Справа № 812/1133/18
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року справа №812/1133/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Сіваченко І.В.

Шишов О.О.

за участю секретаря судового засідання Борисові А.А.,

за участю сторін по справі:

позивач: Мягков А.П. (за довіреністю)

відповідач: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миронівський продукт» на рішення Луганського окружного адміністративного суду (суддя - Кисельова Є.О.) від 30 травня 2018 року (повний текст рішення складено 04 червня 2018 року у м.Сєвєродонецьк) по справі №812/1133/18 за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миронівський продукт» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миронівський продукт» про стягнення адміністративно-господарську санкцію за 2017 рік у сумі 37 925 грн. за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 17 квітня 2018 року по 17 квітня 2018 року у розмірі 21,20 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року позов задоволено, стягнуто адміністративно-господарську санкцію за 2017 рік у сумі 37 925,00 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 17 квітня 2018 року по 17 квітня 2018 року у розмірі 21,20 грн., разом 37 946,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позов, оскільки ним було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення. Підприємством впродовж 2017 року створювалися робочі місця для працевлаштування інвалідів. З січня 2017 року на підприємстві обліковувалося 1 вільне робоче місце для працевлаштування інвалідів (про відкриття вакансії було повідомлено Сєвєродонецький міський центр зайнятості 06.10.2016 року). В березні - червні 2017 року створено додатково 2 робочі місця, в липні 2017 року ще 1 робоче місце (загалом з липня на підприємстві були вільними 3 робочі місця створені для інвалідів). Створені підприємством робочі місця залишилися незайнятими у зв'язку з тим, що підприємство самотужки не змогло знайти осіб-інвалідів здатних та бажаючих працювати на підприємстві. На жодне зі створених робочих місць впродовж року особи з інвалідністю центром зайнятості не спрямовувалися. Відповідач зазначив, що не неподання звіту форми 3-ПН в січні та лютому 2017 року за наявності діючої вакансії згідно поданого звіту форми 3-ПН від 06.10.2016 року не є порушенням подання інформації про попит на робочу силу (вакансії) за формою 3-ПН згідно вимог Порядку №316. Відповідач також вважає, що за умов в тому, що на підприємстві впродовж року працювало інвалідів менше ніж встановлено нормативом вина підприємства відсутня, а отже не має складу правопорушення.

Відповідач у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи встановлено, що згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів Товариство з обмеженою відповідальністю "Миронівскький продукт" за 2017 рік від 19 лютого 2018 року форми № 10-ПІ, наданого до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 96 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 3 ; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 4 особи.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення адміністративно-господарських санкцій за 1 нестворене робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів, у розмірі 37925 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у сумі 21,20 гр.

Листом від 26 лютого 2018 року № 03-10/216 позивач попередив відповідача про нарахування адміністративно - господарської санкції у розмірі 37925 грн. та направив повідомлення поштовим відправленням.

На запит Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 05 березня 2018 року №13/04-659 Сєвєродонецьким міським центром зайнятості надано інформацію, якою повідомлено, що від Товариства з обмеженою відповідальністю "Миронівскький продукт" протягом 2017 року надходила інформація про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії), а саме: 17.03.2017р. - 2 вакансія, 18.04.2017р. - 2 вакансії, 06.06.2017р. - 2 вакансії, 24.07.2017р. - 3 вакансії, 16.08.2017р. - 3 вакансії, 01.12.2017р.- 5 вакансій. Відмов підприємства у працевлаштуванні інвалідів за направленням центру зайнятості не було.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Частинами першою та другою статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон № 875-ХІІ) визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до статті 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації.

Згідно з частинами першої та третьою статті 18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 18-1 Закону № 875-ХІІ пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Аналіз зазначених вище положень дає підстави для висновку про те, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VІ «Про зайнятість населення» роботодавці зобов'язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що заявлені до стягнення санкції є адміністративно-господарськими, відтак на них розповсюджуються загальні засади відповідальності учасників господарських відносин визначені у статтях 216-218, 238, 241 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, суб'єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем у лютому 2017 року у відповідності до вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" не подано до Сєвєродонецького центру зайнятості звіту 3-ПН, відтак відповідачем не виконано нормативу щодо створення робочих місць для працевлаштування інваліда, у зв'язку з чим позивачем правомірно прийнято рішення про застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій. На думку суду, це означає, що позивач не вжив усіх заходів для недопущення правопорушення у сфері господарювання, тому не може бути звільнений від санкцій за незабезпечення працевлаштування інваліда.

Наведений висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковим виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 5 Порядку подання форми звітності N 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 31 травня 2013 року N 316 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 05 грудня 2016 року N 1476), зареєстр. в Міністерстві юстиції України28 грудня 2016 р. за N1726/29856, форма N 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Тобто, чинне законодавство не встановлювало обов'язку підприємств подавати форму 3-ПН щомісячно чи з будь-якою іншою періодичністю.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що протягом 2017 року штатна чисельність працівників відповідача змінювалась.

Згідно інформації про середньооблікову кількість працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Миронівскький продукт" за 2017 рік, наданої Державною податковою інспекцією у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області, середня кількість працівників складає: січень - 7 осіб, лютий - 16 осіб, березень - 41 осіб, квітень - 45 осіб, травень - 65 осіб, червень - 130 осіб, липень - 134 осіб, серпень - 136 осіб, вересень - 141 осіб, жовтень - 143 осіб, листопад - 146 осіб, грудень - 145 осіб.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Миронівський продукт" 06 жовтня 2016 року, 17 березня 2017 року, 18 квітня 2017 року, 06 червня 2017 року, 24 липня 2017 року, 16 серпня 2017 року, 01 грудня 2017 року було подано до Сєвєродонецького міського центру зайнятості звіти «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за формою 3-ПН (далі - Звіт 3-ПН). Згідно Звітів 3-ПН підприємством створено робочі місця для працевлаштування інвалідів: оператор комп'ютерного набору; прибиральник службових приміщень; експедитор; агент торговельний; менеджер з постачання; вантажник; двірник.

Суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки відповідач 06 жовтня 2016 року повідомив Сєвєродонецьий міський центр зайнятості про створення робочого місця для працевлаштування інвалідів шляхом подання звіту форми № 3-ПН, то це повідомлення залишилося чинним і в 2017 році.

Враховуючи, що середньооблікова чисельність працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Миронівскький продукт" за лютий 2017р. була нижче ніж 25 осіб, то згідно ст. 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становив 1 робоче місце, про створення якого і було подано відповідачем звіт форми № 3-ПН 06 жовтня 2016 року

Крім того, згідно листа Сєвєродонецького міського центру зайнятості від 26.04.2018 року №13/06-1289 у 2017 році ТОВ «Миронівський продукт» для вирішення питань працевлаштування осіб з інвалідністю приймали участь у проведенні «Ярмарку вакансій для осіб з інвалідністю» 05.05.2017 року, 08.09.2017 року та 01.12.2017 року. Також, позивачем через інтернет ресурси розміщувались оголошення про прийом на роботу осіб з інвалідністю.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що до відповідача направлялись інваліди або останні самостійно звертались, але їм було відмовлено у такому працевлаштуванні.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідачем були виконані всі залежні від нього заходи, спрямовані на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, відповідальність за виконання яких покладено на підприємство, а тому відсутні підстави для стягнення з нього адміністративно-господарських санкцій.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позов.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миронівський продукт» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року по справі №812/1133/18 - задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року по справі №812/1133/18 - скасувати.

У задоволені позовних вимог Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миронівський продукт» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миронівський продукт» на користь Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарську санкцію за 2017 рік у сумі 37 925 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 17 квітня 2018 року по 17 квітня 2018 року у розмірі 21,20 грн, разом - 37 946,20 грн - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Миронівський продукт» (Код ) за рахунок бюджетних асигнувань Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів () витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 00 коп.

Вступна та резолютивна постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 31 липня 2018 року.

Повне судове рішення складено 31 липня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 31 липня 2018 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.В. Сіваченко

О.О. Шишов