Справа № 804/8508/17
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року справа № 804/8508/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.11.2017 р., -

в с т а н о в и в:

13 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 15.11.2017 р., яким йому збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 90 529, 55 грн., в тому числі за основним платежем - у розмірі 72 423,64 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - у розмірі 18 105,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що не погоджується з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, оскільки вважає його таким, що суперечить положенням податкового законодавства. Зокрема, зазначив, що йому не було відомо про списання банком кредитної заборгованості. Крім того, вважає, що на підставі пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України він повністю звільняється від сплати податку з доходів фізичних осіб. За викладених обставин, на думку позивача, у відповідача відсутні підстави для нарахування податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню (а.с. 4-7).

Представником відповідача за довіреністю ОСОБА_2 надано відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що за податковою інформацією ПАТ «Дельта Банк», в податковому розрахунку сум податку, нарахованого (виплаченого) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку за 2 квартал 2014 року відображено нарахований та виплачений фізичній особі ОСОБА_1 дохід за ознаками доходу «126» (додаткове благо) у вигляді анульованої заборгованості в сумі 427 454,36 грн. У зв'язку з чим, на підставі абзацу «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, позивачу визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб по операціях з отримання додаткового блага за 2014 рік у розмірі 72 423, 64 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 18 105,91 грн. (а.с. 28-30).

В судове засідання 21.06.2018 року позивач або його представник не прибули.

При цьому, про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином - на адресу, зазначену ним у позовній заяві (49126, м. Дніпро, ж/м Сокіл-1, буд. 8). Судова повістка повернулася на адресу суду з довідкою УДППЗ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 123).

Згідно ч. 11 ст. 126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Про дату, час та місце судового засідання 21.06.2018 року позивач додатково також був повідомлений засобами телефонного зв'язку - на номер мобільного телефону НОМЕР_3, зазначений у позовній заяві, який є засобом зв'язку представника позивача ОСОБА_3 (а.с. 121).

Таким чином, суд вважає позивача належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи 21.06.2018 року.

Представник відповідача за довіреністю Леонов В.В. 21.06.2018 року подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1, ч. 9 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В даному випадку, потреби заслухати свідка чи експерта у даній справі не встановлено. Крім того, станом на час розгляду справи 21.06.2018 року судом розглянуто по суті та вирішено всі клопотання учасників справи, які надходили до суду, в тому числі клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 67), та отримані всі витребувані документи.

Відтак, справу розглянуто у письмовому провадженні за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову та доводи заперечень, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини справи.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 5420-п від 03.10.2017 р. та відповідно до п.п. 19-1.1.1 п. 19-1 ст. 19-1, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України, посадовими особами відповідача в період з 12.10.2017 р. по 17.10.2017 р. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичнної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами якої складно акт перевірки № 17836/04-36-13-04/НОМЕР_2 від 24.10.2017 р. (а.с. 8-15).

Згідно висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення платником податків абз. «д» п.п. п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України, у зв'язку з отриманням ним додаткового блага у вигляді суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом, у результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2014 рік на суму 72 423, 64 грн.

На вказаний акт перевірки позивачем подані заперечення, які згідно з відповіддю, наданою ГУ ДФС у Дніпропетровській області № 17836/04-36-13-04/НОМЕР_2 від 24.10.2017, залишені відповідачем без задоволення, а висновки акту перевірки - без змін (а.с. 50-56).

На підставі висновків, викладених в акті перевірки № 17836/04-36-13-04/НОМЕР_2 від 24.10.2017 р., Головним управління ДФС у Дніпропетровській області винесене податкове повідомлення-рішення № від 15.11.2017 р. про нарахування ОСОБА_1 грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 90 529, 55 грн., в тому числі за основним платежем - у розмірі 72 423,64 грн., штрафними (фінансовими) санкціями - у розмірі 18 105,91 грн. (а.с. 21).

Не погодившись з вищевказаним рішенням податкового органу, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу), зокрема, у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Згідно з пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Водночас, пп. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України визначено, що у разі, якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Платник податку - боржник, у відповідності до пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, зобов'язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків (податковою адресою), відобразити в ній вказаний дохід та у відповідності до п. 179.7 ст. 179 ПК України самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації.

Відповідно п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків (за податковою адресою).

Якщо додаткові блага надаються у негрошовій формі, сума податку об'єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними п. 164.5 ст. 164 Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено, що 27 лютого 2009 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2 про надання споживчого кредиту в іноземній валюті у розмірі 32 390, 65 дол. США.

07 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Додатковий договір № 3 до кредитного договору № 2 від 27.02.2009 р., яким анульовано (прощено) частину заборгованості за кредитним договором у розмірі 427 454, 36 грн. (а.с. 113-114)

Листом № 3092 від 13.04.2017 р. ПАТ «Дельта Банк» банк підтвердив інформацію про суму виплати (нарахування) доходу у вигляді додаткового блага на користь ОСОБА_1, шляхом надання інформації про суми нарахованих та виплачених доходів з ознакою «126» у вигляді додаткового блага (а.с. 36).

Обставини щодо прощення ОСОБА_1 боргу в сумі 427 454, 36 грн. за користування кредитом за кредитним договором № 2 від 27.02.2009 р. не заперечуються сторонами у справі.

При цьому, предметом спірних правовідносин є саме питання оподаткування прощеного ОСОБА_1 боргу в сумі 427 454, 36 грн. податком на доходи осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

З цього приводу суд зазначає наступне.

В силу вимог пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 167 ПК (в редакції, чинній на час виникнення у позивача обов'язку здійснити річне декларування та сплатити податок), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації (підпункт «д» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, наведеною нормою ПК прямо передбачено обов'язок платника відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. Наведене цілком відповідає економічній сутності доходу, оскільки при списанні заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Водночас, відсутність у вказаній нормі ПК конкретизації, які саме складові анульованого (прощеного) боргу вважаються додатковим благом для цілей оподаткування в розумінні Податкового кодексу України, призводила до неоднакового її тлумачення податковими органами та, відповідно, неоднозначного застосування.

Зазначену прогалину було усунено шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року.

Так, згідно з пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу, та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, з 01 січня 2015 року у ПК чітко закріплено, що під додатковим благом розуміється тільки основна сума боргу (кредиту) платника, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, а отже, в цю суму не включаються проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України по справі № К/800/28428/16 від 22 травня 2017 року.

Стосовно аналогічних правовідносин, які виникли до 01.01.2015 року, за відсутності чіткого законодавчого визначення «додаткового блага» в цілях оподаткування на той час, суд виходить з наступного.

Згідно з пп. 163.1.1, пп. 163.1.2 п.у 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абз. 2 п. 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з підпунктом 162.2.17 пункту 16.2 статті 162 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, визначений підпунктом 162.2.17 пункту 16.2 статті 162 Податкового кодексу України, є вичерпним.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм законів дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Отже, в даному випадку, ОСОБА_1 повинен був подати річну декларацію про доходи за 2014 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага з суми прощеного боргу (тіла кредиту), та нарахувати податкові зобов'язання, чого ним зроблено не було.

При цьому, відповідач, встановивши неподання ОСОБА_5 податкової декларації про доходи за 2014 рік та самостійно визначаючи платнику податків грошові зобов'язання, до такого розрахунку повинен був включити прощені банком суми основного боргу, без урахування процентів.

В матеріалах справи відомості щодо складових суми прощеного банком боргу були відсутні.

З метою повного і всебічного встановлення всіх обставин справи, ухвалою суду від 27.02.2018 р. від ПАТ «Дельта Банк» було витребувано повний розрахунок списання заборгованості ОСОБА_1 із зазначенням виду боргу (сума основаного боргу, проценти, пеня, штраф та інше) (а.с. 75-76).

Ухвалою суду від 19.04.2018 р., у зв'язку з невиконанням ПАТ «Дельта Банк» ухвали суду від 27.02.2018 року, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було доручено вилучити витребувані судом докази у справі (а.с. 91).

24.05.2018 року на адресу суд надійшли вилучені Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у ПАТ «Дельта Банк» документи, згідно яких загальний розмір списаної (анульованої) заборгованості за кредитним договором № 2 від 27.02.2009 р. становить 427 454, 36 грн., з яких: 22 078,61 дол. США (що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 07.04.2014 р. становило 257 237,2 грн.) - сума кредиту, а 14 609,7 дол. США (що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 07.04.2014 р. становило 170 217,16 грн.) - сума нарахованих відсотків (а.с. 107).

21.06.2018 року відповідачем до суду надано розрахунок податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та штрафних санкцій по фізичній особі ОСОБА_1, з якого вбачається, що податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб з суми прощеного (анульованого) банком боргу 427 454,36 грн. сума кредиту - 257 237,2 грн., сума відсотків - 170 217,16 грн.

При цьому, податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб з усієї суми прощеного боргу складає 72 423,64 грн., з суми кредиту - 43 486, 72 грн., з суми нарахованих відсотків - 28 936, 92 грн.

Штрафна санкція (25 відсотків) складає всього 18 105,91 грн., з яких 10 871, 68 грн. - на суму кредиту, 7 234, 23 грн. - на суму нарахованих відсотків (а.с. 125).

Отже, з урахуванням попередніх висновків про те, що дохід у вигляді додаткового блага сплачується лише з суми прощеного боргу (тіла кредиту), суд дійшов висновку про те, що правомірним є нарахування ОСОБА_1 податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за ставкою, визначеною ст. 167 Податкового кодексу України, у розмірі 43 486, 72 грн. (з суми прощеного тіла кредиту), з відповідним накладенням на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов'язання - в розмірі 10 871, 68 грн.

Водночас, з огляду на те, що сума нарахованих відсотків не є додатковим благом та не може виступати об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, нарахування відповідачем податкового зобов'язання за ставкою, визначеною ст. 167 Податкового кодексу України, в сумі 28 936, 92 грн., з накладенням на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання в розмірі 7 234, 23 грн., є неправомірним.

Стосовно доводів позивача про те, що він не був ознайомлений з прощенням (анулюванням) банком заборгованості за кредитним договором № 2 від 27.02.2009 р., що виключає сплату податкових зобов'язань, суд зазначає, що анулювання (прощення) боргу ОСОБА_1 відбулось на підставі Додаткового договору № 3 до кредитного договору № 2 від 27.02.2009 р., який підписано сторонами цього договору 07.04.2014 року, в тому числі самим ОСОБА_1 (а.с. 114).

При цьому, в розумінні пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, обов'язок кредитора повідомити платника податків-боржника про прощення (анулювання) боргу реалізується не лише шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення, але й шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення про прощення (анулювання) боргу боржнику особисто під підпис.

Також, суд не погоджується з доводами позивача про те, що на підставі пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України він повністю звільняється від сплати податку з доходів фізичних осіб, оскільки до спірних правовідносин з питань оподаткування податком на доходи осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у 2014 році суми прощеного ОСОБА_1 боргу не застосовуються положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» від 09.04.2015 р. №321-VIII, які почали діяти після 01.01.2015 р.

Крім того, суд зазначає, даною нормою врегульовані відносини, пов'язані із прощенням (анулюванням) кредитором суми у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеній за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року.

В даному ж випадку, зміна валюти зобов'язання (долари США) за кредитним договором не відбулось, а прощення (анулювання) боргу на користь позивача відбулось в іноземній валюті (долари США) з перерахунком у гривневий еквівалент, станом на час укладення Додаткового договору № 3 до кредитного договору № 2 від 27.02.2009 р.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.11.2017 р. в частині нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 36 171, 15 грн., в тому числі за основним платежем - у розмірі 28 936, 92 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - у розмірі 7 234, 23 грн.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою даної статті передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 905,3 грн., що підтверджується квитанцією № ПН4201 від 07.12.2017 р. (а.с. 3).

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, позивачу підлягає поверненню сплачений ним судовий збір за подання адміністративного позову пропорційно до задоволених позовних вимог - в сумі 362,12 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч. 9 ст. 205, ст.ст. 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області № від 15.11.2017 р. в частині нарахування грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 36 171,15 грн., в тому числі за основним платежем - у розмірі 28 936, 92 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - у розмірі 7 234, 23 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 362,12 грн. (триста шістдесят дві гривні дванадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Чорна