Справа № 754/3946/18
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/3946/18 Суддя (судді) першої інстанції: Зотько Т.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М., Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 1 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції 3 роти 2 батальйону лейтенанта поліції Шевченка Олександра Миколайовича про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року ОСОБА_3 (далі - позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції 3 роти 2 батальйону лейтенанта поліції Шевченка Олександра Миколайовича (далі - відповідач), в якому просив скасувати постанову серії ВР № 1176 від 24 березня 2018 року про адміністративне правопорушення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 1 червня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи неправильно застосував норми матеріального права.

У відповідності до статті 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ст. 310 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Управління патрульної поліції у м. Києві Департаментом патрульної поліції серії ВР №117461 від 24 березня 2018 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до частини 2 статті 122 КУпАП за порушення ним п.9.2 «Б» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - ПДР).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не оскаржував факт порушення ним ПДР, а зазначав на порушення відповідачем процедури при складанні постанови щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, оскільки позивач фактично визнав свою вину під час розгляду інспектором справи про адміністративне правопорушення та засвідчив її своїм підписом у постанові без зауважень та порушень процедури при її складанні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п'ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

При оформленні поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, вони користуються вимогами КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення п.9.2 «Б» ПДР, відповідно до якого водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно з ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, про порушення правил дорожнього руху, частини перша, друга і третя ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу, а у випадках передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

За змістом ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Складена у справі про адміністративне правопорушення постанова повністю відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, суть правопорушення викладена відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Посилання позивача на неправомірність постанови без складання протоколу на місці вчинення правопорушення є необґрунтованим, так як нормами чинного законодавства працівники Національної поліції України наділені правом розглядати справу про адміністративне правопорушення (у випадках передбачених чинним законодавством) на місці вчинення правопорушення, без складання протоколу.

Як вбачається із змісту позовної заяви позивач не заперечував факт порушення ним п.9.2. «Б» ПДР, а лише вказував на недотримання відповідачем процедури при притягненні його до адміністративної відповідальності.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 1176 від 24 березня 2018 року, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення є письмовим доказом за частиною 2 статті 72 КАС України який не спростований позивачем та не викликає у суду сумніву щодо його належності та достовірності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності відповідного диску із відеозаписом, не звільняє позивача від обов'язку дотримання ПДР, а відображення самого порушення, засвідчено у постанові по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів оцінює критично посилання позивача на порушення його прав при складанні постанови, оскільки останнім вона підписна власноручно без зазначення будь-яких зауважень, клопотань, тощо.

Статтею 79 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що оскаржувана постанова відповідача, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу згідно частини 2 статті 122 КУпАП, є правомірною та не підлягає скасуванню.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, повно дослідив докази по справі та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 1 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329 - 331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: