Справа № 308/5097/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 рокуЛьвів№ 876/5679/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Гулида Р.М. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):
від позивача Брушнівський С.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 15.05.2018р. в адміністративній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України (суддя суду І інстанції: Деметрадзе Т.З., час та місце ухвалення, дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 16 год. 40 хв. 15.05.2018р., м.Ужгород, 15.05.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

14.05.2018р. позивач Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив затримати громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України; на підставі ч.1 ст.372 КАС України звернути постанову до негайного виконання (а.с.1-3).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 15.05.2018р. заявлений позов задоволено; затримано громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, із поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання (а.с.20-22).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив адвокат Самолюк В.В., діючий від імені та в інтересах громадянина Афганістану ОСОБА_1 , який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.25-26).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що умовою звернення із розглядуваним позовом про затримання іноземця є подання позову про його видворення та одночасний їх розгляд в день подання. За своєю суттю затримання спрямоване на забезпечення видворення іноземця та втрачає підстави у разі відмови у позові в частині видворення. Не може бути задоволений позов про затримання іноземця до вирішення по суті позову про його видворення.
Окрім того, системний аналіз ч.1 ст.172 та ч.15 ст.289 КАС України дає підстави для висновку про те, що вимоги про видворення та затримання мали би подаватися в одній позовній заяві.
За таких умов позовна вимога про затримання особи ґрунтується на вимозі про її видворення, є похідною від неї, та може бути задоволена лише за умови задоволення позову в частині примусового видворення.
Оскільки судом не приймалося рішення про видворення іноземця, заявлений позов не може бути задоволений.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 09.05.2018р. відповідач незаконно, поза пунктом пропуску, перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку в районі прикордонного знаку № 342 на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Саловка», однак після незаконного перетину був затриманий представниками прикордонної поліції Угорської Республіки та 10.05.2018р. переданий на територію України в пункті пропуску «Тиса» Чопського прикордонного загону на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб під час проведення прикордонно-представницької зустрічі (а.с.8-9).
Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України, є відсутніми.
Таким чином, своїми діями громадянин Афганістану ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП, а також не дотримався вимог ст.9 Закону України «Про державний кордон України», через що був затриманий із оформленням протоколу від 10.05.2018р. про адміністративне затримання (а.с.6-7).
Згідно рішення від 13.05.2018р. про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, вирішено громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусово повернути за межі України, розмістити останнього у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з одночасною подачею позову про примусове видворення (а.с.11).
Також встановлено, що із заявою про набуття статусу біженця до відповідних державних органів влади відповідач не звертався.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст.289 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Із змісту наведеної норми слідує, що законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою - про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації; фактичною підставою для такого звернення є відсутність в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.
При цьому, можливість звернення із таким позовом не обов`язково пов`язана законодавцем саме із процедурою видворення іноземця чи особи без громадянства, чим фактично спростовуються доводи апелянта про його незаконне поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави (ч.1)
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (ч.3).
Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч.4).

Оскільки приписи ст.289 КАС України є спеціальними по відношенню до норми ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також прийняті пізніше ніж вказаний Закон, тому в розглядуваному випадку вони користуються пріоритетом у застосуванні.

Згідно ч.ч.11, 13 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Із матеріалів справи слідує, що фактичні обставини справи свідчать про неможливість ідентифікації іноземця чи особу без громадянства, оскільки в позивача не виявлено документів щодо країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для встановлення особи.
Також доказів здійснення позивачем процедури видворення відповідача судом не здобуто; натомість, органом охорони державного кордону проводиться процедура ідентифікації відповідача, який вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань, за відсутності в останнього документа, що дає право на виїзд з України.

Водночас, неможливість ідентифікації відповідача є об`єктивною перешкодою для початку процедури його примусового повернення чи видворення, оскільки питання визначення країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства залишається не з`ясованим.

Окрім цього, в силу приписів ст.ст.288 і 289 КАС України не убачається прямої вказівки закону на те, що позов з приводу затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення видворення за межі території України можливий лише за наявності судового рішення про примусове видворення особи.
Натомість, відповідно до п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затв. постановою КМ України № 1110 від 17.07.2003р., пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - пункт тимчасового перебування), є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:
стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України;
стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством;
затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Згідно з п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затв. наказом МВС України № 141 від 29.02.2016р., іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Таким чином, рішення суду про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, є окремою підставою для поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Оскільки законодавець чітко розрізняє такі рішення судів, кожне з яких є окремою і достатньою підставою для поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, тому позивач вправі звертатися до суду із позовами про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України до пред`явлення позову про примусове видворення.
Також термін «забезпечення видворення за межі території України» в наведеному контексті слід розуміти в ширшому розумінні, ніж забезпечення виконання лише судового рішення про примусове видворення.

Таким чином, враховуючи наявність умов, за яких неможливо забезпечити ідентифікацію відповідача, вжиття заходів для забезпечення видворення за межі території України, позивачем обґрунтовано та підставно заявлено розглядуваний позов.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обгрунтованість заявленого позову, а тому заявлений позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.139, 243, 271, 272, 289, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 15.05.2018р. в адміністративній справі № 308/5097/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Р. М. Гулид
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 26.07.2018р.