Справа № 766/12848/16-а
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 р.м.ОдесаСправа № 766/12848/16-а

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Майдан С.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шеметенко Л.П.

судді Димерлія О.О.

судді Єщенка О.В.

За участю: секретаря Алексєєвої Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 березня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 роти батальйону Управління патрульної поліції у м. Херсоні Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про оскарження дій інспектора та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (а.с. 16-21), просив визнати протиправними дії інспектора 1 роти батальйону Управління патрульної поліції у м. Херсоні Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо відмови у відкладенні розгляду справи у звязку із необхідністю отримання правової допомоги; розгляду справи на місці зупинки автомобілю, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи; відмови ОСОБА_1 при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 1 роти батальйону Управління патрульної поліції у м. Херсоні Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 ПСЗ №032034 від 13.10.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки інспектора поліції про порушення позивачем правил дорожнього руху не відповідають дійсності, постанова про накладення штрафу прийнята з грубим порушенням вимог Закону, а також не підтверджена належними доказами. Також, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор поліції не надав позивачу можливості скористатись правовою допомогою, не врахував обставини, які помякшують стягнення. Зазначене свідчить про неправомірність дій інспектора поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, невідповідність оскаржуваного рішення вимогам законодавства і його необґрунтованість, що є безумовною підставою для його скасування.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 березня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст.229 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

Постановою інспектора 1 роти батальйону Управління патрульної поліції у м. Херсоні Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 від 13.10.2016 року Серії ПСЗ № 032034 застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. (а.с. 45).

Згідно вказаної постанови, 13.10.2016 року о 15:55 годині позивач, керуючи транспортним засобом SKODA OCTAVIA TOUR н.з. ВТ5055АЕ в м. Херсоні по вул. Маяковського, 6, здійснив поворот на вул. Фрунзе, не виконавши вимогу знаку 3.1 (рух заборонено) ПДР, чим порушив вимогу знаку Розділу 34 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із висновками патрульного інспектора, посилаючись на їх необґрунтованість і безпідставність, а також із застосуванням адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду з позовом, в якому ставить питання про визнання неправомірними дій відповідача та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача про порушення позивачем правил дорожнього руху підтверджені належними доказами, накладення адміністративного стягнення відбулось у відповідності до вимог Закону і не спростовані позивачем, у звязку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають дійсним обставинам справи, а також нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, з огляду на наступне.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).

Відповідно до п. 1.3 Правил від 10.10.2001 року №1306 учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно із п. 1.5 Правил від 10.10.2001 року №1306 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Пунктом 8.1 Правил від 10.10.2001 року №1306 визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Водночас, відповідно до п.п. 3.1 п. 3 Розділу 33 Правил від 10.10.2001 року №1306 знак «Рух заборонено» забороняє рух усіх транспортних засобів у випадках, коли: початок пішохідної зони позначено знаком 5.33; дорога та (або) вулиця перебуває в аварійному стані і непридатна для руху транспортних засобів; у такому випадку обов'язково додатково встановлюється знак 3.43.

Отже, вказаний заборонений знак діє у визначених випадках, які в свою чергу підтверджує установлену заборону руху знаками 5.33 («пішоходна зона»), 3.43 («небезпека»).

При цьому, згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Із відеозапису події, на який посилається відповідач як на доказ винуватості позивача, встановлено, що позивач здійснив рух транспортного засобу в зоні дії знаку, який забороняє рух транспортного засобу.

Разом з цим, із наданих доказів, а саме із фото фіксації розташування забороненого знаку вбачається, що до нього додатково встановлений знак 3.34 («зупинку заборонено»).

Зазначені обставини свідчать про те, що на місці виявленого правопорушення до забороненого знаку 3.1 додатково не встановлено знаки дорожнього руху 5.33, 3.43, чим спростовується висновок інспектора поліції про ігнорування позивачем під час руху дії знаку «рух заборонено».

Приписами ч. 1 ст. 122 КУпАП визначено, що порушення вимог дорожніх знаків тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Водночас, оскільки зафіксоване у постанові порушення позивачем правил дорожнього руху не знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, висновки поліцейського про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення є неправильними.

У звязку із чим, колегія суддів вважає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось не у відповідності до чинного законодавства, що є безумовною підставою для скасування рішення субєкта владних повноважень.

Разом з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що накладення на позивача адміністративного стягнення відбулось із порушенням установленого порядку, з огляду на наступне.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, а саме про порушення, зокрема, правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123) розглядають органи Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з цим, згідно із ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених, зокрема, ч. 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Правила щодо відсутності в уповноваженої особи складати протокол про адміністративне правопорушення, розгляд якого віднесено, до компетенції Національної поліції передбачаються і в ч. 5 вказаної статті 258 КУпАП, згідно якої, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Разом з цим, згідно із ч. 6 ст. 276 КУпАП Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскільки виявлене відповідачем адміністративне правопорушення не підлягає оформленню протоколом, колегія суддів вважає, що розгляд питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності має відбуватись на місці його вчинення шляхом складання відповідної постанови, тобто за правилами ч. 4 ст. 258 КУпАП, що кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 276 КУпАП.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справ і накладення штрафу інспектором поліції фактично відбувається у спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачені.

Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення субєкта владних повноважень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на місці його вчинення відбулось із повним дотриманням вищенаведених правових норм.

Водночас, колегія суддів враховує те, що за правилами ч. 1 ст. 2 КАС України (в редакції, яка діяла на час звернення із позовом) завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зазначені правила адміністративного процесуального законодавства кореспондуються із приписами ч. 1 ст. 2 КАС України (в редакції, яка діє на момент вирішення спору).

Таким чином, за правилами наведених норм захисту в суді підлягають, зокрема, порушені органом державної влади та його посадовими особами, права, свободи та інтереси фізичних осіб.

Враховуючи, що дії інспектора патрульної поліції реалізовані постановою про накладення адміністративного стягнення, колегія суддів вважає, що права та інтереси позивача у сфері безпеки дорожнього руху порушує саме оскаржуване за цим позовом рішення субєкта владних повноважень.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, оскільки висновки відповідача про порушення позивачем правил дорожнього руху є необґрунтованими та не відповідають чинному законодавства, не враховують всіх обставин щодо наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, колегія суддів вбачає безумовні підстави для скасування рішення субєкта владних повноважень та закриття справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, невірно застосував норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Разом з цим, відповідно до ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч.ч. 6, 7 вказаної статті адміністративного процесуального законодавства у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, згідно звіту про надання правової допомоги, позивач поніс витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2100 грн.

Дослідивши наведений звіт наданих послуг адвоката, колегія суддів враховує, що їх розмір є співмірним із фактично наданими послугами, обсягом послуг, часом, витраченим на ці послуги, значенням справи для позивача, а відповідачем не ставиться питання про необґрунтованість вказаних витрат і необхідність їх зменшення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вказані витрати відповідно до ст. 139 КАС України підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, враховуючи, що відповідачем у справі виступала його службова особа.

Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині оскарження дій відповідача та задоволення позовних вимог про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, що складає 50% задоволених вимог, витрати, понесені позивачем у звязку із розглядом справи, підлягають відшкодуванню на суму 1 050 грн.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 березня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 роти батальйону Управління патрульної поліції у м. Херсоні Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про оскарження дій інспектора та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 1 роти батальйону Управління патрульної поліції у м. Херсоні Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 ПСЗ №032034 від 13.10.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1 050 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Херсоні Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (просп. Адмірала Сенявіна, 128, м. Херсон, 73034).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 26.07.2018 р.

Головуючий, суддя: Л.П. Шеметенко

Суддя: О.О.Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко