Справа № 826/8419/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 липня 2018 року № 826/8419/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Військово-медичного управління Служби безпеки України

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування

України у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання

вчинити певні дії

представники позивача: Ромашко М.В., Бублик О.П.;

сторін: відповідача - Сушицька Ю.В.

ВСТАНОВИВ:

Військово-медичне управління Служби безпеки України (надалі - позивач або ВМУ СБУ) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - відповідач або Фонд), в якому, з урахуванням поданої заяви про зміну позовних вимог від 30.06.2016, просить суд:

визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача від 17.03.2016 № 29-Ц в частині вимоги щодо необхідності повернення останньому виплачених працівнику ОСОБА_4 страхових коштів в сумі 2 731,48 грн. та застосування фінансових санкцій у розмірі 50% неправомірно виплаченої суми страхових коштів у сумі 1 365,74 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що виплата допомоги по тимчасовій втраті працездатності працівнику ОСОБА_4 здійснена ВМУ СБУ на законних підставах, а оскаржуване рішення відповідача від 17.03.2016 № 29-Ц в частині вимоги щодо необхідності повернення Фонду виплачених працівнику ОСОБА_4 страхових коштів в сумі 2 731,48 грн. та застосування фінансових санкцій у розмірі 50% неправомірно виплаченої суми страхових коштів у сумі 1 365,74 грн. підлягає скасуванню.

В наданих до суду письмових запереченнях відповідач зауважує, що позивачем неправильно розраховано страховий стаж для оплати листка непрацездатності працівнику ОСОБА_4, що призвело до порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2016 (суддя Літвінова А.В.) відкрито провадження у справі № 826/8419/16 та проведено дії з підготовки справи до розгляду в порядку статті 110 Кодексу адміністративного судочинства України; закінчено підготовче провадження та призначено справу № 826/8419/16 до судового розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2016 судом здійснено заміну неналежного відповідача у справі № 826/8419/16 з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на Виконавчу дирекцію Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ від 10.10.2017 № 6324 справу передано на розгляд судді Пащенку К.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2017 (суддя Пащенко К.С.) прийнято справу до свого провадження та призначено до судового розгляду у судове засідання на 30.01.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.01.2018 судом здійснено заміну неналежного відповідача у справі № 826/8419/16 з Виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві.

У судовому засіданні 30.01.2018 представники сторін звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Зважаючи на викладене, адміністративна справа, відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Фондом, на підставі направлення від 17.02.2016 № 139, проведено планову документальну перевірку позивача щодо використання коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Порядок та підстави перевірки позивачем не оскаржуються.

За результатами проведеної перевірки Фондом складено акт перевірки від 29.02.2016 № 28, в якому встановлено порушення ВМУ СБУ щодо нарахування та сплати допомоги по тимчасовій непрацездатності в сумі 4 417,49 грн. з розрахунку на місяць вище розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України від 23.09.1999 № 1105 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у місяці настання страхового випадку окремим застрахованим особам, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку мали страховий стаж менше шести місяців.

На підстав акту перевірки від 29.02.2016 № 28, Фондом прийнято рішення № 29-Ц від 17.03.2016 (по тексту - Рішення або Спірне рішення або Оспорюване рішення).

30.03.2016 ВМУ СБУ подано до Фонду скаргу на Рішення, за результатами розгляду якої відповідачем прийнято рішення від 18.04.2016 № 1390-05, яким скаргу в частині неприйняття до заліку частини допомоги по листках непрацездатності № 714865, № 120315, № 132543 задоволено.

Проте, в частині неприйняття до заліку частини допомоги по листку непрацездатності № 575129 по застрахованій особі ОСОБА_4 у задоволенні скарги відмовлено. Відповідне рішення мотивовано тим, що стаття 19 Закону України від 23.09.1999 № 1105 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачає обмеження розміру допомоги не в залежності від загального страхового стажу на початок чи кінець 12-місячного строку, а саме страхового стажу протягом 12 місяців, що передують настанню страхового випадку, до стажу застраховано менше 6 місяців. З 01.01.2001 набрав чинності Закон України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», згідно положень якого період проходження військової служби не зараховується до страхового стажу. Таким чином, в період з 01.05.2014 по 30.04.2015 застрахованій особі ОСОБА_4 до страхового стажу зараховується 4 місяці згідно з записами в трудовій книжці. При цьому, Фондом встановлено, що згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб отриманих в електронному вигляді від Пенсійного фонду України щодо застрахованої особи ОСОБА_4 протягом 2014 року єдиний внесок не сплачувався. Визначено остаточну суму згідно з Рішенням за результатами перевірки ВМУ СБУ - неправомірно витрачені кошти - 3 110,58 грн., фінансові санкції 50% штрафу за неправомірно витрачання суми страхових коштів (з 01.01.2015) - 1 444,07 грн.

У квітні 2016 року позивач подав до відповідача скаргу № 20/1827 від 28.04.2016, в якій просив скасувати Рішення в частині повернення 3 110,58 грн. страхових коштів та застосування 1 444,07 грн. штрафних санкцій.

Рішенням від 18.05.2016 № 400, Фондом відмовлено ВМУ СБУ у задоволенні його скарги № 20/1827 від 28.04.2016.

Позивач не погоджується з Рішенням відповідача в частині вимоги щодо необхідності повернення Фонду виплачених працівнику ОСОБА_4 страхових коштів в сумі 2 731,48 грн. та застосування фінансових санкцій у розмірі 50% неправомірно виплаченої суми страхових коштів у сумі 1 365,74 грн., у зв'язку з чим оскаржив його у відповідній частині до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 675 «Про затвердження пропорцій розподілу єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До набрання чинності Закону України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», до страхового стажу прирівнювався трудовий стаж.

Згідно з пунктом 4 Правил обчислення загального трудового стажу для призначення працівникам допомоги по тимчасовій непрацездатності, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.1998 № 1658, до загального трудового стажу зараховуються також служба у Збройних Силах, Національній гвардії, Прикордонних військах, СБУ, внутрішніх військах МВС, військах цивільної оборони та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, а також в органах внутрішніх справ.

Страховий стаж для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 28.02.2001 до 01.01.2015 обчислюється відповідно до положень Закону України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, підлягають: особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах; члени колективних підприємств, сільськогосподарських та інших виробничих кооперативів.

Також вимогами частини першої статті 7 Закону України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» не передбачено зарахування до страхового стажу особи період перебування на військовій службі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», застрахована особа - найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи (громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України), на користь яких здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

З 01.01.2015 страховий стаж для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності визначається відповідно до статті 21 Закону України від 23.09.1999 № 1105 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

У відповідності до положень частин першої, другої та четвертої статті 21 вказаного Закону, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених раніше діючим законодавством. Страховий стаж обчислюється в місяцях. До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

З наведених положень випливає, що особи, які перебували на військовій службі, не підлягали загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно з абзацом 7 пункту 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України, органах Міністерства внутрішніх справ України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 675 «Про затвердження пропорцій розподілу єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», затверджено пропорції розподілу єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відповідно до яких єдиний внесок для зазначених платників розподіляється лише на: загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - 2,7488% та загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (до солідарної системи) - 97,2512%.

Таким чином, на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності частина єдиного соціального внеску за осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України, органах Міністерства внутрішніх справ України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту, не перераховується і, відповідно, до страхового стажу для оплати листків непрацездатності час проходження служби не зараховується.

Періоди, коли за зазначених в акті осіб сплачувався єдиний соціальний внесок є періодом протягом якого такі особи є застрахованими за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття та загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що як вбачається з рішення Фонду від 18.04.2016 № 1390-05, згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб отриманих в електронному вигляді від Пенсійного фонду України щодо застрахованої особи ОСОБА_4 протягом 2014 року єдиний внесок не сплачувався.

Отже, період перебування на військовій службі після 28.02.2001, тобто з моменту введення в дію Закону України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», не зараховується до страхового стажу особи за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Тобто, позивач при визначенні страхового стажу працівнику ОСОБА_4 для оплати йому листка непрацездатності помилково включив до його складу перебування військовій службі (на офіцерських посадах) після набрання чинності Закону України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Посилання позивача, що наявність стажу підтверджується трудовою книжкою працівника, судом відхиляються, оскільки факт проходження служби ОСОБА_4 відповідачем не заперечується, проте, як вже зазначалося судом, перебування на військовій службі не включається до страхового стажу саме для розрахунку допомоги при тимчасовій втраті працездатності.

Таким чином, враховуючи, що для оплати листка непрацездатності ОСОБА_4 розрахунок проведений з урахуванням періодів перебування на військовій службі, які не відносяться до страхового стажу за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, кошти надані Фондом позивачу безпідставно та мають відшкодовуватися за рахунок останнього.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, у відповідності до положень частини 2 статті 2 КАС України, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав. Натомість відповідач довів суду відсутність протиправності прийнятого зі свого боку Рішення.

Статтею 79 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання неправомірним та скасування Рішення в частині є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову, з урахуванням поданої заяви про зміну позовних вимог від 30.06.2016, Військово-медичного управління Служби безпеки України до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя К.С. Пащенко