить про необґрунтованість та незаконність висновків відповідача про неможливість віднесення ОСОБА_2 до жодної категорії військовослужбовців під час участі ним у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та відповідно наявність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії відповідно до статті ст. 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як дружини померлого військовослужбовця, смерть якого пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
Отже, приймаючи рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії, яка оформлена Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення № 51 від 21.09.2017, відповідач порушив право ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення гарантоване Конституцією та законами України.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 31 серпня 2017 року.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для повного встановлення обставин справи щодо ухвалення законного судового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 704,80 грн., що документально підтверджується оригіналом квитанції № 1/73 від 12.01.2018 року, яка наявна в матеріалах справи.
Отже, судовий збір у сумі 704,80 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 9, 72 - 77, 90, 139, 246 - 247, 249, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною відмову Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оформлену Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення № 51 від 21.09.2017 року.
Копію рішення направити всім сторонам по справі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу, безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.П. Павловський