Справа № 804/2712/18
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року Справа № 804/2712/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому в перерахунку пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;
- зобовязати відповідача перерахувати та виплачувати йому пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення за більш пізній вихід на пенсію відповідно до положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 53,25 % з 04.10.2017 року.
В обґрунтування позову зазначає про наявність підстав для перерахунку пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у звязку з прийнятим судовим рішенням та більш пізнього виходу на пенсію.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
14.05.2018р. представник відповідача подав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах за віком з 28.10.1996 року та після досягнення пенсійного віку не виявив бажання перейти на пенсію за віком на загальних підставах, а тому підстав для перерахунку пенсії з урахуванням положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не має. Також зазначає, що постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 року у справі № 185/864/17, відповідно до якої позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» оскаржена в касаційному порядку та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.06.2017 року відкрито касаційне провадження.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частково задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28.10.1996 призначена пенсія по стажу відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 року у справі № 185/864/17 управління Пенсійного фонду зобовязано призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно ст. 26 до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показників середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
На виконання рішення суду відповідачем призначено позивачу пенсію за віком відповідно ст. 26 до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 10.01.2017 року.
05.03.2018 року позивач звернувся до управління із заявою про перерахунок пенсії за віком із застосуванням підвищення, передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію.
Листом від 14.03.2018 року Пенсійний фонд відмовив позивачу у перерахунку пенсії із застосуванням підвищення, передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки пенсію йому було призначено з 28.10.1996 року та після досягнення пенсійного віку він не виявив бажання перейти на пенсію за віком на загальних підставах.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду.
При вирішенні спору суд виходить з того, що відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Згідно з статтею 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:
- на 0,5 % - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;
- на 0,75 % - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.
При цьому, підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу не здійснюється.
Таким чином, набуття особою права на підвищення розміру пенсії відповідно до частини 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пов'язано саме з моментом більш пізнього виходу на пенсію за віком.
Як установлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач народився 22.02.1951 року.
Згідно з статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для нього передбачений пенсійний вік 60 років.
Отже, 01.03.2011 року позивач набув право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Положення статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачають, що пенсії з підвищенням її розміру виплачується особі, яка набула право на пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак продовжувала працювати.
При цьому, слід звернути увагу на те, що частиною 1 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачене право на підвищення розміру пенсії за більш пізній вихід на пенсію за віком, яка призначається вперше.
За таких обставин, посилання відповідача на те, що позивач скористався своїм правом на призначення пенсії ще у 1996 році, коли йому було призначено пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до Закону України до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є помилковими, оскільки пенсію у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачу призначено вперше з 10.01.2017 року на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 року у справі № 185/864/17.
Таким чином, матеріалами справи та судовим рішенням, що набрало законної сили підтверджено, що позивач набув право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.03.2011 року, однак пенсію на підставі цього Закону йому призначено з 10.01.2017 року, тобто з більш пізнього віку.
Разом з тим, для застосування положень статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» окрім вимоги щодо виходу на пенсію з більш пізнього віку є вимога щодо наявності страхового стажу за цей період.
Згідно наявної в матеріалах справи копії індивідуальних відомостей про застраховану особу-позивача, розрахунку стажу роботи вбачається, що останній після досягнення пенсійного віку, 01.03.2011 року, продовжував працювати до 28.02.2018 року.
При цьому, згідно позовної заяви позивач при розрахунку розміру підвищення помилково виходив з загальної кількості місяців після досягнення пенсійного віку, а не з страхового стажу, набутого після досягнення пенсійного віку, як передбачено ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Таким чином, позивач набув права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.03.2011 року, однак пенсію на підставі цього Закону йому призначено з 10.01.2017 року на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 року у справі № 185/864/17, тобто з більш пізнього віку, при цьому у період з 01.03.2011 року по 10.01.2017 року позивач продовжував працювати, що дає право на застосування положень ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у перерахунку пенсії за віком з урахуванням положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, з підстав отримання позивачем пільгової пенсії до призначення пенсії за віком, маючи при цьому відомості щодо наявного страхового стажу позивача за цей період.
Разом з тим, питання щодо обчислення страхового стажу особи належить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, суд не має повноважень для перебирання на себе компетенції відповідача з розгляду цього питання. В межах своїх повноважень суд вправі перевірити правильність обчислення пенсійним органом такого стажу у разі виникнення спору щодо цього.
Таким чином, позов в частині вимоги зобов'язати відповідача застосувати підвищення у розмірі 53,25 %, виходячи з обчисленого страхового стажу, є необґрунтованим.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та прийняття рішення про зобов'язання відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення, передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, починаючи з 04.10.2017р.
Щодо заявленого відповідачем клопотання про зупинення провадження у цій справі до винесення рішення у справі № 185/864/17 то у його задоволенні слід відмовити, оскільки прийняття Верховним Судом рішення у справі № 185/864/17, на виконання якої як вже зазначено судом позивачу призначено пенсія за віком, не позбавляє відповідача можливості звернутись до суду з заявою про перегляд судового рішення у справі №804/2712/18 за нововиявленими обставинами.
У відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 352,40 грн. у пропорційності до задоволених вимог, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку його пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням положень ч.1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_2