Справа № 826/16272/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю:

секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Мисак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2018 року (повний текст рішення складено 14 травня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві про:

- визнання протиправним та скасування наказу заступника Голови Національної поліції України - начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві від 08.11.2017 №1265 о/с "Щодо особового складу" в частині звільнення поліцейського відділення №5 (із забезпечення проїзду) батальйону супроводження Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого сержанта поліції ОСОБА_4 зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію";

- визнання протиправним та скасування наказу заступника Голови Національної поліції України - начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві від 29.09.2017 №727 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого сержанта поліції ОСОБА_4";

- визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування за фактом можливого вимагання неправомірної винагороди старшим сержантом поліції ОСОБА_4 від 26.09.2017;

- поновлення з 09.11.2017 старшого сержанта поліції ОСОБА_4 на посаді поліцейського відділення №5 (із забезпечення проїзду) батальйону супроводження Головного управління Національної поліції у м. Києві з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів своєї скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

До Київського апеляційного адміністративного суду 25.07.2018 від відповідача надійшли письмові пояснення, у яких він зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства та просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2018 року - без змін.

У судовому засіданні 26 липня 2018 року представник позивача апеляційну скаргу підтримав. Представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив наступні обставини, які учасниками процесу не оскаржуються.

ОСОБА_4 з 25.11.1996 проходив службу в Збройних Силах України на посаді стрільця, з 09.03.1999 - інспектор ДПС, з 07.11.2015 - перейшов на службу до поліції, з 05.05.2016 - обіймав посаду поліцейського відділення №5 (із забезпечення проїзду) батальйону супроводження.

Наказом від 28.08.2017 №1168 "Про призначення та проведення службового розслідування" заступником Голови Національної поліції України - начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві призначено службове розслідування та створено комісію.

За наслідками службового розслідування складено висновок службового розслідування за фактом можливого вимагання неправомірної винагороди старшим сержантом поліції ОСОБА_4 від 26.09.2017, який затверджено 26.09.2017 заступником Голови Національної поліції України - начальником Головного управління Національної поліції у м. Києві полковником поліції ОСОБА_5

Наказом заступника Голови Національної поліції України - начальником Головного управління Національної поліції у м. Києві від 29.09.2017 №727 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого сержанта поліції ОСОБА_4." на поліцейського відділення №5 (із забезпечення проїзду) батальйону супроводження старшого сержанта поліції ОСОБА_4 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у дискредитації звання поліцейського, вступу у неділові стосунки з водієм В. та наданні керівництву батальйону супроводження неправдивих відомостей щодо зйомки відеосюжету журналістами телеканалу СТБ, у наслідок порушення абзаців другого, п'ятого та сьомого частини першої статті 7 "Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України", абзаців першого, другого пункту 1 розділу 2 "Правил етичної поведінки поліцейських", затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, підпункту першого, другого пункту першої статті 18 Закону України "Про національну поліцію".

Наказом заступника Голови Національної поліції України - начальником Головного управління Національної поліції у м. Києві 08.11.2017 № 1265 о/с "Щодо особового складу" позивача звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач при прийнятті спірних наказів діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення місцевого адміністративного суду, зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначаються Законом України "Про Національну поліцію", який згідно з п. 1 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень цього Закону набрав чинності з 7 листопада 2015 року.

Згідно ч. 2 ст.19 цього Закону підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з п. 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 року № 901-VIII до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут), затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Статтею 18 Закону України " Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини. У разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов'язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред'явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ст.23 Закону України " Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: 1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; 2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; 3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; 4) вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров'ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; 5) здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; 9) доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення; 10) вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.

Частиною першою статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено підстави звільнення поліцейських зі служби в поліції.

Зокрема, пунктом 6 частини 1 вказаної статті визначено як підставу звільнення, реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справи України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV (далі Дисциплінарний статут).

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

За приписами статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом.

Відповідно до ст.7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 цього ж Статуту визначений порядок накладення таких дисциплінарних стягнень, за приписами якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до ст.16 Дисциплінарного статуту, у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування.

Згідно з ст. 18 Дисциплінарного статуту, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо визначення виду дисциплінарного стягнення є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №541/23073.

Згідно з п. 2.1. Інструкції, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі: реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення (п.п.2.2.2 п. 2 Інструкції).

За змістом розділу ІІІ Інструкції, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Наказом заступника Голови Національної поліції України - начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві від 28.08.2017 №1168 "Про призначення та проведення службового розслідування" призначено службове розслідування в зв'язку з повідомленням 21.08.2017 об 00:11 год. чергової частини Оболонського управління поліції про те, що по вул. Богатирській, 30 у м. Києві на стаціонарному посту поліцейський зупинив автомобіль НОМЕР_1 та вимагав від водія грошову винагороду за нескладення адміністративних матеріалів.

Згідно з висновком службового розслідування за фактом можливого вимагання неправомірної винагороди старшим сержантом поліції ОСОБА_4 від 26.09.2017, під час службового розслідування встановлено, що згідно з постовою відомістю розстановки нарядів для забезпечення публічної безпеки і порядку, безпечного і безперешкодного проїзду під час супроводження автомобілів з посадовими особами, стосовно яких здійснюється державна охорона, виявлення автомобілів, якими незаконно заволоділи з 20:00 год. 20.08.2017 до 08:00 год. 21.08.2017 на стаціонарний пост по вулиці Богатирській у м. Києві заступив поліцейський відділення №5 (із забезпечення проїзду) батальйону супроводження старший сержант ОСОБА_4

20.08.2017 о 23:30 год. ОСОБА_4 було зупинено автомобіль КІА, номерний знак НОМЕР_2, водій якого у темну пору доби не увімкнув фари ближнього світла, чим порушив вимоги пункту 19.1 "Правил дорожнього руху", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Підійшовши до водія, ОСОБА_4 привітався, відрекомендувався, пояснив причину зупинки та запропонував пред'явити для перевірки документи, передбачені п.2.1 ПДР. Під час перевірки у громадянина В. документів у ОСОБА_4 виникла підозра, що в нього наявні ознаками алкогольного сп'яніння, водночас жодної законної ознаки сп'яніння не назвав. Всупереч інтересам служби ОСОБА_4 почав вести розмову, яка не стосується розгляду адміністративного правопорушення, не викликав на місце зупинки наряд патрульної поліції для документування виявленого правопорушення. При спробі документування хабара, ОСОБА_4 не попередив водія про незаконні дії, з його боку, не викликав на місце слідчо-оперативну групу, не повідомив негайно про вказаний факт своє керівництво. Вступив з водієм у неділові стосунки та надав керівництву батальйону супроводження неправдиві відомості щодо вищевикладеної події.

Зі змісту письмових пояснень позивача вбачається, що ним не визнано порушення вимог чинного законодавства під час зупинки водія автомобіля НОМЕР_3. У поясненнях зазначається, що після зупинки було з'ясовано, що водій вживав алкогольні напої, відповідно необхідною була перевірка водія на стан сп'яніння. Після того як водій зрозумів, що не ведеться відеозапис, почав пропонувати хабар, що намагався зафіксувати ОСОБА_4, зупиняючи інші автомобілі, проте водії відмовились бути присутніми в документуванні. Після невдалих спроб зафіксувати спробу дачі хабара водієм автомобіля КІА позивач вирішив повідомити наряд патрульної поліції про вчинення водієм адміністративного правопорушення та про підозру щодо стану сп'яніння водія. Після чого з'явилися люди з камерою та повідомили про вимагання хабара у водія.

Судом першої інстанції також було досліджено відеозапис від 02.08.2018 - експеримент хабар, який триває 18:40 хв. З вказаного відеозапису судом першої інстанції встановлено, що в темну пору доби поліцейський, старший сержант зупиняє автомобіль у зв'язку з порушенням правил дорожнього руху - автомобіль рухався з вимкненими фарами. Поліцейський зауважив, що у водія червоні очі і наявний характерний запах у салоні автомобіля. Водій повідомив, що "сиділи ще трішки зранку". Далі розмова стосується необхідності проходження водієм тесту на алкоголь. На відео (03:34 хв.) поліцейський пропонує водію відійти від автомобіля та повідомляє про те, що він має намір здійснити оформлення, документування випадку, на запитання водія роз'яснює (05:07 хв.) чим загрожує йому встановлення факту водіння в нетверезому стані - штраф та позбавлення права керування, далі (з 06:43 хв.) водій починає натякати поліцейському на хабар, просить йому допомогти, поліцейський повідомляє (08:30 хв.), що відповідальність водій повинен понести в будь-якому випадку, але як це буде виглядати повинен вирішити водій, далі водій зазначає про те, що кожного дня йому потрібен автомобіль, поліцейський розмірковує про те як можна допомогти водію та зазначає (09:33 хв.), що все залежить від того, чи влаштує це обидві сторони, водій запитує "скільки" (09:52 хв.) у відповідь поліцейський зазначає, що не буде нічого говорити, бо не ті часи, але якщо це буде вирішуватись, то це задоволення не з дешевих (10:10 хв.), далі водій пояснює, що в нього не достатньо готівки, пропонує почекати, щоб хтось привіз гроші або щоб йому надали можливість скористатись банкоматом, пропонує поліцейському разом проїхати до банкомату або щоб автомобіль поліції його супроводжував, у відповідь поліцейський запитав (13:31 хв.), на що слід розраховувати, в свою чергу водій пропонує назвати суму поліцейському, який відмовляється, водій називає тисяча (13:50 хв.), поліцейський знову роз'яснює про наслідки покарання за водіння в нетверезому стані - штраф 10000,00 грн. та позбавлення права керування, водій повідомляє, що в нього на картковому рахунку 3500,00-4000,00 грн., поліцейський повідомляє (14:33 хв.), що зазвичай це половина від офіційного, водій просить його відпустити за грошима, веде перемовини яким чином можна отримати та віддати гроші, водій зазначає (16:35 хв.) про прибуття колег поліцейського, (17:24 хв.) на відео видно біля будівлі стаціонарного посту патрульний автомобіль поліції з проблисковим маячками, водій пропонує (17:32 хв.) три шістсот, поліцейський зазначає про необхідність все зробити правильно, (18:34 хв.) поліцейський пропонує водієві сісти в автомобіль, а у разі коли підійдуть - повідомити, що водій чекає коли підвезуть технічний паспорт.

В зв'язку з невстановленням того, що вказаний відеозапис отриманий з порушенням порядку, визначеного законом, суд першої інстанції визнав вказаний доказ, який отримано під час здійснення журналістами своєї професійної діяльності, допустимим, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції. Доказів монтажу вказаного відеозапису позивачем не надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції, а доводи про наявність такого є лише нічим не підтвердженими припущеннями позивача.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не вчинено дій, які б свідчили, що він намагався повідомити патрульних, які знаходились біля стаціонарного посту, про вчинення водієм адміністративного правопорушення та про необхідність проходження ним тесту на вміст алкоголю в крові.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 №1179, під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов'язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, суд вважає, що вони в достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Щодо доводів апелянта про необхідність скасування висновку службового розслідування в зв'язку з тим, що його не підписано одним з членів комісії, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з оскаржуваного висновку службового розслідування, він не підписаний заступником начальника відділу інспекції з особового складу управління кадрового забезпечення капітаном поліції ОСОБА_6 в зв'язку з перебуванням його у відпустці.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вказана обставина не є беззаперечною підставою для скасування висновку службового розслідування, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, заступник начальника відділу інспекції з особового складу управління кадрового забезпечення капітан поліції ОСОБА_6 перебував у щорічній черговій оплачуваній відпустці з18 вересня по 20 жовтня 2017 року (а.с.204).

Таким чином, ОСОБА_6 на протязі майже всього часу проведення службового розслідування, а саме з 28.08.2017 по 18.09.2017, приймав безпосередню участь у ньому та у встановленні фактів, які були предметом вказаного службового розслідування. Разом з тим, в зв'язку з перебуванням останнього станом на 26.09.2017 у відпустці, він не мав права підпису висновку службового розслідування.

При цьому, відповідно до п.6.2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України у разі проведення службового розслідування у складі комісії та незгоди з рішенням голови або інших членів комісії щодо встановлених фактів, визначення ступеня відповідальності винних або з інших принципових питань подавати мотивований рапорт (доповідну записку) на ім'я начальника, який призначив службове розслідування, у якому викладати свою думку та пропозиції щодо результатів розслідування.

З огляду на викладене, ОСОБА_6, в разі незгоди з вказаним висновком службового розслідування, не був позбавлений права подати мотивований рапорт (доповідну записку) на ім'я начальника, який призначив службове розслідування, у якому викладати свою думку та пропозиції щодо результатів розслідування. Проте, вказаного ним зроблено не було, що підтверджує його згоду з висновками проведено щодо ОСОБА_4 службового розслідування.

Щодо доводів апелянта, що звільнення ОСОБА_4 із займаної посади не відповідає тяжкості вчиненого ним дисциплінарного проступку та при накладенні дисциплінарного стягнення не достатньо було враховано особу працівника і попередні результати його роботи, зокрема те, що в період служби в органах поліції на позивача не було накладено жодних дисциплінарних стягнень, що вказує на належний рівень дотримання службової дисципліни та виконання покладених службових обов'язків, колегія суддів зазначає, що вчинення навіть одного проступку, який дискредитації звання поліцейського, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 по справі№810/2073/16 (провадження №К/9901/12839/18).

Як зазначено у постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 у справі №21-1288а15 та від 20 жовтня 2015 року у справі 21-2103а15 дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Суд також враховує, що хоча застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. Відтак, відсутність дисциплінарних стягнень, попередня поведінка, рівень кваліфікації на які посилається позивач, не можуть слугувати підставою для залишення позивача на службі з огляду на встановлені в ході службового розслідування обставини вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку.

При цьому, колегія суддів відмічає, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності не за вчинення корупційного діяння, як помилково вважає позивач, а за порушення службової дисципліни.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв'язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому.

Враховуючи те, що накладення дисциплінарного стягнення здійснено відповідачем у повній відповідності з вимогами Закону №580-VIII, Дисциплінарного статуту, з підстав, у строки та в порядку, встановлених Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230, наказ заступника Голови Національної поліції України - начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві від 29.09.2017 №727 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого сержанта поліції ОСОБА_4" є правомірним та скасуванню не підлягає, про що правильно зазначено у рішенні суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції також щодо правомірності спірного наказу заступника Голови Національної поліції України - начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві від 08.11.2017 №1265 о/с "Щодо особового складу" в частині звільнення поліцейського відділення №5 (із забезпечення проїзду) батальйону супроводження Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого сержанта поліції ОСОБА_4 зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію".

Щодо позовних вимог про скасування висновку службового розслідування, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що висновок службового розслідування не є актом, який в розумінні КАС України впливає на права, інтереси позивача, встановлює обов'язки, таким актами є оскаржувані накази. При цьому, сам висновок повністю відповідає матеріалам службового розслідування.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 329 КАС, Київський апеляційний адміністративний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повне судове рішення складено 26 липня 2018 року.