Справа № 826/5763/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 липня 2018 року № 826/5763/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доФонду гарантування вкладів фізичних осіб Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ"ІМЕКСБАНК" Матвієнко Андрія Анатолійовича
про зобов'язання вчинити дії ,

На підставі ч. 3 ст. 194 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (відповідач-1), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Легбанк» Коваленко О.В. АТ «ІМЕКСБАНК» Матвієнка Андрія Анатолійовича (далі - відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» щодо включення ОСОБА_1 до реєстру вкладників АТ «ІМЕКСБАНК» до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів в порядку, визначеному чинним законодавством;

- визнати протиправним ненадання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» відповіді на звернення;

- зобов'язати Публічне акціонерне товариство АТ «ІМЕКСБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Матвієнка Андрія Анатолійовича визнати ОСОБА_1 (інн НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2, виданий 07.07.2006 року Ворошиловським РВ УМВС України в м. Донецьку, що проживає за адресою: АДРЕСА_1), вкладником на загальну суму 5467,60 грн. і внести дану суму до загального реєстру вкладників та реєстру вимог кредиторів 4 черги;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Матвієнка Андрія Анатолійовича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про відшкодування ОСОБА_1 (інн НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2, виданий 07.07.2006 року Ворошиловським РВ УМВС України в м. Донецьку, що проживає за адресою: АДРЕСА_1), коштів на загальну суму 5467,60 грн. за загальним реєстром вкладників та реєстру вимог кредиторів 4 черги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем-1 не виплачену йому 1000 грн., проценти станом на 03.12.2014 року в сумі 4,97 грн., а також проценти по травень 2015 року та компенсацію за порушення банком строків виконання грошових зобов'язань в розмірі індексу інфляції, що в сукупності складає 5467,60 грн.

Позивач просив здійснювати розгляд справи за його відсутності на підставі наявних матеріалів справи.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на клопотання позивача, з урахуванням неявки представників відповідачів, зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

При цьому, суд враховує вимоги пункту 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі в редакції Закону України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2014 року між публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір № про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, згідно умов якого сума вкладу становить 7000,00 грн., процентна ставка - 25.00 відсотків річних з датою повернення вкладу 03.12.2014 року.

В матеріалах справи міститься копія квитанції №2747 від 13.10.2014 року, відповідно до якої позивачем внесено 1400,00 грн.

05.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «ІМЕКСБАНК» із заявою про повернення депозитного внеску у зв'язку із закінченням договору № про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року.

Відповідно до заяви на виплату переказу від 14.05.2015 року, ОСОБА_1 просив повернути 7400,00 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно електронного повідомлення від 07.11.2016 року №37-2506/16 (3) у період проведення виплат коштів, а саме 14.05.2015 року ОСОБА_1 отримав гарантовану суму відшкодування за вкладом в АТ «ІМЕКСБАНК» в банку-агенті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ АКБ «Укргазбанк» в повному обсязі.

Позивач стверджує, що ним отримано не всю суму вкладу, що і зумовило його звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору по суті, суд виходить з наступного.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Частинами першою та другою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

За змістом статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Відповідно до п.п.3, 4 розділу III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14 (далі - Положення), уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік).

Перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Згідно з пунктом 9 розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, для отримання коштів вкладник або інша особа (представник, спадкоємець тощо) звертається до Фонду із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування.

Отже, з метою належного захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зокрема з метою забезпечення гарантованого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладами, Уповноважену особу Фонду наділено правом складати відповідний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО.

За таких обставин, в частині позовних вимог щодо визнання протиправною відмови Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» щодо включення ОСОБА_1 до реєстру вкладників АТ «ІМЕКСБАНК» до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів в порядку, визначеному чинним законодавством, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки виключно уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб складає відповідний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, відтак підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні.

Відносно ж осіб, які не були включені до Переліку вкладників з тих чи інших причин, Положенням № 14 передбачено наступне.

Так, пунктом 12 розділу II Положення №14 передбачено, що протягом процедури здійснення тимчасової адміністрації в банку уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників, яким необхідно здійснити виплати за рахунок цільової позики.

Пунктом 6. розділу III Положення № 14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно, зокрема: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Аналіз наведених норм свідчить, що належним способом захисту порушених прав є саме подання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Фонду додаткової інформації про вкладника, якому необхідно здійснити виплати відшкодування, відтак підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання Публічного акціонерного товариства АТ «ІМЕКСБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Матвієнка Андрія Анатолійовича визнати ОСОБА_1 (інн НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2, виданий 07.07.2006 року Ворошиловським РВ УМВС України в м. Донецьку, що проживає за адресою: АДРЕСА_1), вкладником на загальну суму 5467,60 грн. відсутні.

Згідно статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону передбачено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Правовий аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що вирішальною умовою для включення особи до переліку вкладників, є наявність у такої особи вкладу в банку.

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено зміст понять «вклад» та «вкладник». Зокрема, визначено, що вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Передбачені Законом гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають статус вкладника неплатоспроможного банку. Тобто, право на відшкодування коштів за вкладом у неплатоспроможному банку за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (в межах гарантованої суми відшкодування) мають ті фізичні особи, чиї кошти було залучено банком на підставі договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката. При цьому, положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими врегульовано правовідносини з приводу здійснення Фондом відшкодування на користь вкладників-фізичних осіб у разі неплатоспроможності банку, не допускають переходу прав та обов'язків, як вкладника, і нерозривно пов'язані з особою вкладника, а тому в цих правовідносинах заміна вкладника не є можливою у розумінні вищенаведених норм права.

Аналогічний висновок слідує з положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12.11.2003 року №492, пунктом 1.8 якої передбачено, що банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунки; поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Тобто, поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів.

Так, в матеріалах справи містяться докази внесення позивачем 1400,00 грн. на рахунок НОМЕР_3, тобто вкладний рахунок.

При цьому, умовами договору передбачено, що мінімальна сума вкладу складає 1000,00 грн.

Також, матеріалами справи підтверджується, що позивачем отримано 7400,00 грн. на підставі його власноруч підписаної заяви про видачу готівки в банку-агенті.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно вимог статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наявними матеріалами справи не підтверджується не здійснення відповідачем-1 виплати гарантованої суми відшкодування за вкладом в АТ «ІМЕКСБАНК» в банку-агенті Фонду ПАТ АКБ «УКРГАЗБАНК».

Додатково суд зазначає, що за рахунок Фонду гарантування вкладів відшкодовуються саме суми гарантованих сум вкладів неплатоспроможного банку. При цьому, відшкодування компенсації за порушення термінів виконання грошових зобов'язань банку не здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відтак підстави для відшкодування вказаної в позовній заяві суми грошових коштів в межах даного адміністративного спору відсутні, а відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України гарантовано, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, одним із завдань адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1, ч. 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 263, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук