Справа № 821/544/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/544/18

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В. Дата ухвалення рішення 23.04.2018 р. Місце ухвалення: м. Херсон

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Шеметенко Л.П.

судді - Димерлія О.О.

судді - Єщенка О.В.

За участю: секретаря - Алексєєвої Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Херсонської митниці ДФС України на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма Строй Мастер» до Херсонської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма Строй Мастер» звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Херсонської митниці ДФС України від 22.02.2018 року №UA508070/2018/000018/2 про коригування митної вартості товарів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма Строй Мастер» зазначило, що висновки митного органу про заниження позивачем митної вартості товару та неможливість її визначення за ціною контракту складені в результаті неналежного аналізу поданих до митного оформлення документів. Під час митного оформлення товару позивачем надано всі матеріали, які підтверджують митну вартість товару за основним методом, а отже у митного органу не було підстав для витребування додаткових бухгалтерських та інших документів для перевірки правильності її визначення. Зазначені обставини беззаперечно свідчать про те, що рішення про коригування митної вартості є незаконним, прийняте без достатніх правових підстав, та підлягає скасуванню.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано рішення Херсонської митниці ДФС України від 22.02.2018 року №UA508070/2018/000018/2 про коригування митної вартості товарів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Херсонська митниця ДФС України, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Судом апеляційної інстанції у зв'язку з перейменуванням відповідача проведено заміну Херсонської митниці ДФС України на Митницю ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

Між ТОВ «КФ Строй Мастер» та Компанією DEQING TONGRUI CONSTRUCTION CO LTD укладено зовнішньоекономічний Контракт від 15.11.2017 року №СН-UA-171115 (а.с.20-24), за яким Компанія DEQING TONGRUI CONSTRUCTION CO LTD зобов'язується поставити, а ТОВ «КФ Строй Мастер» оплатити та прийняти товар - мийки з нержавіючої сталі, душові кабіни й бокси, ванни акрилові та стальні, акрилові піддони, запчастини в номенклатурі, кількості та цінам згідно супровідних документів.

Відповідно до п. 1.2 Контракт діє протягом трьох років з моменту його підписання 15.11.2017 року до 15.11.2020 року.

Згідно із п.п. 3.1, 3.3 Контракту поставка товару здійснюється на умовах CIF Odessa, CIF Chornomorsk, CIF Yuzhniy згідно Міжнародним правилам тлумачення торгових термінів «Інкотермс». Транспортування товару відбувається морем у контейнері.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Контракту ціна за одинцю товару вказана в товаросупровідних документах. Загальна вартість Контракту складає 1 000 000 доларів США. Ціни, зазначені в даному Контракті, включили в себе вартість упаковки, маркування, в яких поставляється товар.

Згідно із п.п. 5.1, 5.5 валюта Контракту - долари США. Умови оплати: 100% оплата протягом 30 днів після одержання товару на склад.

Відповідно до п.п. 6.2, 6.3, 6.4 Контракту місце фактичної передачі товару - порти Одеса/Черноморск, Україна. Перелік товаросупровідних документів: 3 оригінала та 3 копії морських коносаментів з описом вантажу та завантаженої кількості; специфікація - 2 оригінали; комерційний рахунок-фактура - 3 оригінала; пакувальний лист - 3 оригінали; експортна декларація - 1 копія. По кількості товар приймається ТОВ «КФ Строй Мастер» згідно товаросупровідними документами.

З метою здійснення митного оформлення товару поставленого в межах вказаного Контракту позивачем подано до сектору митного оформлення митного поста «Херсон-Центральний» Херсонської митниці ДФС 21.02.2018 року митну декларацію №UA508070/2018/0000167 (а.с. 14-16).

Митна вартість товару визначена за першим методом, а саме за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження митної вартості товару до митного оформлення позивачем надано пакувальний лист б/н від 06.12.2017 року; рахунок-фактуру №201708808 від 06.12.2017 року; коносамент від 29.12.2017 року №MRFB17121713; транспортну накладну від 19.02.2018 року №840; акт про проведення митного огляду від 19.02.2018 року №UA500120/2017/00209; зовнішньоекономічний договір від 15.11.2017 року №СН-UA-171115; акт зважування від 18.02.2018 року №50821; лист експедиції від 19.02.2018 року №1902/03; акт про невідповідність від 19.02.2018 року б/н.

