Справа № 220/895/18
Суддя: Яненко Г. М.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 220/895/18
Провадження № 2-а/220/18/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.07.2018 смт. Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Яненко Г.М.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

представник відповідача не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача поліцейського СРПП Великоновосілківського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області, ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

26.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського СРПП Великоновосілківського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності серії НК № 927217 від 13.04.2018 року і накладення адміністративного стягнення за ч. 6 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Вимоги позивача мотивовано протиправними діями інспектора та недотриманням норм матеріального та процесуального права при винесенні постанови..

В судове засідання позивач не зявився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився, заперечення проти позову, докази на їх підтвердження суду не надав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється зокрема Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль).

Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушенняправил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно частини 2 4 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до пп. а п. 2.4 Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.04.2018 року відносно позивача ОСОБА_1, поліцейським СРПП Великоновосілківського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 було винесено постанову серії НК № 927217 від 13.04.2018 року про визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 6 ст. 121 КУпАП з визначенням адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. (а.с. 6).

У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1, 13.04.2018 року о 19 год. 00 хв. керував автомобілем НОМЕР_1, на 152 км. автошляху Донецьк - Запоріжжя без освітлення номерного знаку, чим порушив п. 2.9 В ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що о 19 годині 13.04.2018 року, рухаючись по 152 км. траси Запоріжжя-Донецьк, керував транспортним засобом - автомобілем Chevrolet Aveo, д.н.з. ВВ 3177 BE, з неосвітленим номерним знаком, чим, на думку поліцейського, порушив п.п. «в» п. 2.9 ПДР України.

Вищевказані дії інспектора позивач вважає протиправними, а постанову незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав: З постанови серії НК № 927217 від 13.04.2018 не зрозуміло, хто взагалі її складав та розглядав, так як в п. 2 Постанови не зазначено П.І.Б посадової особи; Перед початком руху позивач ретельно перевірив належність роботи освітлення заднього номерного знаку (номерний знак освітлювався); Під час руху ТЗ неможливо спостерігати, чи горить лампочка освітлення номерного знаку, неможливо встановити дату та час, коли лампочка може вийти з ладу; Після зупинки інспектором і вказівки на непрацююче освітлення номерного знаку позивач спробував усунути несправність, а переконавшись, що це неможливо намагався рухатися якомога коротшим шляхом з увімкненою аварійною світловою сигналізацією до найближчого СТО, керуючись пунктом 31.5 ПДР України.

Не звертаючи увагу на це, інспектор Морозов Є.Ф., проігнорував очевидну відсутність складу адміністративного правопорушення, а саме, його основних складових - умислу чи необережності, всупереч твердженням ст. 9 КУпАП, повідомив позивачеві, що він керує автомобілем з неосвітленим номерним знаком, порушуючи підпункт «в» пункту 2.9 ПДР та при цьому попросив предявити водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, а також поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Після того, як позивач предявив вищевказані документи, йому було повідомлено, що відносно нього буде складено постанову щодо адміністративного порушення.

Тобто, на думку позивача, інспектор, не реагуючи на його пояснення та намагаючись притягнути його до відповідальності з метою виправдати свої протиправні та незаконні дії, допустив численні порушення процесуального законодавства, а саме: у постанові, яка оскаржується відсутнє прізвище, імя та по-батькові інспектора; відповідно до п.п. в п. 2.9. ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом, з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Разом з цим, за заявою номер був освітлений, хоч і частково, від задніх габаритних фар та задньої протитуманної фари; інспектор Морозов Є.Ф., виносячи постанову про притягнення позивача до відповідальності, порушив ст. 283 КУпАП, а саме - відсутнє прізвище, імя та по-батькові посадової особи, яка розглянула постанову.

На підставі викладеного, позивач вважає, що керував автомобілем Chevrolet Aveo д.н.з. ВВ 3177 BE з дотриманням усіх вимог чинного законодавства, не порушував жодних правил дорожнього руху та крім того, позивач зазначив, що патрульний ОСОБА_3 виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, не розглянувши справу по суті, як того вимагають норми статей 278-280 КУпАП, не ознайомив позивача з правами, передбаченими статтями 63 Конституції України та ст.ст. 268, 287-289, 307, 308 КУпАП. Так після зупинки транспортного засобу, інспектор одразу виніс постанову, не розглянувши справу по суті. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу (п.2 Постанови не вказано П.І.Б.), особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не було вирішено питання про розгляд клопотань, дослідження доказів, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, а також зясування, чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного, неупередженого та обєктивного вирішення справи.

Тому позивач вважає постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що суперечить нормам діючого законодавства та порушує його права, оскільки правила ПДР України не порушував, просить визнати дії інспектора протиправними, постанову скасувати.

Згідно п. 2.9 в. ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обовязковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до п. 31.5 ПДР України, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих правил, тобто і з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих правил.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час розгляду справи, суду не надано доказів скоєння позивачем правопорушення, відображеного у постанові від 13.04.2018 року, в порядку ст. 251 КУпАП, а саме щодо фіксування зазначених подій технічними приладами, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, чи інших документів, як не доведено доказами і ухилення ОСОБА_1 від намагань усунути недоліки автомобіля в обладнанні освітлювання номеру при виявлені даної несправності, або, що наявність даної несправності була відома ОСОБА_1 заздалегідь, ще до виїзду його автомобіля на дорогу, тобто поліцейським, при складанні постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності не визначено умисел або необережність, а відтак і не можливо беззаперечно визначити наявність складу правопорушення в діях ОСОБА_1, що має істотне значення для правильного вирішення справи.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення субєкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В порушення вказаних вимог відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставини, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином, а за таких підстав оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги або заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Під час судового розгляду відповідач будь-яких доказів в обґрунтування правомірності своїх дій суду не надав.

Крім того, за змістом рішення Конституційного суду України у справі №5-рп/2015 від 26.05.2015 року розтлумачено неухильне дотримання прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про вчинення адмінправопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хото притягається до адміністративної відповідальності. Випадки скороченого розгляду справи можливе лише у разі фіксації адмінправопорушення на місці, а в інших випадках таких розгляд справ не визначений законом та призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.ст 257, 268, 277-280 КУпАП. Також, зазначено, що словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

В свою чергу, у відповідності до ст. 257 Кодексу протокол надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У відповідності до п. 3.11. Р. ІІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України 04.10.2013 р. № 950, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 3.17 Інструкції протокол та матеріали про адміністративне правопорушення протягом доби надаються посадовій особі, уповноваженій розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказів на підтвердження того, що відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, суду не надано.

На підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити, визнати неправомірними дії інспектора при складанні постанови, постанову у справі про адміністративне правопорушення від 13.04.2018 року про притягнення ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 121 КУпАП скасувати.

Керуючись ст. ст. 5-10, 13, 14, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії НК № 927217 від 13.04.2018 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 6 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 170 грн., відносно ОСОБА_1 - скасувати.

Стягнути з СРПП Великоновосілківського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань в дохід Держбюджету 704,80 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дати виготовлення його повного тексту.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку встановленого для апеляційного оскарження.

Суддя Г.М.Яненко