Справа № 826/9481/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 липня 2018 року № 826/9481/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомНаціональної поліції України
до проДепартаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України визнання протиправними та скасування постанов, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Національна поліція України (далі по тексту - позивач, НПУ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач, ДВС), у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 06.12.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП № 55308220;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 03.01.2018 про стягнення виконавчого збору ВП № 55308220;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 03.01.2018 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження;

- зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії щодо повернення з Державного бюджету України суми виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, що були стягнуті у ВП № 55308220 на рахунки Національної поліції України у порядку, визначеному чинним законодавством України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання судових рішень Окружним адміністративним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 826/5127/16 від 13.10.2017, у якому було допущено помилку, а саме: невірно зазначено боржника - Національну поліцію України, у той час як належним боржником є Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України. Дізнавшись про таку обставину, позивач звернувся до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі, а до відповідача з заявою про відкладення проведення виконавчих дій. Проте заява до відповідача залишилась без реагування на неї останнім. Крім того, позивач звертався до суду з заявою про прискорення розгляду заяви про виправлення помилки у виконавчому листі, отже вживав всіх можливих від нього дій. Незважаючи на наведене, відповідачем на підставі листа Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про повне виконання рішення суду, було винесено постанови від 03.01.2018: про стягнення з НПУ виконавчого збору ВП № 55308220; про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2018 відкрито провадження у справі, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду позивачем та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та викликом сторін.

Представник позивача у судовому засіданні 27.07.2018 позовну заяву підтримав з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.07.2018 заперечувала проти задоволення позовних вимог, подавши відзив на позовну заяву. У вказаному відзиві представник відповідача зазначає, що дії державного виконавця відповідали Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому листі боржником визначено Національну поліцію України. Крім того, вказаним Законом встановлено виключний перелік обставин, за якими державний виконавець відкладає чи зупиняє виконавче провадження, серед яких відсутнє звернення до суду з заявою про виправлення описки.

У судовому засіданні 27.07.2018 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, на підставі частини третьої статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України замінено первісного відповідача у справі - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України належним відповідачем - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Оскільки у судовому засіданні 27.07.2018 сторонами подано заяви про розгляд справи у письмовому провадженні, суд на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про продовження розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

06.12.2017 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. відкрито виконавче провадження ВП № 55308220 на підставі виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2017 № 826/5127/16 про зобов'язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліцій України нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 03 лютого 2016 року по 20 березня 2016 року.

Вказаною постановою зобов'язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 12800,00 грн.

Боржником у виконавчому листі зазначено Національну поліцію України.

14.12.2017 вказана постанова надійшла до НПУ.

15.12.2017 НПУ звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з заявою про виправлення помилки у виконавчому листі № 826/5127/16, у якій просило до початку розгляду вказаної заяви постановити ухвалу про зупинення виконання зазначеного виконавчого листа та просило виправити помилку у виконавчому листі № 826/5127/16 та визнати його таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вказаної заяви позивач посилався на ту обставину, що згідно постанови Окружного адміністративного суду міста Києва обов'язок зі сплати середнього заробітку на користь ОСОБА_2 було покладено на Департамент внутрішньої безпеки Національної поліцій України, у якого інший ідентифікаційний код. Такий же обов'язок покладено і у виконавчому листі. Проте боржником у виконавчому листі помилково зазначено Національну поліцію України.

22.12.2017 позивач на адресу відповідача надіслав заяву про відкладення проведення виконавчих дій № 4228/26/02-2017, що визнавалось представником відповідача у судовому засіданні.

У вказаній заяві позивач повідомляв відповідача про допущену помилку у виконавчому листі в частині зазначення боржника, зазначав ідентифікаційні коди Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліцій України та Національної поліцій України, про звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва з заявою про виправлення помилки у виконавчому листі, додавши копію вказаної заяви, та просив державного виконавця на підставі ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» відкласти проведення виконавчих дій строком на 10 днів.

Також 22.12.2017 позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з клопотанням про прискорення розгляду заяви НПУ про виправлення помилки та зупинення виконання виконавчого листа.

27.12.2017 до відповідача надійшов лист від Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліцій України від 22.12.2017 № 11488/4211/см17, у якому вказаний Департамент повідомляв про нарахування ОСОБА_2 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 10867,96 грн та про те, що станом на 22.12.2017 кошти для виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення від головного розпорядника коштів, яким є НПУ, не надійшли.

27.12.2017 відповідачем винесено вимогу НПУ № 32165-0-33-17/20-1/9, у якій державний виконавець вимагав від Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліцій України у триденний термін з моменту одержання вимоги письмово повідомити державного виконавця щодо виконання виконавчого листа № 826/5127/16 від 25.10.2017 та одночасно попередив про відповідальність, визначену чинним законодавством за невиконання судового рішення та вимог державного виконавця.

02.01.2018 до відповідача надійшов лист від Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліцій України від 28.12.2017 № 11623/42-01/04-17 про закриття виконавчого провадження у зв'язку з виконанням рішення суду з долученою копією платіжного доручення № 959 від 26.12.2017.

03.01.2018 відповідачем винесено постанови: про закінчення виконавчого провадження ВП № 55308220; про стягнення з боржника: Національної поліцій України виконавчого збору у розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати (12800,00 грн); постанову про стягнення з боржника: Національної поліцій України витрат виконавчого провадження у сумі 100,35 грн. та надіслав вказані постанови Державній казначейській службі України, сторонам виконавчого провадження.

11.01.2018 позивач звернувся до відповідача з листом № 81/26/02-2018, у якому повідомляв про розгляд вимоги у ВП № 55308220, призначення судом заяви позивача про виправлення помилки до розгляду у судове засідання на 07.02.2018, про перебуванні кошторису НПУ на затвердженні в Міністерстві фінансів України та з посиланням на ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» просив відкласти проведення виконавчих дій строком на 10 днів.

14.02.2018 відповідачем винесено розпорядження № 55308220/9 про перерахування коштів, що надійшли 12.02.2018 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2017 № 826/5127/16 відповідно до ст. 47 закону України «Про виконавче провадження»:

12800 грн - виконавчий збір згідно з постановою про стягнення виконавчого збору від 03.01.2018 ВП № 56299856 за наступними банківськими реквізитами: Отримувач: УДКСУ у Печерському районі, код отримувача: 38004897, банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку: 820019, рахунок № 0007, код класифікації доходів бюджету 2207000 «Виконавчий збір»;

100,35 грн - на користь Міністерства юстиції України (рахунок № 0177) в рахунок погашення витрат на проведення виконавчих дій згідно постанови державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 03.01.2018 ВП № 55308220, які платіжними дорученнями від 16.02.2018 № 681 та № 682 відповідно були перераховані на вказані рахунки.

05.06.2018 позивач отримав ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.04.2018 у справі № 826/5127/16, відповідно до якої заяву НПУ задоволено частково: виправлено помилку у виконавчому листі, виданому Окружним адміністративним судом міста Києва, зазначивши боржником «Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України», у задоволенні заяви в частині визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

На думку позивача, вказана ухвала суду додатково підтверджує, що Національна поліція України була неналежним боржником у виконавчому провадженні, державний виконавець жодним чином не реагував на заяви позивача, як неналежного боржника, отже дії державного виконавця по стягненню з Національної поліції України виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є протиправними.

Вважаючи вказані постанови протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 наведеного Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною першою статті 4 вказаного Закону визначено вимоги до виконавчого документа. Так, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Згідно пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Статтею 15 наведеного Закону визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Згідно частини першої статті 18 вказаного Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини другої статті 18 зазначеного Закону виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Пунктом 6 частини п'ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що боржник зобов'язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно частини п'ятої статті 26 наведеного Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини шостої статті 26 вказаного Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частиною першою статті 27 зазначеного Закону визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 42 даного Закону кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Аналіз наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що як виконавчий збір, так і витрати виконавчого провадження стягуються саме з боржника.

Приймаючи виконавчий документ до виконання, відповідач не звернув увагу на те, що у виконавчому листі Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2017 № 826/5127/16 зазначено про судове рішення, яке підлягає виконанню в частині: «Зобов'язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 03 лютого 2016 року по 20 березня 2016 року».

Боржником же у даному виконавчому листі зазначено не Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, а Національну поліцію України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний був повернути виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» як такий, що не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, оскільки резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень та боржник, зазначений у виконавчому листі, є різними юридичними особами.

Наведене підтверджується й ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.04.2018 у справі № 826/5127/16, відповідно до якої заяву НПУ задоволено частково: виправлено помилку у виконавчому листі, виданому Окружним адміністративним судом міста Києва, зазначивши боржником «Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України».

З огляду на наведене, Національна поліція України не є боржником за виконавчим листом Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2017 № 826/5127/16, на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП № 55308220 й, отже, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження з неї стягнуто помилково.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С.: від 06.12.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП № 55308220; від 03.01.2018 про стягнення виконавчого збору ВП № 55308220; від 03.01.2018 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

При цьому судом враховується, що позивач вживав активні дії, звертаючись як до суду із заявами про виправлення помилки у виконавчому листі та про зупинення виконання виконавчого листа, про прискорення розгляду судом даної заяви. А також до відповідача із заявами про відкладення проведення виконавчих дій.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем жодних дій по розгляду заяв позивача не вчинено, що суперечить вимогам статті 18 наведеного вище Закону та засадам виконавчого провадження, визначеним у статті 2 Закону України «Про виконавче провадження».

В частині позовної вимоги про зобов'язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії щодо повернення з Державного бюджету України суми виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, що були стягнуті у ВП № 55308220 на рахунки Національної поліції України у порядку, визначеному чинним законодавством України, суд приходить до висновку про наявність підстав і для її задоволення, з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, суд прийшов до висновку, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження з Національної поліції України стягнуто помилково.

Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів врегульовано наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787.

Згідно пункту 2 вказаного Порядку цей Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі).

Відповідно до пункту 5 Розділу І вказаного Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Оскільки відповідачем помилково кошти стягнуті з позивача, наявні підстави для зобов'язання відповідача вчинити дії по поверненню на рахунки Національної поліції України виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, що були стягнуті у ВП № 55308220.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ): від 06.12.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП № 55308220; від 03.01.2018 про стягнення виконавчого збору ВП № 55308220; від 03.01.2018 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) вчинити дії щодо повернення з Державного бюджету України суми виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, що були стягнуті у ВП № 55308220 на рахунки Національної поліції України у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) на користь Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) сплачений судовий збір у сумі 7048,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко