Справа № 808/1258/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 липня 2018 року Справа № 808/1258/18 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Поліщука Я.В.

та представників

позивача: не зявився

відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 (

до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

про визнання протиправним, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (позивач) із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача оформлене листом від 16.03.2018 №С-677-649/0/18-18 про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 1,53 га., з земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0003 (загальною площею 11,5393 га.), що відноситься до земель державної власності з цільовим призначенням 01, на території Василівського району Запорізької області (біля с.Камянське, Василівського району, Запорізької області);

- зобовязати відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 1,53 га., з земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0003 (загальною площею 11,5393 га.), що відноситься до земель державної власності з цільовим призначенням 01, на території Василівського району Запорізької області (біля с.Камянське, Василівського району, Запорізької області), згідно заяви позивача, яка надійшла відповідачу 19.02.2018 та зареєстрована за вх.№С-677-649/0/18-18.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,53 га для ведення особистого селянського господарства, у звязку з тим, що позивач до заяви додав графічний матеріал на якому зображено земельну ділянку площею 11,5393 га. Позивач вважає таку відмову протиправною оскільки у заяві позивач вказував, що запитувана ним земельна ділянка площею 1,53 га знаходиться в межах земельної ділянці площею 11,5393 га (кадастровий номер :01:011:0003). Вважає таке рішення протиправним та просить суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 10.04.2018 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.05.2018.

Ухвалою суду від 10.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.06.2018.

Ухвалою суду від 06.06.2018 розгляд справи відкладено на 04.07.2018.

Позивач у судове засідання не прибув, надіслав суду заяву (вх.. № 12849 від 23.04.2018) про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила повністю та надала пояснення, аналогічні відзиву на позовну заяву (вх. №14323 від 08.05.2018). Зокрема вказала, що з наданих позивачем до заяви графічних матеріалів неможливо встановити місце розташування запитуваної земельної ділянки.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 04.07.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

19.02.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1.53 га з земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0003 загальною площею 11,5393, що відноситься до земель державної власності з цільовим призначенням 01, на території Василівського району Запорізької області (біля с.Камянське Василівського району Запорізької області). У заяві вказано, що земельна ділянка не приватизована та перебуває у державній власності.

До заяви позивачем додано схему розміщення земельної ділянки, копію паспорту та ідентифікаційного коду та копію посвідчення учасника бойових дій.

Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області листом від 16.03.2018 № С-677-649/0/18-18 відмовило позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. У вказаному рішенні зазначено, що у заяві позивача зазначено орієнтовну площу бажаної до відведення земельної ділянки 2 га, проте до клопотання додано графічний матеріал, на якому позначено земельну ділянку площею 11,5393. Вказана обставина унеможливлює прийняття рішення стосовно відведення земельної ділянки.

Не погоджуючись із рішення відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд не вбачає підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Правове регулювання земельних відносин регулюється Конституцією України, нормами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (стаття 3 Земельного кодексу України).

Частини другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Земельного кодексу України, громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Згідно із частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Зі змісту частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, якою врегульовано порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України вбачається, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у випадках передбачених частинами 1 і 6 статті 118 Кодексу, може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондується із ч. 3 ст. 123 Кодексу, відповідно до якої відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проаналізувавши наведені вище норми Земельного кодексу України суд зазначає, що до клопотання про отримання земельної ділянки необхідно додавати графічні матеріали, на яких зазначено її бажане місце розташування. Метою надання цих матеріалів є необхідність її ідентифікації відповідачем для перевірки відповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Від перевірки указаних підстав залежить рішення відповідача про надання чи відмову в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно наказу Держземагентства України Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18.05.2010 № 376, межа земельної ділянки це сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки.

Бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами зазначається заявником на фрагментах планово - картографічних матеріалів, які надають можливість правильно визначити місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернулась з клопотанням з метою безоплатного отримання земельної ділянки у власність.

Тобто, графічні матеріали, які додаються до клопотання, повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та у передбачених земельним законодавством випадках надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.

Крім того, слід відзначити, що згідно пунктів 45, 47, 162 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру, з метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про об'єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку державними кадастровими реєстраторами виготовляється викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) за формою згідно з додатком 7.

Викопіювання виготовляється в масштабі, який забезпечує чітке відображення усіх елементів картографічної основи Державного земельного кадастру та відображених на ній відомостей Державного земельного кадастру (зокрема обліковий номер обєкта Державного земельного кадастру; кадастровий номер земельної ділянки; номер кадастрового кварталу; номер кадастрової зони; найменування адміністративно-територіальної одиниці).

Також, згідно п.183 постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру, викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) формується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру в одному примірнику, який надається заявникові після підписання Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування та засвідчення його підпису власною печаткою, а у разі, коли викопіювання надається в електронній формі, - посвідчення його власним цифровим підписом.

Так, позивач до свого клопотання надав схему розташування земельної ділянки площею 11,5393 га, з аналізу якої неможливо встановити бажане місце розташування земельної ділянки площею 1,53 га, ідентифікувати її на місцевості.

Отже, суд вважає, що на доданому до заяви графічному матеріалі позивачем не зазначено бажане місце розташування земельної ділянки площею 1,53 га, що не узгоджується з приписами ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що подані позивачами графічні матеріали не можуть вважатися такими, що містять місце розташування бажаної земельної ділянки, адже не дозволяють ідентифікувати земельну ділянку для вирішенні питання, чи відповідає місце розташування об'єкта вимогам законів.

На підставі викладеного суд вважає, що підстава, з якої відповідач не задовольнив заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,53 га для ведення особистого селянського господарства, повністю узгоджується з приписами ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, а тому обґрунтування позовних вимог позивача про протиправність рішення відповідача є не доведеним належними та допустимими доказами. Відтак, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючі вище викладене суд вважає, що відповідач в даному випадку діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити.

Суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що в даному випадку він не позбавлений можливості повторного звернення до відповідача з даним клопотанням для реалізації свого законного права на виділення земельної ділянки, яке визначено йому Конституцією України та Земельним кодексом України, однак лише після усунення перешкод, які слугували підставою для відмови в задоволенні його клопотання, тобто з дотриманням вимог ст. 116, 188 Земельного кодексу України.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості..

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 09.07.2018.

Суддя Ю.П. Бойченко