Справа № 803/1164/18
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року ЛуцькСправа № 803/1164/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Дмитрука В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1М.) звернулася з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.06.2018 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 22.05.2018 по 29.05.2018 ГУ ДФС у Волинській області проведено документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок за березень 2018 року, за результатом якої складений акт від 05.06.2018 №8753/03-20-13-06/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено підпункт «а» пункту 198.5 статті 198, пункту 199.1 статті 199, пункт 200.1, підпункт «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за березень 2018 року на суму 134 421 грн.

На підставі акта перевірки від 05.06.2018 №8753/03-20-13-06/НОМЕР_1 ГУ ДФС у Волинській області винесено податкове повідомлення-рішення від 13.06.2018 №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 134 421 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 33 605,25 грн.

Позивач не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки та оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації транспортних засобів за фізичною особою-підприємцем, тому реєстрація напівпричепа і навантажувача за позивачем як фізичною особою, а не як за фізичною особою-підприємцем, не має правового значення для формування податкового кредиту. Позивач вважає, що мала право на нарахування податкового кредиту, оскільки господарські операції між нею та продавцями транспортних засобів мали реальний характер та підтверджуються належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно до ухвали судді від 26.06.2018 розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що нарахування шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів фізичною особою-підприємцем можливо лише у випадку ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів. В ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 не надано балансової вартості груп основних фондів. Крім того, використання приватним підприємцем в оподатковуваних операціях легкового автомобіля можливо лише по транспортним засобам, зареєстрованих на субєкта господарювання, а не на приватну особу. У звязку з не веденням балансової вартості основних фондів та реєстрацією транспортних засобів на фізичну особу, позивачем занижено податкові зобовязання з податку на додану вартість за березень 2018 року на суму 134 421 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що доводи представника відповідача щодо включення до складу витрат амортизаційних відрахувань є безпідставними, оскільки в рамках даної справи оскаржується податкове повідомлення-рішення, яке стосується включення до складу витрат коштів, затрачених на придбання напівпричепа і навантажувача, і абсолютно не стосуються включення до складу витрат амортизаційних відрахувань.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача виклала аналогічні пояснення, наведені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності та є платником податку на додану вартість, що підтверджується копіями витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість.

18.04.2018 позивачем подано Луцької обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Волинській області податкову декларацію з податку на додану вартість №, в якій включено до відшкодування суми податку на додану вартість в загальному розмірі 134 421 грн., а саме:

- 26 870 грн., сплачених при купівлі напівпричепа Krone Profiliner SD, 2007 року випуску, серійний (заводський) номер WKESD692, державний номерний знак НОМЕР_2;

- 107 550,60 грн., сплачених при купівлі навантажувача НС CPCD30N-RW10, серійний (заводський) номер F4AF21094, державний номерний знак НОМЕР_3 (а.с.19-31).

З 22.05.2018 по 29.05.2018 ГУ ДФС у Волинській області проведено документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок за березень 2018 року, за результатом якої складений акт від 05.06.2018 №8753/03-20-13-06/НОМЕР_1 (а.с.32-45).

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено підпункт «а» пункту 198.5 статті 198, пункту 199.1 статті 199, пункт 200.1, підпункт «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за березень 2018 року на суму 134 421 грн.

Як вбачається з акта перевірки, відповідач дійшов висновку, що придбані напівпричіп та навантажувач не використовуються ФОП ОСОБА_1 у підприємницькій діяльності, оскільки вони зареєстровані на ОСОБА_1 як на фізичну особу, а не як фізичну особу-підприємця.

На підставі акта перевірки від 05.06.2018 №8753/03-20-13-06/НОМЕР_1 ГУ ДФС у Волинській області винесено податкове повідомлення-рішення від 13.06.2018 №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 134 421 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 33 605,25 грн. (а.с.13).

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (далі ПК України) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України.

Згідно із пунктом 189.1 статті 198 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

У разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях (пункт 199.1 статті 199 ПК України).

З наведених норм слідує, що податковий кредит формується із сум ПДВ, що були сплачені при придбані товарів (послуг), що використовуються у межах оподатковуваних операцій в господарській діяльності платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу №3500917 від 07.09.2017 року ФОП ОСОБА_1 (Покупець) придбала у Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Пресдеталь» Лтд (Продавець) напівпричіп, марки Krone Profiliner SD, 2007 року випуску, серійний (заводський) номер WKESD692, державний номерний знак НОМЕР_2 вартістю 161 220 грн., в тому числі ПДВ в сумі 32 244 грн. (а.с.46-49).

Згідно із рахунком-фактурою №СФ-0001621 від 14.08.2017 року позивачем 07.09.2017 року здійснено оплату за напівпричіп в розмірі 161 220 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №357 від 07.09.2017 (а.с.50, 51).

Продавцем було складено податкову накладну від 07.09.2017 №42, якою підтверджено суму ПДВ в розмірі 26 870 грн. (а.с.54).

13.09.2017 напівпричіп переданий ФОП ОСОБА_1 відповідно до видаткової накладної №ЛНА-000002 від 13.09.2017 та акту прийому-передачі транспортних засобів від 13.09.2017 (а.с.52-53).

14.09.2017 напівпричіп марки Krone Profiliner SD, 2007 року випуску, серійний (заводський) номер WKESD692, державний номерний знак НОМЕР_2 був зареєстрований за ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХМ 773378 (а.с.55).

В подальшому даний напівпричіп відповідно до наказу від 17.10.2017 №17 був закріплений за водієм ОСОБА_2, який працює у ФОП ОСОБА_1 згідно із трудовим договором від 02.10.2017 (а.с.56-59).

