Справа № 820/2295/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2018-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2295/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Бенедик А.П.

суддів: Гуцала М.І. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства "Будгарант-7" на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий-суддя І інстанції: Мороко А.С.) від 21.05.2018р. (повний текст рішення складено 25.05.2018 р.) по справі №820/2295/18

за позовом Приватного підприємства "Будгарант-7"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне підприємство "БУДГАРАНТ-7", звернувся до суді із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 № ; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору.

В обґрунтування позовних вимог вказує на безпідставність нарахування штрафу з огляду на невірне тлумачення контролюючим органом п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України (далі -ПК України). Вважає, що штрафна санкція за вказаною нормою не застосовується до платника податків за виписані податкові накладні, що не надаються отримувачу (покупцю).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2018 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на безпідставність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку щодо законності та обґрунтованості виявлених під час перевірки порушень підприємством вимог діючого законодавства. Зазначив, що ряд податкових накладних, зазначених у акті перевірки, виписано не платникам ПДВ, що вказано у самих податкових накладних. У зв'язку з цим за такими податковими накладними, які не видаються покупцю, податкові зобов'язання виникають лише у продавця, тоді як у покупця права на податковий кредит не виникає, отже і надавати ці накладні покупцю немає сенсу. Вказує, що оскільки право проведення перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних в межах камеральної перевірки надано контролюючому органові з 01.01.2017, тому своєчасність реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних може бути предметом камеральної перевірки лише з 01.01.2017 року. В іншому випадку контролюючий орган має можливість провести позапланову перевірку, скласти акт та винести відповідне рішення на підставі висновків цього акта перевірки в межах строків, передбачених ПК України. Крім того, за діючими нормами ПК України у грудні 2015 року для камеральної перевірки звітності з ПДВ встановлено особливий порядок камеральної перевірки саме цієї звітності, а саме, за п. 200.10 ст.200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. Також, оскільки положення ПК України передбачає неоднозначне тлумачення прав платника податків щодо звільнення від відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, підлягають застосуванню положення пункту 56.21 статті 56 ПК України, яким встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що доводи апеляційної скарги не спростовують факт порушення законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи повідомлені.

Від ПП "БУДГАРАНТ-7", за підписом директора підприємства, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з участю представника в іншому судовому засіданні. Разом з тим, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вказаних у клопотанні обставин та враховуючи, що позивач не позбавлений права направити іншого представника, а також приймаючи до уваги факт належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, з метою дотримання строків розгляду справи, які встановлені Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що співробітниками податкового органу проведена камеральна перевірка ПП "БУДГАРАНТ-7" з питань своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних за період виписки: грудень 2015 року, травень, червень, серпень, жовтень, листопад 2016 року, лютий, травень, липень 2017 року, за наслідками якої складено Акт № 19253/20-40-12-13-19 від 10.11.2017.

Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а саме: несвоєчасна реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або розрахунків коригування при виникненні податкових зобов'язань грудень 2015 року, травень, червень, серпень, жовтень, листопад 2016 року, лютий, травень, липень 2017 року на суму ПДВ 1071296,74 грн.

Сторонами не заперечувалось, що вказані в акті перевірки податкові накладні відносились до категорії, "що не надається отримувачу (покупцю)".

На підставі викладених в акті перевірки висновків, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 30.11.2017, яким до ПП "БУДГАРАНТ-7" застосовано штраф в загальному розмірі 1071296,74 грн, з яких: у розмірі 10 % на суму 598334,30 грн (затримка до 15 календарних днів), у розмірі 20 % на суму 472962,44 грн (затримка від 16 до 30 календарних днів) за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків.

Позивач не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, провів процедуру його адміністративного оскарження, за наслідком якої, рішенням Державної фіскальної служби України № 7488/6/99-99-11-03-01-25 від 01.03.2018 податкове повідомлення - рішення № від 30.11.2017 залишено без змін, а скаргу підприємства - без задоволення.

Не погодившись з вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час розгляду справи доведено обґрунтованість та правомірність викладених висновків в акті перевірки, а відтак і законності винесеного оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Вимоги до граничних строків реєстрації податкових накладних передбачені пунктом 201.10 статті 201 ПК України, у відповідності з яким, реєстрація платниками податку податкових накладних в ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Відповідно до абзацу першого цього ж пункту, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно з ч. 1 п. 120-1.1 ст. 120-1ПК України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Таким чином, аналізуючи вказану норму, колегія суддів зазначає, що допускається звільнення від відповідальності за вказане порушення при складанні податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), та повинна містити такі обов'язкові ознаки: бути складеною на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Як встановлено під час розгляду справи, визначені в акті перевірки податкові накладні були складені у відповідності до ст. 198 ПК України. Крім того, згідно розрахунку штрафних санкцій, що є додатком до податкового повідомлення - рішення № від 30.11.2017, вбачається, що у податкових накладних, які перевірялись контролюючим органом, платником податків самостійно визначено суму податку на додану вартість у відповідних розмірах.

