Справа № 813/112/18
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2018-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/2505/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Мельничук Б.Б.,

за участю представника позивача: Демчик О.І.,

за участю представника відповідача Сахмана П.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року (суддя: Мартинюк В.Я., ухвалене в м. Львові о 11:38, повний текст складено 16.02.2018 року) у справі № 813/112/18 за адміністративним позовом Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт» до Офісу великих платників податків Держаної фіскальної служби про визнання протиправними і скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

05.01.2018 року Приватне підприємство «ОККО-Нафтопродукт» звернулося в суд з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 29.12.2017 року № 2931 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.02.2018 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 29.12.2017 року № 2931.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач його оскаржив подавши апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду в якій посилаючись на порушення судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що виносячи оскаржуваний наказ № 2931 від 29.12.2017 року «Про проведення документальної позапланової невиїздної перевірки ПП «ОККО-Нафтопродукт» контролюючим органом було дотримано всіх вимог Податкового кодексу України, щодо організації проведення перевірки, а тому вважає, що оскаржуваний наказ не містить жодних ознак протиправності. Крім того, вважає помилковими посилання суду першої інстанції на те, що контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки були охоплені під час попередніх перевірок платника податків, оскільки дію попереднього наказу про проведення перевірки було зупинено ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2017 року.

В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та просить залишити його без змін.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив апеляційну скаргу та просив залишити судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 29.12.2017 року за №2931, призначено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «ОККО-Нафтопродукт» з питань правильності обчислення акцизного податку при реалізації пального за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.

Перевірка призначена у відповідності до підп.20.1.4 п.20.1 ст.20, підп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України.

Не погодившись із правомірністю винесення вищенаведеного наказу, позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у контролюючого органу були відсутні підстави для проведення позапланової невиїзної перевірки, передбачені підп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, а тому суд прийшов до висновку, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право, зокрема, отримувати безоплатно від платників податків інформацію, довідки, копії документів (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності) про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, дотримання вимог іншого законодавства, здійснення контролю за яким покладено на органи державної податкової служби.

Згідно пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, за наявності перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документального підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Аналіз зазначених положень податкового законодавства свідчить про те, що запит податкового органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто, наявність чітко окреслених обставин, які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства. Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об'єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, а саме, запиту Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби Про надання інформації та її документального підтвердження від 03.10.2017 року за №51512/10/28-10-42-05-10, у позивача вимагалось надати обґрунтовані пояснення щодо причин розбіжностей між даними звітності РРО (КОРО) та показників розрахунків сум акцизного податку за період 2015 року, а також документальні підтвердження (засвідчені підписом посадової особи платника податків та скріплені печаткою копії документів), а саме: - у разі наявності, договори щодо реалізації товарів (робіт, послуг) з усіма додатками та доповненнями до них; - регістри бухгалтерського обліку, на яких відображені операції з реалізацією товарів (робіт, послуг), зокрема, але не виключно картки бухгалтерських рахунків 28, 31, 36, 37, 68;- у разі необхідності, додаткові документи що свідчать про достовірність задекларованих даних.

Листом від 24.10.2017 року за №626, ПП ОККО-Нафтопродукт надало пояснення з приводу того, що обсягів виторгу (згідно даних РРО) за період 2015 року, зазначених у таблицях вищенаведеного запиту, включено як обсяги виторгу по операціях продажу пального як кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання, що є обєктом оподаткування акцизним податком з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами, так і обсяги відпуску підакцизних товарів в межах договорів комісії (зберігання) з метою комерційного або виробничого використання які не підпадають під визначення об'єкта оподаткування акцизним податком. Окрім того, позивач, звернув увагу на те, що контролюючий орган повністю володіє даними щодо обсягів реалізації пального через РРО отриманими від підприємства по дротових або бездротових каналах зв'язку на вимогу закону про застосування РРО, в тому числі в розрізі готівкових та безготівкових розрахунків. Також, позивачем до наданих пояснень були долучені договори комісії, звіти комісіонера за 2015 рік, договори зберігання нафтопродуктів, акти прийому-передачі нафтопродуктів зі зберігання.

Разом з тим, як вбачається зі змісту запиту від 03.10.2017 року за №51512/10/28-10-42-05-10, контролюючим органом не вказано у якій конкретно декларації протягом 2015 року контролюючим органом встановлено розбіжності. Поряд з цим, відповідачем не наведено в чому полягають недоліки наданих платником податків пояснень на запит контролюючого органу, неповнота чи недостатність наданих документів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що з огляду на зазначене, запит контролюючого органу про надання інформації Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 03.10.2017 року за №51512/10/28-10-42-05-10 був оформлений з порушенням законодавчо встановленого порядку, а тому позивач звільнений від обов'язку надавати відповідь на вказаний запит, що прямо передбачено п. 73.3. ст. 73 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим контролюючий орган був позбавлений права приймати наказ про призначення позапланової виїзної перевірки платника податків з підстав визначених пп. 78.1.1, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (не надання пояснень та їх документального підтвердження), що свідчить про протиправність оскаржуваного наказу.

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у разі, якщо запит контролюючого органу про надання інформації оформлений з порушенням законодавчо встановленого порядку, зокрема в якому чітко не зазначено підстави для його направлення (надсилання), платник податку звільняється від обов'язку надання відповіді на такий запит, що в свою чергу виключає право контролюючого органу призначати проведення перевірки з підстав ненадання пояснень та їх документальних підтверджень на обов'язковий письмовий запит, а у разі прийняття рішення, оформленого наказом, про призначення перевірки за вказаних обставин такий наказ може бути визнано протиправним та скасовано.

Отже, доводи апеляційної скарги скарги про те, що у контролюючого органу були наявні усі законодавчо встановлені підстави для надсилання позивачу запиту про надання інформації, а в подальшому і прийняття оскаржуваного наказу, є необґрунтованими.

Стосовно тверджень суду першої інстанції щодо обмежень, визначених п. 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції.

Згідно з абз.2 п.78.2 ст.78 ПК України контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Отже, наведена норма встановлює обмеження щодо проведення документальної позапланової перевірки, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були предметом дослідження під час проведення попередніх перевірок платника податків.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме, наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 19.09.2017 року за №2061, яким також призначено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «ОККО-Нафтопродукт» з питань правильності обчислення та сплати акцизного податку при реалізації пального за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року за місцем розташування ПП «ОККО-Нафтопродукт».

Предмет вказаної перевірки, період перевірки є аналогічними з предметом та періодом перевірки, призначеної оскаржуваним у даній справі наказом № 2931.

Відтак, приймаючи наказ № 2931, контролюючий орган не врахував, що питання, які є предметом перевірки ПП «ОККО-Нафтопродукт» згідно даного наказу, а саме, «з питань правильності обчислення акцизного податку при реалізації пального за період з 01.01.2015 року по 31.13.2015 року» охоплені предметом раніше призначеної перевірки згідно наказу від 19.09.2017 року № 2061 з питань правильності обчислення акцизного податку при реалізації пального за період 01.01.2015 по 31.12.2015 за місцем розташування ПП «ОККО-Нафтопродукт».

Таким чином, приймаючи наказ від 29.12.2017 року за №2931 відповідач порушив задекларовані в абзаці 2 п.78.2 ст.78 ПК України зобов'язання, які взяла на себе Держава у спірних правовідносинах.

Щодо покликання апелянта на те, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2017 року забезпечено адміністративний позов у справі № 813/3310/17 та зупинено дії наказу від 19.09.2017 № 206, а відтак вказана перевірка не була розпочата та не проведена, то колегія суддів вказує на те, що судом не обмежувалися повноваження контролюючого органу щодо проведення перевірки позивача, оскільки у випадку визнання судом правомірності наказу від 19.09.2017 року № 2061 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки», така буде проведена в порядку визначеного законом, що в даному випадку не може узгоджуватися із положенням задекларованих абзаці 2 п. 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року у справі №813/112/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом 30 днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 30.07.2018р.