Вищезгаданий напівпричіп використовується позивачем у господарській діяльності під час перевезень та надання послуг з перевезення, що підтверджується копіями міжнародних товарно-транспортних накладних, заявок на перевезення, рахунками на оплату послуг з перевезення, актами приймання-передачі наданих послуг з перевезення (а.с.63-102).

Крім того, відповідно до договору поставки від 17.02.2017 року №Льв1702/16 та додатків до нього ФОП ОСОБА_1 (Покупець) придбала у товариства з обмеженою відповідальністю «Демікс» (Продавець) дизельний навантажувач НС CPCD30N-RW10, вартістю 645 303,60 грн., в тому числі ПДВ 107 550,60 грн. (а.с.103-110).

ФОП ОСОБА_1 здійснено оплату за навантажувач в розмірі 645 303,60 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №273 від 18.07.2017, №2728 від 09.03.2017, №2858 від 14.04.2017, №2962 від 19.05.2017, №3066 від 16.06.2017, №3221 від 14.08.2017, №3296 від 18.09.2017 (а.с.112-118).

Продавцем було складено податкову накладну від 09.03.2017 №93, якою підтверджено суму ПДВ в розмірі 107 550,60 грн. (а.с.119).

10.03.2017 навантажувач переданий ФОП ОСОБА_1 відповідно до акта прийому-передачі товару від 10.03.2017 (а.с.111).

Для використання навантажувача у господарській діяльності позивачем 14.02.2017 року було подано декларацію про відповідність навантажувача та відповідно до договору №213046 від 14.02.2018 замовлено у Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» роботи по проведенню сертифікації та взяття на облік поданої декларації (а.с.120-122).

Відповідно до рахунку на оплату №СРТ-000160 від 14.02.2018 ФОП ОСОБА_1 здійснено оплату послуг за вищевказаним договором, що підтверджується копією платіжного доручення №192 від 14.02.2018 (а.с.123-124).

Крім того, ФОП ОСОБА_1 було укладено договір-рахунок №0317/2 від 13.02.2018 із Державним підприємством «Волинський експертно-технічний центр Держпраці» щодо здійснення технічного огляду навантажувача НС CPCD30N-RW10 з видачею талона техогляду, свідоцтва і номерного знаку для подальшої його реєстрації, експертного обстеження на відповідність нормативним актам з охорони праці обладнання, придбаного за кордоном (а.с.125-126).

Відповідно до протоколу узгодження договірної ціни від 13.02.2018 позивачем як підприємцем здійснено оплату послуг за вищевказаним договором, що підтверджується копією платіжного доручення від 13.02.2018 (а.с.127-128).

За результатами наданих послуг було складено акт надання послуг №0438 від 26.02.2018, висновок експертизи №07.04.02-0126.18 від 23.02.2018, акт державного технічного огляду від 23.02.2018 та видано талон для проходження технічного огляду від 23.02.2018 (а.с.129-138).

21.03.2018 навантажувач НС CPCD30N-RW10 зареєстровано за ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію серії АС №001231 (а.с.139).

Даний навантажувач використовується позивачем у господарській діяльності, а саме: для належного складування товарно-матеріальних цінностей на території, для доставки сировини в цехи, для завантаження виготовлених товарів у транспортні засоби.

Як вбачається з акта перевірки від 05.06.2018 №8753/03-20-13-06/НОМЕР_1 контролюючим органом зроблено висновок про те, що використання приватним підприємцем в оподатковуваних операціях навантажувача та напівпричепа можливе лише у випадку їх реєстрації на субєкта господарювання, а не на фізичну особу.

Однак такі висновки контролюючого органу, на думку суду, є безпідставними та необґрунтованими, враховуючи наступне.

Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів здійснюється відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року. Згідно із пунктом 6 цього Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, зі змісту даної норми слідує, що транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за фізичними особами-підприємцями не передбачена. Тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа-підприємець. При цьому відсутність можливості зареєструвати транспортний засіб за фізичною особою-підприємцем не позбавляє права такої особи використовувати автотранспортний засіб в межах господарської діяльності в операціях, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.

Наведене кореспондується з нормами чинного законодавства, яке регламентує право власності фізичних осіб, уточнюючи його, та не обмежує можливості використовувати транспортні засоби у підприємницькій діяльності для реалізації прав власника.

Так, статтею 51 Цивільного кодексу України встановлено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Податковим законодавством не встановлено особливих умов для формування податкового кредиту для фізичних осіб - субєктів господарювання, зареєстрованих платниками податку.

Водночас матеріалами справи підтверджується, що придбані позивачем навантажувач та напівпричіп використовуються у господарській діяльності.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивачем при проведенні перевірки не надано балансової вартості груп основних фондів, оскільки відповідно до пункту 2 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року №92, норми Положення (стандарту) 7 застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами.

Таким чином, оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем вона не зобовязана вести облік основних фондів відповідно до вимог вказаного Положення (стандарту). Наведене спростовує доводи контролюючого органу про неправомірність віднесення до податкового кредиту сплачених за придбання транспортних засобів, щодо яких відсутнє ведення балансової вартості основних фондів.

Згідно із частиною першою, другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Досліджені судом письмові докази спростовують висновки ГУ ДФС у Волинській області про заниження позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість за березень 2018 року на суму 134 421 грн. за операціями з придбання навантажувача та напівпричепа, які використовуються у господарській діяльності позивача в межах оподатковуваних операцій, що підтверджується належними первинними документами.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як субєкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 13.06.2018 №, тому суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 680,23 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення від 22.06.2018 №624.

Керуючись статтями 243 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 13 червня 2018 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (45601, Волинська область, Луцький район, село Липини, вулиця Княгині Ольги, будинок 45, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1 680 (одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень 23 копійки.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Дмитрук