Посилання позивача на те, що належність податкової накладної до критерію "що не надається отримувачу (покупцю)", може слугувати самостійною підставою для звільнення від відповідальності за вказане порушення, колегія суддів вважає помилковими, оскільки даний критерій є загальним, який повинен включати одну з обов'язкових (спеціальних) ознак (критеріїв): 1) складена на постачання товарів/послуг для операцій які звільнені від оподаткування; 2) складена на постачання товарів/послуг для операцій які оподатковуються за нульовою ставкою.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.06.2018 року по справі №816/1990/17, згідно якої, обов'язок щодо здійснення відповідної реєстрації покладається на платника податків як відносно податкових накладних, що надаються покупцю, так і податкових накладних, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування.

Враховуючи наведене, виписані позивачем податкові накладні за грудень 2015 року, за травень, червень, серпень, жовтень, листопад 2016 року, за лютий, травень, липень 2017 року не відповідають всім критеріям (ознакам), які дають підстави для звільнення від відповідальності за вказане порушення, а саме, будучи такими, що "не надаються отримувачу (покупцю)", вони не складені на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

З приводу посилання скаржника на п.200.10. ст.200 ПК України, відповідно до якого, протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно вказаної правової норми, 30 денний строк для проведення камеральної перевірки стосується лише перевірки даних податкової декларації.

В даному випадку згідно акту перевірки проведено перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, а не перевірку заявлених у податкових деклараціях даних, тому посилання на порушення п. 200.10 ст. 200 ПК України є необґрунтованими.

Вказане підтверджується також правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.01.18 р. у справі №820/3055/17.

Крім того, згідно абз. 2 п. 76.3 ст.76 ПК України, камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, тобто 1095 днів.

Колегія суддів також відхиляє посилання скаржника про порушення відповідачем порядку проведення камеральної перевірки через те, що реєстрація податкових накладних не є тим об'єктом, який підлягає вивченню податковим органом шляхом проведення камеральної перевірки, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України (у редакції, чинній на час проведення перевірки відповідачем), камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Тобто, об'єктом камеральної перевірки за положеннями цієї норми є серед іншого дані Єдиного реєстру податкових накладних. Саме аналізуючи дані цього реєстру у ході проведення камеральної перевірки відповідач встановив несвоєчасну реєстрацію позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або розрахунків коригування при виникненні податкових зобов'язань грудень 2015 року, травень, червень, серпень, жовтень, листопад 2016 року, лютий, травень, липень 2017 року на суму ПДВ 1071296,74 грн.

Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що для її проведення не потрібен наказ керівника податкового органу або інший спеціальний дозвіл чи направлення, не потрібно згоди платника податків, а також його присутності. Метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, зокрема Єдиного реєстру податкових накладних, арифметичних та/або методологічних помилок, або інших відомостей, які призвели до заниження/завищення податкових зобов'язань або свідчать про допущені платником податків порушення термінів, порядку реєстрації податкових накладних, акцизних накладних або про неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності, відповідальність за що передбачена статтями 120, 120-1, 120-2 ПК України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що предметом камеральної перевірки, навіть у розумінні підпункту 75.1.1 пункту 75.1статті 75 ПК України в редакції, що діяла до 1 січня 2017 року, охоплюються питання своєчасності реєстрації податкових накладних. Виявлення контролюючим органом цього порушення не потребує наявності будь-яких документів платника податку або необхідності витребувати такі в останнього, достатніми є дані Єдиного реєстру податкових накладних, дані податкових декларацій та дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

На користь такого висновку свідчить також змістовне уточнення законодавцем правового регулювання цього питання шляхом доповнення з 1 січня 2017 року підпункту 75.1.1 абзацом другим, яким визначено, що предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 року по справі №803/1315/17.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виявлені під час проведеної перевірки порушення є обґрунтованими, а нарахування штрафних санкцій на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення - законним.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що є предметом оскарження позивачем.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Будгарант-7" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2018р. по справі №820/2295/18 за позовом Приватного підприємства "Будгарант-7" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) М.І. Гуцал Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 30.07.2018 року.