Справа № 761/41429/17
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н.П.

Суддів: Костюк Л.О., Беспалова О.О.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 01 червня 2018 року, суддя Юзькова О.Л., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Шевченківського відділ обслуговування громадян про зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Шевченківського відділ обслуговування громадян, в якому просив: визнати дії відповідача при призначенні пенсії протизаконними та такими, що суперечать ст. 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов`язати відповідача призначити та нарахувати пенсію з 15.07.2017 року (за віком) відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення не законного рішення.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з заявою до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом відповідача № 36315/05 від 30.06.2017 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю документів про період участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які підтверджують факт роботи в зоні відчуження.

У подальшому позивачем було зроблено запит до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України з питань отримання довідки про період та місця його перебування на роботах з ліквідації насідків на Чорнобильській АЕС.

Листом № 179/1/7846 від 27.07.2017 року Галузевий державний архів Міністерства оборони України було повідомлено ОСОБА_1 з питань отримання довідки про період та місця його перебування на роботах з ліквідації насідків на Чорнобильській АЕС, де вказано про те, що надати таку довідку у архіву немає можливості, так як такі документи від військової частини № НОМЕР_1 на зберігання не надходили, а також інформують, що вказана військова частина є в переліку військових частин, особовий склад яких приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Також, у відповідь на запит від Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації, позивачу повідомили, що в наявних документах за період з 11 травня по 30 червня 1986 року, а саме, в справі з обліком опромінення особового складу військової частини № НОМЕР_1 , прізвище рядового ОСОБА_1 значиться та вказана сумарна доза отриманого радіаційного опромінення - 20,1 рентген. Також, зазначено, що військова частина № НОМЕР_1 значиться у переліку військових частин, особовий склад яких приймав участь в роботах по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

При зверненні до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації щодо підтвердження отримання позивачем в процесі ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС дози радіаційного опромінення, йому була на дана копія облікової картки щодо періоду опромінення, а саме: з 11.05.1986 року по 12.07.1986 року.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії протиправними, свої законні права порушеними, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем при зверненні до пенсійного органу ним не було надано документів, які б підтверджували особливий статус позивача, відсутні підстави для задоволення вимоги про зобов`язання відповідача призначити та нарахувати пенсію у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження.

Частина 1 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, мають право на пільгову пенсію із зменшенням пенсійного віку на 10 років, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - на 8 років, а учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів мають право на пільгову пенсію із зменшенням пенсійного віку на 5 років.

Згідно ст.65 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. №22-1 (далі - Порядок №22-1) (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846), передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії за віком надаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи, та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, форма якої затверджена постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988р. №122.

Відповідно до пп.«ґ» п.7 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком подаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Отже, підставою для призначення пенсії, крім довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, можуть бути або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому, якщо заявником подаються інші первинні документи, то в таких довідках обов`язково мають бути зазначені період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Якщо ж особою надається довідка військової частини, в складі якої така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, то сам факт надання цієї довідки, якою підтверджується факт участі у ліквідації наслідків цієї аварії в складі військової частини протягом необхідного періоду, є самостійним документом, що виключає необхідність підтвердження його іншими первинними документами.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» необхідними умовами призначення пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення особою певного віку і наявність необхідного стажу роботи на певних роботах або у певних умовах.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 06 травня 1999 року було надано статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, Категорії 2, серії НОМЕР_2 , яке було перереєстровано, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 7).

При зверненні до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачем було надано наступні документи: копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, копія паспорта, копія трудової книжки, копія військового квитка, копія диплома, копія посвідчення ліквідатора на ЧАЕС. Довідка за формою № 122, що визначає право на пенсію на пільгових умовах до заяви не надана.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у разі неможливості надання довідки за формою № 122 внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, для визначення права на призначення пенсії надаються інші (первинні) документи, що стверджують період роботи в зоні відчуження, а саме: довідки про період роботи в зоні, табелі обліку робочого часу за період роботи у зоні, копії відомостей (особових рахунків) на виплату заробітної плати.

Проте, як свідчать матеріали справи, інших первинних документів, які б підтверджували факт (період) участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, ОСОБА_1 , на час подання заяви про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та приняття рішення про відмову у признаяенні такої пенсії, до пенсійного органу не надано.

Докази щодо періоду перебування позивача в зоні відчуження, зокрема: лист № 179/1/7846 від 27.07.2017 року Галузевого державного архіву Міністерства оборони України; лист Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 31.08.2017 року №4/947822, лист Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Києві державної від 14.08.2017 року №35-Г-173/16, зібрані останнім після прийняття Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві рішення про відмову у призначенні пенсії на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (лист № 36315/05 від 30.06.2017 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що на час прийняття пенсійним органом рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства та в межах і спосіб визначений законом, оскільки необхідні для призначення документи позивачем надано не було.

Щодо рішення Шевченківського районногу суду м. Києва від 10 липня 2018 року, надане апелянтом до матеріалів справи, колегія суддів не приймає до уваги як доказ, оскільки вказане рішення не набрало законної сили, його копія не засвідчена у встановленому законом порядку. Крім того, зазначене рішення також прийнято після оскарження прийнятого відповідачем рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Як встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, рішення відповідачем про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства. Будь-які дії, що свідчили б про протиправність з боку пенсійного органу під час прийняття рішення щодо відмови позивачу у призначенні пенсії відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнати дії відповідача при призначенні пенсії протиправними та зобов`язання призначити та нарахувати пенсію відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 01 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Беспалов О.О.

Повний текст виготовлено: 26 липня 2018 року.