Оскільки, на думку контролюючого органу, декларантом не подано усі необхідні документи, які підтверджують якісні та вартісні характеристики товару, митний орган дійшов висновку про те, що заявлену позивачем митну вартість товару не може бути визнано у зв'язку з тим, що документи надані для підтвердження митної вартості не містять усіх необхідних даних та не усі відомості і розрахунки підтверджені документально, а отже декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару.

При цьому, контролюючий орган вказав на те, що в поданому до митного оформлення контракті від 15.11.2017 року №СН-UA-171115 відповідно до п. 4.2 не вказано, що витрати на транспортування та страхування повинні включатись до вартості товару. Відповідно до п. 2.4 Контракту повинна бути здійснена передоплата, проте згідно п. 5.5. умови оплати:100% та протягом 30 днів після отримання товару на склад.

Також, контролюючий орган вказав на те, що подана для підтвердження контрактної вартості комерційна (бізнес) пропозиція виробника товару від 01.12.2017 року не містить періоду дії наведених у ній цін. В коносаменті відправник товару відрізняється від того, що вказаний в декларації, а надані витяги з мережі Інтернет, що містять інформацію щодо ціни товару на комерційних умовах FOB (Китай), не можуть бути враховані при затвердженні заявленої митної вартості товару, оскільки продаж товару здійснюється на інших комерційних умовах CIF (Україна).

У зв'язку із чим на вимогу митного органу позивачем надано додаткові документи: прайс-лист від постачальника (продавця); бізнес пропозиція; копія митної декларації країни відправлення; висновок Херсонської торгово-промислової палати; інформацію щодо вартості товару з мережі Інтернет; лист-пояснення відправника; лист-пояснення експедитора; лінійний коносамент; специфікацію до контракту.

Однак, оскільки на думку контролюючого органу за вказаними документами не можливо підтвердити заявлену у декларації митну вартість товару, відповідач здійснив коригування митної вартості товару, про 22.02.2018 року прийняв рішення №UA508070/2018/000018/2 року та визначив митну вартість товару за шостим - резервним методом (а.с. 11).

Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару, посилаючись на необґрунтованість рішення митниці, не наведення відповідачем ґрунтовних підстав, які унеможливлюють визначити митну вартість товару за ціною договору, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішення відповідача.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем до митниці документи містять всі дані, які дозволяли контролюючому органу встановити значення показників, що вплинули на митну вартість товару, відповідачем не обґрунтовано неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості товару та визначення резервного методу розрахунку його митної вартості, отже прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару є протиправним, відтак це рішення підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, вважає їх правильними та такими, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів (пункт 1 частини 2 статті 52 Кодексу).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Таким чином, митна вартість товарів має підтверджуватись вищезазначеними та можуть підтверджуватись іншими документами, з яких вбачається ціна товару, фактично сплачена або, яка підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість визначається самостійно декларантом, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів.

У разі, якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України).

Згідно із ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Частинами 1, 2 ст. 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Разом з цим, за правилами цієї статті, прийняте митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

За змістом ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції), а кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни товару.

Вказані обставини зобов'язують митницю зазначити конкретні підстави, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що наявність підстав для витребування митним органом додаткових документів для підтвердження митної вартості товару не може обумовлюватись лише формальними обставинами, які цей орган підводить під сумнівність митної вартості.

Лише за наявності підстав, визначених чинним законодавством, митний орган повинен витребувати, а позивач - надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати сумніви митниці.

Як вірно встановив суд першої інстанції, підставою для сумнівів митниці у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом стало те, що подані до митного оформлення документи не дозволяли встановити включення вартості страхування і перевезення товару у його ціну.

Поряд з цим, суд першої інстанції вірно врахував ту обставину, що умови поставки товару обумовлені сторонами за правилами CIF Інкотермс 2010.

Відповідно до умов поставки CIF згідно міжнародних правил Інкотермс-2010, термін «вартість, страхування та фрахт» означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов'язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення.

Тобто у ціну товару за зовнішньоекономічним контрактом, укладеним між позивачем та нерезидентом, включено вартість його страхування і постачання.

Зазначені обставини свідчать про те, що обов'язок страхування ризиків перевезення товару покладається на продавця, що в свою чергу виключає виникнення у митного органу необхідності витребовувати у позивача відповідні документи, а їх не надання під час митного оформлення не може бути наслідком відповідальність позивача перед митним органом у вигляді не визнання обраного методу митної вартості товару та її коригування.

Водночас, не знайшли свого підтвердження доводи контролюючого органу про визначення сторонами у Контракті правил щодо передоплати товару.

Разом з цим, згідно наданих до митного оформлення документів, поставка товару здійснювалась відповідними партіями, тобто оплата здійснювалась позивачем за фактично поставлений товар.

Водночас, колегія суддів враховує, що у розпорядженні митниці під час митного оформлення товару був, в тому числі інвойс до Контракту, специфікація на товар, які містять відомості про вид товару, його ціну, кількість тощо (25-26, 29-30).

Будь-яких заперечень стосовно цих документів під час митного оформлення у контролюючого органу не виникало.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що інші документи, подані до митного оформлення товару, а саме комерційна (бізнес) пропозиція виробника товару, коносамент, інформація з мережі Інтернет щодо ціни товару, ніяким чином не підтверджують митну вартість товару та не є тими документами, які відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України підтверджують митну вартість товару.

Отже, навіть за наявності у вказаних документах неточностей чи невідповідностей, митна вартість не може бути відкоригована на підставі їх даних.

Водночас, як вірно встановив суд першої інстанції, за наявності у митного органу відомостей про вартісні і якісні показники товарів, визначаючи митну вартість товару за резервним методом, відповідач не навів ніякого обґрунтування причин, через які митниця не може визнати заявлену митну вартість, яких саме даних не містять подані декларантом документи, не наведено достатніх підстав, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за ціною договору, так само як і не зазначив обставини, які згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України перешкоджають цьому.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в рішенні про визначення митної вартості товару митним органом формально, без посилання на відповідні документи, зазначено, що подані декларантом документи про митну вартість товару не містять усіх необхідних даних та не усі відомості і розрахунки підтверджені, а також встановлено розбіжності у поданих до митного оформлення документах.

При цьому, окрім вказаних доводів, відповідачем не надаються до суду докази штучного (довільного або фіктивного) зменшення ціни товару за зовнішньоекономічним контрактом.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що до митного оформлення декларантом були надані документи, перелік яких визначений митним законодавством, та, як встановлено під час розгляду справи, давали митному органу змогу визначити заявлену митну вартість товарів, тому витребування у декларанта додаткових документів є безпідставним, а не доведеність відповідачем правомірності неможливості застосування до визначення митної вартості товарів за основним методом та необґрунтованість застосування резервного методу при визначенні митної вартості свідчить про неправомірність рішення органу про коригування митної вартості товару.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що не заповнення в експортних деклараціях всіх необхідних даних, в тому числі, щодо реквізитів всіх документів, за якими встановлюються кількісні і вартісні показники товару, впливає на правомірність обрання позивачем методу митної вартості товарів, оскільки вказаний документ має декларативний характер, тобто відповідальність за повному і достовірність відомостей такої декларації несе особа-декларант, а саме контрагент-нерезидент позивача.

Колегія суддів вважає, що встановлення в судому порядку необґрунтованості коригування митної вартості товарів в силу приписів норм митного законодавства є беззаперечною підставою для скасування рішення, прийняте на підставі неправомірних висновків митного органу.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем необґрунтовано не враховано документи, за якими позивачем заявляється митна вартість, що суттєво впливає на її визначення, коригування митної вартості проведено не у відповідності до норм митного законодавства, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено підстави для скасування рішення суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

При апеляційному розгляді справи позивачем просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу по справі.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч.ч. 6, 7 вказаної статті адміністративного процесуального законодавства у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, згідно додаткової угоди від 03.07.2018 року №1/18/2 до договору про надання правової допомоги від 15.03.2018 року №1СМ між ТОВ «КФ Строй Мастер» та Адвокатським бюро «Євгена Малюка» під час розгляду справи в апеляційному порядку визначено вартість послуг (гонорару) за надання правової допомоги, що включає в себе ознайомлення з апеляційною скаргою та підготовку відзиву на скаргу (вартість послуги - 1 000 грн.), представництво інтересів клієнта в апеляційному суді (вартість послуг - 2 000 грн.).

Відповідно до платіжного доручення від 10.07.2018 року №68 ТОВ «КФ Строй Мастер» здійснило оплату цих послуг у сумі 3 000 грн. на підставі виставленого Адвокатським бюро «Євгена Малюка» рахунку на оплату послуг №16 від 10.07.2018 року.

Колегія суддів враховує те, що апелянтом не наведено достатніх підстав щодо необґрунтованості вказаних витрат.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вказані витрати відповідно до ст. 139 КАС України підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма Строй Мастер» () витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 30.07.2018 р.

Головуючий, суддя: Л.П. Шеметенко

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко