Справа № 522/1513/18    
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/1513/18

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Єщенка О.В.,

при секретарі Іщенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Громадської організації «Автостоянка «Волна»» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення - 26.04.2018р.) по справі за адміністративним позовом Громадської організації «Автостоянка «Волна»» до Одеської міської ради, 3-ї особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

29.01.2018 року ГО «Автостоянка «Волна»» звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради та 3-ї особи Департаменту комунальної власності ОМР, в якому просило суд визнати противоправним та нечинним рішення Одеської міської ради №2290-VII від 26.07.2017 року про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельних ділянок у м.Одесі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірним рішенням відповідач протиправно та без законних на те підстав відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельних ділянок у м. Одесі на підставі набувальної давності.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2018 року дану справу передано на розгляд Одеського окружного адміністративного суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року у задоволенні адміністративного позову ГО «Автостоянка «Волна»» відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, Голова правління ГО «Автостоянка «Волна»» 23.05.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

11.07.2018 року в судове засіданні суду апеляційної інстанції представник Одеської міської ради не прибув та надав заява-клопотання про розгляд даної справи без його участі.

Позивач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим, в судове засідання суду 2-ї інстанції теж не з'явився та, в свою чергу, також надіслав лист, в якому просив відкласти розгляд справи до отримання представником ГО «Автостоянка «Волна»» адвокатського свідоцтва (посвідчення).

Таким чином, оскільки сторони в судове засідання суду 2-ї інстанції не прибули без поважних причин, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені, то суд апеляційної інстанції вирішив розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

16.09.2016 року голова правління громадської організації «Автостоянка «Волна»» звернувся до Одеської міської ради із заявою про передачу земельних ділянок у власність на підставі набувальної давності, в якій просив, з метою організації автомобільних місць і гаражів для автомобілів, що належать членам ГО «Автостоянка «Волна»», прийняти рішення про надання дозволу (згоди) громадській організації «Автостоянка «Волна»» на розроблення документації із землеустрою земельних ділянок на якій розташована ГО «Автостоянка «Волна»»:

- площею 0,05 га, за адресою: м. Одеса, вул. Ростовська, 65-б;

- площею 0,0768 га, за адресою: м. Одеса, вул. Керченська, 58;

- площею 0,1 га, за адресою: м. Одеса, вул. 2-а Лінія, 1-а;

- площею 0,0889 га, за адресою: м. Одеса, вул. Керченська, 62;

- площею 0,0563 га, за адресою: м. Одеса, вул. Керченська, 64.

Проте, Департамент комунальної власності Одеської міської ради своїм листом від 12.10.2016 року (вих. №01-18/1545-09-02) повідомив заявника, що підстави для набуття права за давністю користування (набувальна давність) відповідно до ст.119 ЗК України відсутні, оскільки правом набуття земельних ділянок за набувальною давністю наділені виключно громадяни, тоді як ГО «Автостоянка «Волна»» є юридичною особою.

14.02.2017 року голова правління ГО «Автостоянка «Волна»» звернувся до Одеської міської ради із клопотанням про передачу у власність земельних ділянок за давністю користування (за набувальною давністю), в якій, посилаючись на приписи п. «а» ч.3 ст.ст.116, 118, 119, 122 ЗК України, просив прийняти рішення, відповідно до якого передати у власність громадській організації «Автостоянка «Волна»» земельні ділянки: площею 0,0500 га, за адресою: м. Одеса, вул. Ростовська, 65-б; площею 0,0768 га, за адресою: м. Одеса, вул. Керченська, 58; площею 0,1000 га, за адресою: м. Одеса, вул. 2-а Лінія, 1-а; площею 0,0889 га, за адресою: м. Одеса, вул. Керченська, 62; площею 0,0563 га, за адресою: м. Одеса, вул. Керченська, 64.

Однак, Одеська міська рада своїм рішенням №2290-VII від 26.07.2017 року відмовила ГО «Автостоянка «Волна»» у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельних ділянок за адресами: м. Одеса, вул. Ростовська, 65-б, вул. Керченська, 58, 62, 64, вул. 2-а Лінія, 1-а.

Не погоджуюсь з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій та рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту ст.ст.1,78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

Згідно п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про громадські об'єднання», громадське об'єднання зі статусом юридичної особи для виконання своєї статутної мети (цілей) має право володіти, користуватися і розпоряджатися коштами та іншим майном, яке відповідно до закону передане такому громадському об'єднанню його членами (учасниками) або державою, набуте як членські внески, пожертвуване громадянами, підприємствами, установами та організаціями, набуте в результаті підприємницької діяльності такого об'єднання, підприємницької діяльності створених ним юридичних осіб (товариств, підприємств), а також майном, придбаним за рахунок власних коштів, тимчасово наданим у користування (крім розпорядження) чи на інших підставах, не заборонених законом.

Зазначені законодавчі норми імперативно визначають, що майно громадського об'єднання та його майнові права є відокремленим від майна та майнових прав його членів.

Також, за приписами ст.82 ЗК України юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу; в) прийняття спадщини; г) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Як слідує зі змісту вимог ч..ч.1,2 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим (ч.1 ст.118 ЗК України).

За приписами ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 ст.118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як передбачено ст.119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений ст.123 ЗК України, відповідно до ч.2 якої, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Так, за приписами ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом 5 (п'яти) років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Разом з тим, чинним законодавством України не передбачено підстав для передачі земельної ділянки у власність або у користування юридичних осіб на підставі набувальної давності.

Таким чином, системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що можливість відведення безоплатно у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності надана лише громадянам України, тоді як юридичні особи можуть отримати земельні ділянки у користування відповідно до ст.ст.122,123 ЗК України або отримати у власність у порядку, що визначений главою 20 ЗК України «Продаж земельних ділянок або прав на них на підставі цивільно-правових договорів».

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що він (громадська організація) об'єднує громадян власників транспортних засобів, що постійно користуються зазначеною земельною ділянкою з відома та дозволу органу місцевого самоврядування. На його переконання, відповідачем неправомірно не задоволено його клопотання про передачу у власність зазначених вище земельних ділянок за давністю користування (за набувальною давністю).

Як встановлено з матеріалів справи судами обох інстанцій, рішенням виконавчого комітету Суворовської районної адміністрації №470 від 16.09.1988р. земельну ділянку за адресою вул.Кишинівська кут вул.Ростовської було надано в тимчасове користування кооперативу «Іскра».

Далі, 15.01.2002 року розпорядженням Суворовської районної адміністрації №20/1 передано Суворовській районній раді ветеранів (війни, праці, військової служби та органів правопорядку) м. Одеси автостоянку «Волна» по вул.Кишинівська,2-А з метою допомоги інвалідам війни та іншим категоріям ветеранів.

Позивач зазначив, що з 1988р. на земельній ділянці, розташованій за адресою: м. Одеса, вул. Кишинівська, 2а, розміщується автостоянка «Волна», яка протягом 29 років поспіль об'єднує громадян - власників автотранспортних засобів, що постійно користуються зазначеною земельною ділянкою з відома та з дозволу органу місцевого самоврядування, а отже, на думку позивача відповідач повинен був передати останню у власність ГО «Автостоянка «Волна» на підставі набувальної давності, відповідно до клопотання від 14.02.2017 року.

Разом з тим, як вбачається з зазначених вище норм чинного законодавства ст. 119 ЗК України відрізняється від ст.344 ЦК України та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч.1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або користування (ст.ст.116,118,123 ЗК).

До того ж, статтею 119 ЗК України передбачено, що право саме громадян, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, на звернення до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування, а не юридичних осіб, якою є позивач - «Автостоянка «Волна»».

Тобто, в даному випадку позивач не є суб'єктом звернення з відповідним клопотанням у розумінні ст.119 ЗК України.

Крім того, приписами зазначеної ст.119 ЗК України передбачено лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачено безумовного обов'язку щодо передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам, а потребує дотримання передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

Одночасно слід також зазначити, що як вбачається з матеріалів справи, позивач вже раніше звертався до господарського суду з вимогами про визнання за ГО «Автостоянка «Волна»» права власності за набувальною давністю на земельні ділянки, які знаходяться у складі земельної ділянки площею 11198 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Кишинівська, 2а, а саме на земельну ділянку загальною площею 0,0500 га за адресою: м. Одеса, вул. Ростовська, 65-б; земельну ділянку загальною площею 0, 0768 га за адресою: м. Одеса, вул. Керченська, 58; земельну ділянку загальною площею 0, 1000 га за адресою: м. Одеса, вул. 2 Лінія, 1-а; земельну ділянку загальною площею 0, 0889 га за адресою: м. Одеса, вул. Керченська, 62; земельну ділянку загальною площею 0, 0563 га за адресою: м. Одеса, вул. Керченська, 64, на яких розташовані автостоянки "Волна".

Однак, рішенням Господарського суду Одеської області від 23.12.2015р. у справі №916/4251/15, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.02.2016р., в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.04.2016р. у справі №916/4251/15 в задоволенні касаційної скарги ГО «Автостоянка «Волна» також відмовлено.

При цьому, суд касаційної інстанції погодився з висновком судів попередніх інстанцій щодо існування встановленого спеціальним законодавством загального порядку оформлення права власності на земельні ділянки (ст.ст.116,118,119 ЗКУ), який не може бути змінений рішенням суду з цього питання.

Що ж до тверджень позивача про безпідставність направлення його заяви-клопотання від 14.02.2017 року на розгляд Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, судова колегія зазначає наступне.

Згідно п.1.1 «Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради» (затв. рішенням Одеської міськради №2752-VI від 19.02.2013р.), Департамент комунальної власності Одеської міської ради є виконавчим органом ОМР, а також є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, а також правонаступником прав та обов'язків приєднаного Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради.

Відповідно до приписів п.2.1.2 вказаного Положення, до основних завдань департаменту комунальної власності Одеської міської ради у сфері земельних правовідносин віднесено: забезпечення реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин відповідно до чинного законодавства України; здійснення заходів із розвитку ринку земель міста; організація ведення земельно-кадастрової документації; розроблення та супроводження земельно-інформаційної системи м. Одеси; участь у розробленні та виконанні міських програм із використання і охорони земель міста; здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель та контролю за додержанням земельного законодавства; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; забезпечення в межах повноважень реалізації державної політики у сфері державної експертизи землевпорядної документації.

Пунктом 2.2.2 зазначеного Положення також передбачено, що у сфері земельних правовідносин департамент комунальної власності Одеської міської ради забезпечує виконання повноважень щодо здійснення вилучення (викупу) земельних ділянок, надання під забудову та для інших потреб, передачі земельних ділянок у користування, передачі земельних ділянок у власність громадянам та юридичним особам.

Як вбачається з матеріалів справи, за дорученням заступника міського голови Департаментом комунальної власності Одеської міськради було розглянуто звернення ГО «Автостоянка «Волна»» щодо оформлення документів на землекористування для експлуатації автостоянки на підставі набувальної давності та листом від 12.10.2016 року повідомлено заявника, що підстави для набуття права за давністю користування (набувальна давність) відповідно до ст.119 ЗК України відсутні, оскільки правом набуття земельних ділянок за набувальною давністю наділені виключно громадяни, тоді як ГО «Автостоянка «Волна» є юридичною особою.

Так, як вже зазначалося вище, Порядок передачі у власність земельної ділянки, зокрема, із земель комунальної власності та порядок і строки розгляду відповідних клопотань та вирішення порушених у них питань визначені ЗК України, п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», вимоги яких відповідачем дотримано.

До того ж, також, необхідно зазначити, що надання Департаментом комунальної власності ОМР відповіді на звернення ГО «Автостоянка «Волна»» з порушенням чи дотриманням встановленого Законом України «Про звернення громадян» строку не стосуються предмета спору у даній справі, оскільки в межах даної справи Департамент комунальної власності ОМР не є відповідачем та позивач у цій справі не оскаржує його рішень, дій чи бездіяльності.

Отже, враховуючи вищезазначене, судова колегія погоджується з висновками суду 1-ї інтонації та вважає їх обґрунтованими, оскільки рішення Одеської міської ради №2290-VII від 26.07.2017 року «Про відмову у наданні дозволу ГО «Автостоянка «Волна»» на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельних ділянок у м. Одесі» прийняте відповідачем правомірно та на підставі, у межах повноважень і у спосіб, що визначені чинним законодавством.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційних скаргах доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Автостоянка «Волна»» - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16.07.2018р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.В. Єщенко