Справа № 820/6541/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2018-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/6541/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Бенедик А.П.

суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної екологічної інспекції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий-суддя І інстанції: Заічко О.В.) від 19.04.2018р. (повний текст рішення складено 25.04.2018 р.) по справі №820/6541/17

за позовом ОСОБА_1

до Державної екологічної інспекції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Національне агентство України з питань державної служби, ОСОБА_2- начальник Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головний державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції України, в якому з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 465-о від 18.12.2017 року про припинення державної служби позивача;

- поновити на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області з 18.12.2017 року;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.12.2017 року по день ухвалення рішення суду.

В обґрунтування адміністративного позову вказує, що спірний наказ є незаконним та необґрунтованим, а позивач підлягає поновленню на посаді зі стягненням грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Ухвалами від 26.02.2018 року та від 30.03.2018 року було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Національне агентство України з питань державної служби та ОСОБА_2 - начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України №465-о від 18.12.2017 року про припинення державної служби ОСОБА_1

Поновлено позивача на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області з 18.12.2017 року.

Зобов'язано Державну екологічну інспекцію України нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час його вимушеного прогулу за період з 18.12.2017 року (дата звільнення) по 18.04.2018 року (дата, що передує поновленню позивача на посаді), шляхом помноження середньоденної заробітної плати із розрахунку за один робочий день на 84 робочих дні у зазначеному періоді вимушеного прогулу.

Звернуто до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області з 18.12.2017 року та зобов'язання Державну екологічну інспекцію України нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час його вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 року та винести нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує, що судове рішення є необґрунтованим та таким, що винесене без дотримання основоположних принципів законності, верховенства права та норм матеріального і процесуального законодавства.

Вказує, що Державна екологічна інспекція України, як суб'єкт призначення начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області, наказом від 18.12.2017 № 465-о звільнила ОСОБА_1 із займаної посади. Правовою підставою, крім рішення суду про поновлення ОСОБА_2, стала стаття 88 Закону України «Про державну службу», якою регулюється припинення державної служби у зв'язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін. Постановою від 14.12.2017 Одеський окружний адміністративний суд скасував наказ Держекоінспекції від 13.09.2017 № 357-о «Про припинення державної служби ОСОБА_2», що автоматично означає, що працівник вважається таким, що не звільнявся та обіймає ту посаду, яку він займав до звільнення. Так, листом від 15.12.2017 №5-8-7806 Держекоінспекція, керуючись частиною другою статті 40 та статтею 235 КЗпП України запропонувала ОСОБА_1 на його вибір обійняти одну із посад, зазначених в листі. Від запропонованих посад ОСОБА_1 відмовився. Виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області є підґрунтям для порушення конституційних засад, визначених ст. 19 Конституції України.

Позивач надав до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 р. по справі № 820/2691/16, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 р. наказом Державної екологічної інспекції України №421-о від 20.11.2017 року позивача було поновлено на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області з 13.05.2016 року.

У подальшому, наказом Державної екологічної інспекції України № 465-о від 18.12.2017 року позивача було звільнено із зазначеної посади з 18.12.2017 року на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року у справі № 815/5158/17.

Підставою звільнення позивача є п.1 ч.1 ст.88 ЗУ "Про державну службу", а саме: поновлення на посаді державної служби особи, як раніше її займала.

Не погоджуючись із правомірністю звільнення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулось з порушення встановленого законодавства, а тому оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню. Враховуючи незаконне звільнення, заявлені позивачем вимоги щодо поновлення на посаді та нарахування вимушеного прогулу, є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), підставою для припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року N 889-VIII (далі - Закон України N889-VIII).

Частинами першою та другою статті 1 цього Закону визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За приписами частини першої статті 3 Закону України № 889-VIIІ, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Положеннями частини третьої статті 5 Закону України № 889-VIII визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Статтею 83 цього Закону визначені підстави для припинення державної служби. Так, згідно пунктом 5 частини 1 вказаної статті передбачено, що державна служба припиняється у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону).

Підставами для припинення державної служби у зв'язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, є: 1) поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала; 2) неможливість виконання державним службовцем службових обов'язків за станом здоров'я за наявності медичного висновку, порядок надання якого визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання особи недієздатною або про обмеження дієздатності особи; 4) визнання державного службовця безвісно відсутнім чи оголошення його померлим; 5) обрання на виборну посаду до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з дня набуття повноважень; 6) смерть державного службовця (ст. 88 Закону України № 889-VIIІ).

Під час розгляду справи встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року по справі № 815/5158/17 визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України № 357-о від 13.09.2017 року "Про припинення державної служби ОСОБА_2"; зобов'язано Державну екологічну інспекцію України поновити ОСОБА_2 з 20 вересня 2017 року на рівнозначну посаду його посаді перед звільненням, з урахуванням стажу, досвіду роботи, рангу, кваліфікації, функціональних обов'язків, які позивач виконував на посаді до звільнення; допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді, рівнозначній його посаді перед звільненням, з урахуванням стажу, досвіду роботи, рангу, кваліфікації, функціональних обов'язків, які позивач виконував на посаді до звільнення.

При цьому, в мотивувальній частині відповідного рішення вказано, що з метою недопущення порушення прав третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1, та з урахуванням того, що ОСОБА_2, звільнений з посади з порушенням порядку вивільнення працівника, суд дійшов висновку, що у даному випадку, його порушене право повинно бути відновлене, шляхом зобов'язання Державної екологічної інспекції України поновити ОСОБА_2, на рівнозначну посаду його посаді перед звільненням, з урахуванням стажу, досвіду роботи, рангу, кваліфікації, функціональних обов'язків, які позивач виконував на посаді до припинення державної служби з 20 вересня 2017 року.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов'язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, судове рішення, в якому чітко вказано спосіб та порядок виконання, в даному випадку - рішення по справі № 815/5158/17, повинно бути виконано саме у встановлений судом спосіб та не в який інший, тобто, відповідач повинен був поновити ОСОБА_2 з 20 вересня 2017 року саме на рівнозначну посаду його посаді перед звільненням, з урахуванням стажу, досвіду роботи, рангу, кваліфікації, функціональних обов'язків, які виконував на посаді до звільнення.

Посилання скаржника на той факт, що своєю постановою від 14.12.2017 р. Одеський окружний адміністративний суд скасував наказ Держекоінспекції № 357-о від 13.09.2017 року "Про припинення державної служби ОСОБА_2", що на його думку, автоматично означає, що працівник вважається таким, що не звільнявся та має ту посаду, яку він займав до звільнення є помилковими, оскільки, за умов визначеності у рішенні суду про його спосіб та порядок виконання, який було порушено відповідачем, зазначене лише свідчить про поновлення зазначеною особою - ОСОБА_2 статусу державного службовця.

Тобто, враховуючи специфіку спору, за вказаною постановою від 14.12.2017 р. Одеського окружного адміністративного суду Державною екологічною інспекцією необхідно було виконати зазначене рішення у належний спосіб, який чітко ним визначено, а не в будь - який інший.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за наслідком проведеної Національним агентством України з питань державної служби перевірки за заявою ОСОБА_1, результати якої викладені у довідці № 1/18 від 05.02.2018 р., встановлено, що рішенням по справі № 815/5158/17 ОСОБА_2 не було вирішено поновити саме на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області, а за інформацією, наданою Держекоінспекцією водночас було встановлено факт наявності низки рівнозначних посад тій посаді, яку обіймав ОСОБА_2, проте, його поновлено , всупереч зазначеному, саме на посаді, яку обіймав ОСОБА_1, у чому НАДС вбачало безпідставне застосування до останнього п.1 ч.1 ст. 88 Закону України "Про державну службу" та виставлено Державній екологічній інспекції України вимогу від 05.02.2018 року № 48 про скасування наказу Державної екологічної інспекції України № 465-о від 18.12.2017 року, винесеного відносно ОСОБА_1 ( а.с.175-177).

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проаналізувавши вищевикладені обставини, приймаючи до уваги те, що суб'єктом владних повноважень не доведено належними та допустимими доказами факт правомірності припинення перебування позивача на службі, а оскаржуваний наказ прийнятий без врахування всіх обставин і підстав звільнення, з порушенням діючого законодавства, без дотримання принципу пропорційності, що має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо про скасування наказу про звільнення позивача.

Враховуючи, що питання поновлення на службі та виплати компенсації за вимушений прогул не врегульовані Законом України № 889-VІІІ, а є загальними, то застосуванню підлягають норми КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги встановлення факту неправомірного звільнення позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що нележаним способом захисту та поновлення порушених право позивача буде визнання протиправним та скасування наказу відповідача № 465-о від 18.12.2017 року про припинення державної служби позивача; поновленням позивача на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області з 18.12.2017 року; зобов'язанням відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час його вимушеного прогулу за період з 18.12.2017 року (дата звільнення) по 18.04.2018 року (дата, що передує поновленню позивача на посаді), шляхом помноження середньоденної заробітної плати із розрахунку за один робочий день на 84 робочих дні у зазначеному періоді вимушеного прогулу.

Додатково колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції від відповідача надійшло повідомлення, що ОСОБА_2 був звільнений з посади начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області з 21.06.2018 року за переведенням до Державної екологічної інспекції Центрального округу згідно ч. 1 ст. 41 Закону України N 889-VIII, про що надано засвідчену копію наказу від 20.06.2018 року №181-О.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2018р по справі №820/6541/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України треті особи Національне агентство України з питань державної служби, ОСОБА_2- начальник Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головний державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення суми залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 30.07.2018 року.