Справа № 750/14351/17
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернігівської міської ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року, що прийняте у місті Чернігові (повний текст складений 29 березня 2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Чернігівської міської ради № 21/VII-22 від 29.06.2017 в частині відмови в наданні ОСОБА_4 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2, орієнтовною площею 0,0476 га, для городництва (на умовах оренди);

- зобов'язати Чернігівську міську раду видати ОСОБА_4 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2, орієнтовною площею 0,00476 га, для городництва (на умовах оренди).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Чернігівської міської ради № 21/VII-22 від 29.06.2017 в частині відмови в наданні ОСОБА_4 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2, орієнтовною площею 0,0476 га, для городництва (на умовах оренди);

- зобов'язано Чернігівську міську раду надати ОСОБА_4 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2, орієнтовною площею 0,00476 га, для городництва (на умовах оренди);

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн;

- стягнуто з Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються виключно на тому, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою є дискреційним повноваженням відповідача. Відповідач також звертає увагу на невірному визначенні розміру витрат на правову допомогу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість її доводів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у квітні 2016 року позивач звертався до відповідача з письмовою заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,04776 га, розташованої за АДРЕСА_2, призначеної для городництва.

Листами від 05.07.2016 та від 12.10.2016, підписаними начальником Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради, позивачу повідомлено про те, що питання дозволу включено до проекту рішення міської ради №9/VІІ, але 30.06.2016 на засіданні сесії міської ради вказане питання не набрало необхідної кількості голосів, а тому знято з розгляду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено та зобов'язано Чернігівську міську раду розглянути на пленарному засіданні заяву ОСОБА_4 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0476 га, розташованої за АДРЕСА_2, призначеної для городництва.

Пунктом 4 рішення Чернігівської міської ради «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення особистого селянського господарства та ведення садівництва» від 28 лютого 2017 року ОСОБА_4 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,0476 га, для городництва (на умовах оренди).

Не погодившись з таким рішенням, позивач 07.04.2017 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з адміністративним позовом.

Постановою Деснянського районного суду в м. Чернігові від 15.05.2017 по справі № 750/3617/17 позов задоволено:

- визнано нечинним та скасовано п. 4 рішення Чернігівської міської ради «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення особистого селянського господарства та ведення садівництва» від 28 лютого 2017 року №16/VІІ-21 про відмову у наданні мені дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 у м. Чернігові, орієнтовною площею 0,0476 га для городництва (на умовах оренди);

- зобов'язано Чернігівську міську раду розглянути заяву щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 у м. Чернігові, орієнтовною площею 0,0476 га для городництва (на умовах оренди) у відповідності та в порядку передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками її розгляду.

Постанова Деснянського районного суду в м. Чернігові від 15.05.2017 по справі № 750/3617/17 набрала законної сили 26.05.2017.

Не зважаючи на це, рішенням Чернігівської міської ради від 29.06.2017 № 21/VІІ-22 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2, орієнтовною площею 0,0476 га, для городництва (на умовах оренди).

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом, що розглядається у даній справі.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що оскаржуваний позивачем пункт рішення не відповідає положенням Земельного кодексу України, оскільки рішення про відмову у задоволенні заяви було прийнято без мотивування та без зазначення підстав для такої відмови.

При цьому, приймаючи рішення в частині розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, суд першої інстанції виходив із того, що адвокатом документально доведено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, просячи скасувати рішення суду першої інстанції, скаржник наголошує виключно на необґрунтованому визначенні розміру витрат на правову допомогу та тому, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою є дискреційним повноваженням відповідача.

У зв'язку із викладеним, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції виключно щодо правильності визначення розміру витрат на правову допомогу та перевіряє чи є надання дозволу на розробку проекту землеустрою дискреційним повноваженням відповідача.

Так, згідно з частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України (далі - ЗК) орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановлених законом порядку.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, ЗК визначає чіткий перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно Рекомендацій Кабінету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Кабінетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження адміністративного органу прийняти будь-яке із кількох доступних управлінських рішень. При цьому, у випадку дискреційних повноважень будь-яке із таких рішень має бути правомірним.

Виходячи із положень ЗК, орган місцевого самоврядування не має у одному і тому ж випадку свободи вибору у питанні надання чи ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою, так як підстави прийняття того чи іншого рішення чітко встановлені нормами чинного законодавства. Тобто, у випадку відповідності розташування земельної ділянки встановленим вимогам, відповідач не вправі на власний розсуд приймати рішення або про надання, або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки єдиним можливим варіантом рішення у такому випадку є лише надання відповідного дозволу, а при невідповідності розташування земельної ділянки - лише рішення про відмову.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою є дискреційним повноваженням відповідача колегією суддів відхиляється. Будь-яких інших доводів неправомірності рішення суду першої інстанції відповідач не навів. Крім того, скаржник в апеляційній скарзі також не посилався на обставити правомірності оскаржуваного рішення Чернігівської міської ради № 21/VII-22 від 29.06.2017 в частині відмови в наданні ОСОБА_4 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2, орієнтовною площею 0,0476 га, для городництва (на умовах оренди).

За таких обставин, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог необґрунтованим та неправомірним.

Щодо визначення розміру витрат на правову допомогу, то варто звернути увагу на таке.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 139 КАС передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частин другої-третьої статті 134 КАС за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що при задоволенні позову фізичної особи судові витрати на професійну правничу допомогу стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі при цьому, розмір таких витрат та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, та доказів які підтверджують фактичне здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом Чумаком А.В. було надано суду калькуляцію вартості правової допомоги, у якій вказано розмір витрат 2500 грн (а.с. 60) та зазначено, що адвокатом були надані послуги (виконані роботи): підготовчі дії - 3 години (попередня консультація та ознайомлення з документами, підготовка позову, роздруківка квитанції про сплату судового збору, ксерокопіювання документів, що додаються до позову) - 1500 грн, участь у судовому засіданні суду першої інстанції - 500 грн за одне судове засідання. Також зазначено, що вартість однієї години роботи адвоката становить 500 грн.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що сторони у договорі про надання правової допомоги від 27.12.2017 (а.с. 61) визначили, що винагорода адвоката за надані згідно цього договору становить 1500 грн, яку власне і було сплачено позивачем згідно прибуткового касового ордеру від 27.12.2017 (а.с. 62). Тобто сторонами договору було чітко обумовлено, що вартість обсягу послуг, вказаного адвокатом у наведеній вище калькуляції, становить 1500 грн. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у договорі про надання правової допомоги не була обумовлена погодинна оплата послуг адвоката.

За таких обставин, судом першої інстанції помилково визначено суму витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню в порядку розподілу, у розмірі 2500 грн замість 1500 грн.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції висновки суду не відповідають обставинам справи, то оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині, що стосується стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівської міської ради задовольнити частково.

Змінити рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року в частині розподілу судових витрат, виклавши абзац п'ятий резолютивної частини у такій редакції:

«Стягнути з Чернігівської міської ради (вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, Чернігівська область, 14000, ) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500 грн».

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 30.07.2018.