Справа № 815/2766/18
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2766/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Свида Л.І. розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №160766-13 від 31.10.2017 року.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження у відповідності до ст. 12 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, а позивачу відповіді на відзив.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Позов, відповідь на відзив обґрунтовані тим, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником та використовує свій обєкт нерухомості в сільськогосподарській діяльності, а тому ця нерухомість не є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, що є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки позивачем не надані докази здійснення сільськогосподарської діяльності та віднесення його будівель і споруд до відповідного класу класифікатору ДК 018-2000 як будівель сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищевикладені приписи КАС України суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, яка за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування здійснює підприємницьку діяльність за КВЕД: 01.11 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.19 - вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.63 - післяурожайна діяльність; 52.10- складське господарство, 96.09 - надання інших індивідуальних послуг, 47.78 - роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (аркуші справи 15-17).

Згідно Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником обєкту нерухомого майна цілісного майнового комплексу консервного цеху, який розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Ониськове, вул. Заводська, буд. 27 (аркуші справи 18-19).

ГУ ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення №160766-13 від 31.10.2017 року, яким позивачу визначена сума податкового зобовязання за 2016 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості в розмірі 9553,21 грн. (аркуш справи 14).

Позивач не погодився з правомірністю зазначеного податкового повідомлення-рішення та подав до ГУ ДФС в Одеській області заяву про його скасування, однак за результатами розгляду заяви податкове повідомлення-рішення залишено без змін (аркуші справи 20-22), а тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. п. 266.1.1 п. 266.1, п. п. 266.2.1 п. 266.2, п. п. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, яка обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому, відповідно до п. «ж» п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Визначення сільськогосподарського товаровиробника міститься в Законі України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років», в якому зазначено, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична

особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Позивач в позові, відповіді на відзив зазначає, що він є сільськогосподарським товаровиробником, має у власності та оренді землі сільськогосподарського призначення, використовує свою нерухомість у сільськогосподарській діяльності для виробництва та зберігання сільськогосподарської продукції та на підтвердження цих обставин надає фото фіксацію обєкта нерухомості з розміщеною сільськогосподарською технікою, мішками з продукцією, тощо.

Крім того, позивач зазначає, що Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування свідчить про здійснення позивачем діяльності в сфері сільськогосподарського виробництва, а саме: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування інших однорічних і дворічних культур; післяурожайна діяльність; складське господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд вважає, що позивач не довів що він здійснює сільськогосподарське виробництво та використовує свій обєкт нерухомості у сільськогосподарській діяльності, оскільки дані Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування свідчать про здійснення позивачем, в тому числі, діяльності, яка не є сільськогосподарським виробництвом.

Крім того, дані внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування не свідчать про фактичне здійснення такої діяльності.

Щодо фото фіксації, суд критично ставиться до цього доказу, оскільки з неї не можливо встановити належність техніки позивачу, зберігання саме сільськогосподарської продукції, її виробництва позивачем, тощо, а також не можливо встановити що фото фіксація зроблена на обєкті нерухомості позивача, дату її здійснення.

Технічні паспорти на обєкт нерухомості також не підтверджують здійснення сільськогосподарського виробництва та використання обєкту в сільськогосподарській діяльності.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про здійснення позивачем сільськогосподарського виробництва, зокрема, документів бухгалтерського та податкового обліку, наявності земельних ділянок, укладення контрактів, тощо.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не довів обставини на які посилається, протягом розгляду справи не надав докази на підтвердження обставин здійснення сільськогосподарського виробництва.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. Деревообробна, буд. 36, м. Одеса, 65085) до Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №160766-13 від 31.10.2017 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.І. Свида

.