Справа № 805/3114/18-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року справа №805/3114/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів Сіваченка І.В., Шишова О.О., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року (повний текст складено 11 червня 2018 року в м. Слов'янськ Донецької області) у справі № 805/3114/18-а (суддя в 1 інстанції - Олішевська В.В.) за позовом Донецької митниці ДФС до Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Донецька митниця ДФС (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування повідомлення заступника начальника Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Науменко Дениса Геннадійовича від 13.04.2018 року № 6943 про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання та зобов'язання Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрити виконавче провадження по справі згідно постанови про порушення митних правил № 0002/70000/18 від 13.03.2018 у відношенні ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем не дотримано усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» процедурних обов'язків, спрямованих на примусове виконання постанови Донецької митниці ДФС. Така бездіяльність спричинила прийняття незаконного рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, в зв'язку з тим, що згідно виконавчого документу боржник зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, що не відноситься до територіальності Приморського району м. Маріуполя Донецької області. Також в наданих документах були відсутні дані про майно, належне боржнику (на праві власності), на яке можливо звернути стягнення та яке знаходиться на території Приморського району м. Маріуполя Донецької області.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року у справі № 805/3114/18-а позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправним та скасовано повідомлення заступника начальника Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Науменко Дениса Геннадійовича від 13.04.2018 року № 6943 про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання; зобов'язано Приморський відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області повторно розглянути заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови про порушення митних правил № 0002/70000/18 урахуванням висновків суду; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення місцевого суду є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

13 березня 2018 року Донецькою митницею ДФС складено постанову в справі про порушення митних правил № 0002/70000/18 у відношенні громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, за порушення митних правил передбачених ст. 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 1432081,53 грн. (арк.справи 53-56).

Вищезазначена постанова була направлена на виконання до Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 29.03.2018 р. вих № 2235/9/05-70-20-02 (арк.справи 58-59). Дана постанова отримана органом виконавчої служби 05.04.2018 р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (арк.справи 57).

13.04.2018 р. заступником начальника Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки згідно виконавчого документа боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що не відноситься до територіальності Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Також в наданих документах відсутні дані про майно належне боржникові (на праві власності), на яке можливо звернути стягнення та яке знаходиться на території Приморського району м. Маріуполя, Донецької області. Тобто виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання.

Спірні правовідносини регулюються Законом Україні «Про виконавче провадження», Митним Кодексом України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 539 Митного кодексу України визначено порядок виконання постанови органу доходів і зборів про накладення штрафу, а саме штраф повинен бути сплачений особою, яка вчинила порушення митних правил, не пізніше 15 днів з дня вручення або надіслання їй копії постанови органу доходів і зборів про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше 15 днів з дня залишення скарги (адміністративного позову) без задоволення. Сума штрафу вноситься особою, яка вчинила порушення митних правил, до державного бюджету у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 540 МК України у разі якщо штраф не буде сплачено у строки, встановлені статтею 539 цього Кодексу, постанова органу доходів і зборів або суду (судді) надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання або роботи порушника або за місцезнаходженням його майна.

Пунктом 6 частини 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, а саме: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частинами 1 та 2 ст. 18 Закону визначені обов'язки виконавця, а саме: виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Статтею 77 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час виконання рішень стосовно іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб, які відповідно проживають (перебувають) чи зареєстровані на території України або мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами, застосовуються положення цього Закону.

У разі невиконання зазначеними в частині першій цієї статті особами рішень виконавець звертається до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органів охорони державного кордону з поданням про заборону в'їзду в Україну чи видворення за межі України таких осіб відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Частинами 1, 3, 5, 7 ст. 26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Згідно п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Колегія суддів зазначає, що згідно приписів Закону України «Про виконавче провадження» стягувач під час пред'явлення виконавчого документу може зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

Згідно ч. 1, 5 ст. 24 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Крім того ч. 1, 2, 3 ст. 36 Закону передбачено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією.

Колегія суддів зазначає, що виконавець після отримання виконавчого документу має повноваження на встановлення місцезнаходження боржника, його розшук, проведення перевірки інформації по майно чи доходи боржника що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Як встановлено з матеріалів справи виконавчий документ було повернуто на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» без прийняття до виконання, оскільки згідно виконавчого документу боржник зареєстрований за адресою: Республіка Білорусь, м. Брест, що не відноситься до територіальності Приморського району м. Маріуполя Донецької області. А також в наданих документах відсутні дані про майно належне боржнику (на праві власності), на яке можливо звернути стягнення та яке знаходиться на території Приморського району м. Маріуполя Донецької області.

Колегія суддів зазначає, що згідно постанови про порушення митних правил та супровідного листа про її направлення до виконання зазначено, місце мешкання а не реєстрації боржника.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо посилання на відсутність даних про майно, що належить боржнику, то це не є обов'язком стягувача надавати таку інформацію, а лише правом за наявності у нього такої інформації.

Виконавець після відкриття виконавчого провадження встановлює місцезнаходження боржника, проводить перевірку інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, заява про відкриття виконавчого провадження отримана відповідачем 05.04.2018 р., а спірне рішення прийнято лише 13.04.2018 р. Відповідачем не надано суду доказів того, що в період з 05.04.2018 р. по 13.04.2018 р. проводилась перевірка щодо місцезнаходження боржника та встановлення наявності або відсутності майна, яке належить боржнику на території Приморського району м. Маріуполя Донецької області.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання прийнято не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття спірного рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку, в зв'язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 73, 74, 271, 272, 287, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року у справі № 805/3114/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року у справі № 805/3114/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 30 липня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов