Справа № П/811/2250/17
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2018 року справа № П/811/2250/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.,

суддів: Чепурнова Д.В. Сафронової С.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі
апеляційну скаргуОСОБА_1
на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року (суддя-головуючий Брегей Р.І.) у адміністративній справі
за позовомОСОБА_1
до Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області
провизнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 1,20 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1, яка розташована на території Чемерпільської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградській області виготовити технічну документацію щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,20 га, розташованої за межами села на землях державної власності сільськогосподарського призначення на території Чемерпільської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - закрито.

Позивач - ОСОБА_1, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції про закриття провадження у справі, оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що закриття провадження у справі судом першої інстанції є неправомірним, оскільки надання одній особі дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки не є підставою для ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у вересні 2017 року ОСОБА_1 подав до Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,20 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Чемерпільської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області.

За результатами розгляду означеної заяви Головним управлінням Держгеокадастру в Кіровоградській області направлено на адресу ОСОБА_1 лист №Г-18764/0-13375/0/6-17 від 13 жовтня 2017 року (а.с. 12), яким повідомлено останнього про те, що відносно земельної ділянки, на яку він претендує, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою іншій особі, а саме: ОСОБА_3 (наказ №11-4582/21-15-СГ від 25.12.2015 року (а.с. 61). Запропоновано ОСОБА_1 повторно звернутись із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в іншому місці та зазначено посилання на веб-сайт Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на якому міститься сформований перелік земельних ділянок із зазначенням площі, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Кіровоградської області.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність спору про право користування земельною ділянкою між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що є підставою для закриття провадження у справі.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно із частини 7 вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що вказаний перелік є вичерпний та закріплений в частині 7 статті 118 ЗК України.

Передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання (стаття 123 ЗК України ).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Водночас згідно із приписами статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 ЗК України.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України.

За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

При цьому частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на день звернення до суду) вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушуються права позивача.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, тобто у іншої особи вже виникло право на користування чи власність на земельну ділянку. При цьому захист прав позивача має бути нерозривно пов'язаним з таким фактом, що у особи існує правовий інтерес як власника або як користувача на цю земельну ділянку.

Отже, вирішуючи публічно-правовий спір, суд повинен встановити, в чому полягає порушення прав позивача бездіяльністю відповідача.

Виходячи з приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №463/3375/15-а.

Відтак, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не враховано те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду).

В даному випадку, як ОСОБА_1, так і ОСОБА_4 мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку.

Тому у відповідача не має підстав вважати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, з урахуванням відсутності обтяження земельної ділянки, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відсутній спір про право користування земельною ділянкою, що свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції.

Крім того, відповідачем не було розглянуто клопотання ОСОБА_1 у встановленому законом порядку та не прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою належним чином з відповідною вмотивованістю.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення вимоги ОСОБА_1 про скасування ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року про закриття провадження у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо вимоги ОСОБА_1 зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га на території Чемерпільської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, то вона не підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що звернення позивача до суб'єкта владних повноважень - Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки, позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із адміністративних відносин, тому, спір про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення питання, і є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 311, 312, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова