Справа № 826/19107/16
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 липня 2018 року № 826/19107/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмонтажсервіс І» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «БУДМОНТАЖСЕРВІС І» (далі - позивач та/або ТОВ «БУДМОНТАЖСЕРВІС І») до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач та/або контролюючий орган) та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.11.2016 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.11.2016 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.11.2016 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.11.2016 №;

- стягнути судові витрати з Головного управління ДФС у м. Києві на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БУДМОНТАЖСЕРВІС І».

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при винесенні спірних податкових повідомлень - рішень контролюючий орган не врахував всіх фактичних обставини справи, з огляду на що, останні, на думку, ТОВ «БУДМОНТАЖСЕРВІС І» є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, які викладені в письмових запереченнях, що долучені матеріалів справи.

В судовому засіданні 12.02.2018, з урахуванням заяви представників сторін про розгляд справи в порядку письмового провадження, судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «БУДМОНТАЖСЕРВІС І» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2016, за наслідком якої складено акт №455/26-15-14-02-03/35876701 від 07.11.2016 (далі - акт перевірки).

Згідно з висновками акту перевірки контролюючим органом встановлено наступні порушення законодавства ТОВ «БУДМОНТАЖСЕРВІС І»:

1. пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.10.2010 №2755-IV (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток всього на суму 235 534, 00 грн, в тому числі за 2015 в сумі 235 534, 00 грн.

2. п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України від 02.10.2010 №2755-IV (зі змінами та доповненнями), занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет на суму 234 000, 00 грн, в тому числі за листопад 2015 в бюджет на суму 234 000, 00 грн.

3. пп. 162.2.4 п. 162.2 ст. 162 Податкового кодексу України від 02.10.2010 №2755-IV (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого встановлено заниження податкових зобов'язань по податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 7 612, 00 грн.

4. пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України від 02.10.2010 №2755-IV (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого встановлено заниження сум військового збору на суму 634, 33 грн.

Приймаючи до уваги наведене, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято наступні податкові повідомлення - рішення:

- податкове повідомлення рішення від 21.11.2016 №, яким визначено позивачу суму завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 235 534, 00 грн (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №) (т. 1, а.с. 232).;

- податкове повідомлення - рішення від 21.11.2016 №, яким товариству з обмеженою відповідальністю «БУДМОНТАЖСЕРВІС І» збільшено суму грошового зобов'язання за податковим зобов'язанням у розмірі 234 000, 00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 58 500, 00 грн (далі - оскаржуване та/або спірне рішення № (т. 1, а.с. 233);

- податкове повідомлення - рішення від 21.11.2016 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені за податковим зобов'язанням у розмірі 7 612, 00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 5 709, 00 грн (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №) (т.1, а.с. 235);

- податкове повідомлення - рішення від 21.11.2016 №, яким товариству з обмеженою відповідальністю «БУДМОНТАЖСЕРВІС І» збільшено суму грошового зобов'язання за податковим зобов'язанням зі сплати військового збору у розмірі 634, 33 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 158, 58 грн;

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Оцінюючи правомірність прийняття контролюючим органом оскаржуваного рішення № суд зазначає наступне.

Як слідує зі змісту акту перевірки, відповідач встановив, що відповідно до наданих документів та даних бухгалтерського обліку (згідно наданих даних оборотно сальдової відомості по рахунку 631 за перевіряємий період встановлено кредиторську заборгованість), встановлено, що станом на 01.01.2015 за ТОВ «БУДМОНТАЖСЕРВІС І» рахується кредиторська заборгованість від постачальника на загальну суму 235 534, 00 грн (без ПДВ), за якою відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України минув строк позовної давності, з ТОВ «Енергетично - дорожнє будівництво», заборгованість виникла згідно договору від 09.01.2010 №76, яка згідно пояснень підприємства станом на 30.06.2016 не погашена.

В той же час, позивач у позовній заяві вказав, що контролюючим органом помилкового вказано про наявність кредиторської заборгованості згідно договору від 09.01.2010 №76, оскільки останній був виконаний в повному обсязі, у тому числі проведені відповідні розрахунки.

Поряд з цим, ТОВ «БУДМОНТАЖСЕРВІС І» вказав, що насправді кредиторська заборгованість виникла внаслідок вчинення ним іншої господарської операції з філією «Новодністровська дільниця» ТОВ «Енергетично - дорожнє будівництво», а саме: поставка чорного щебню на загальну суму 235 534, 16 грн., на підтвердження чого до перевірки було надано видаткову накладну №56 від 29.09.2014.

З урахуванням зазначеного, позивач вважає, що вказана заборгованість не набула статусу безнадійної.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПКУ України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;

в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими;

г) заборгованість фізичних осіб, прощена кредитором, за винятком заборгованості осіб, пов'язаних з таким кредитором, та осіб, що перебувають (перебували) з таким кредитором у трудових відносинах протягом останніх трьох років з моменту прощення;

ґ) заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб). Така заборгованість визнається безнадійною у разі, якщо відповідні заходи, передбачені законодавством України, які вживав кредитор, не призвели до її стягнення;

д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв'язку з його ліквідацією;

е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року;

є) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством.

Частиною 1 ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти висновку, що безнадійна заборгованість - заборгованість, яка має відповідати певним ознакам, зокрема, це та заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, тобто три роки, за виключенням спеціальної позовної давності, що встановлено ст. 258 ЦК України.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Аналізуючи наведені положення ПК України суд приходить до висновку, що безнадійна кредиторська заборгованість є іншим доходом, який, в свою чергу, враховується при обчисленні об'єкта оподаткування та включається до доходів звітного періоду.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що між позивачем та ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» укладено договір субпідряду від 09.11.2010 №76.

Саме щодо нього відповідач зазначає про наявність факту кредиторської заборгованості, яка, на думку контролюючого органу, є безнадійною.

В свою чергу, ТОВ «БУДМОНТАЖСЕРВІС І» зазначає, що договір субпідряду від 09.11.2010 №76 був виконаний в повному обсязі та й відповідно проведено розрахунки, а кредиторська заборгованість виникла по іншій господарській операції з ТОВ «Енергетично - дорожнє будівництво».

Суд критично ставиться до вищевказаних доводів, оскільки належних та достатніх доказів на підтвердження виконання договору субпідряду від 09.11.2010 №76 позивачем не надано (докази розрахунку із позивачем з боку його контрагента).

Таким чином, суд вважає, що позивачем не підтверджено належними та достатніми доказами відсутність безнадійної кредиторської заборгованості за договором субпідряду від 09.11.2010 №76.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що акт перевірки містить відомості про підтвердження підприємством наявності кредиторської заборгованості.

Доказів зворотного матеріли справи не містять, як і не зазначено в акті перевірки та у запереченнях на останній.

З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 21.11.2016 №.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з акту перевірки, контролюючий орган дійшов висновку, що собівартість (рахунок 901) у листопаді 2015 більший за отриманий позивачем дохід (рахунок 701) на суму 1 170 000, 00 грн.

За таких обставин, відповідач вважає, що ТОВ «БУДМОНТАЖСЕРВІС І» занижено податкові зобов'язання з ПДВ на суму 234 000, 00 грн.

В той же час, позивач стверджує, що договір субпідряду від 28.03.2011 №3-01/2011, укладений між ним та консорціумом «Науково-виробниче об'єднання «Укргідроенергобуд», з урахуванням додаткової угоди №31 від 31.12.2015 є довгостроковим та за перевіряємий контролюючим органом період кінцевий фінансовий результат не міг бути достовірно оцінений, з огляду що, ТОВ «БУДМОНТАЖСЕРВІС І» в розрізі п. 187.9 ст. 187 ПК України податкові зобов'язання виконавця довгострокових договорів (контрактів) обчислюються на дату фактичної передачі виконавцем результатів робіт за такими договорами (контрактами), а тому відсутній факт заниження останнім податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

З матеріалів справи слідує, що між ТОВ «БУДМОНТАЖСЕРВІС І» та консорціумом «Науково-виробниче об'єднання «Укргідроенергобуд» укладено договір субпідряду від 28.03.2011 №3-01/2011 на виконання будівельно-монтажних робіт із завершення будівництва гідроагрегатів №2 та №3 Дніпровської гідроакумулюючої електростанції (далі - договір субпідряду).

В подальшому, вищевказані сторони укладали додаткові угоди № 1 від 04.04.2011, №2 від 05.04.2011, №3 від 20.05.2011, №4 від 30.06.11, №5 від 04.01.2012, №6 від 20.02.2012, №7 від 01.03.2012, №8 від 27.04.2012, №9 від 30.03.2012, №10 від 15.06.2012, №11 від 31.07.2012, №12 від 24.09.2012, №13 від 01.11.2012, №14 від 26.12.2012, №15 від 26.12.2012, №16 від 01.04.2013, №17 від 10.04.2013, №18 від 28.03.2013, №19 від 01.10.2013, №20 від 25.11.2013, №21 від 30.12.2013, №22 від 10.02.2014, №23 від 03.03.2014, №24 від 20.03.2014, №25 від 27.03.2014, №26 від 10.09.2014, №27 від 31.12.2017, №28 від 13.01.2015, №29 від 23.03.2015, №30 від 01.06.2015, №31 від 31.12.2015 до договору субпідряду від 28.03.2011 №3-01/2011.

Згідно з п. 21.1 розділу 21 договору субпідряду останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2011 згідно титулу будови, але у будь - якому разі до повного виконання сторонами свої зобов'язань. При зміні строку введення об'єкта в експлуатацію, відповідні зміни вносяться до титулу будови та коригуються строки договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з п. 188.1 ст. 181 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не можу бити нижче балансової (залишкової) вартості за даним бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) період, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

В той же час, п. 187.9 ст. 187 ПК України встановлено наступне.

Датою виникнення податкових зобов'язань виконавця довгострокових договорів (контрактів) є дата фактичної передачі виконавцем результатів робіт за такими договорами (контрактами).

Для цілей цього пункту довгостроковий договір (контракт) - це будь-який договір на виготовлення товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва та якщо договорами, які укладені на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапного їх здавання.

З вказаного слідує, що датою виникнення податкових зобов'язань виконавця довгострокових договорів (контрактів) є дата фактичної передачі виконавцем результатів робіт за такими договорами (контрактами).

Судом в ході розгляду справи встановлено, що позивачем, як виконавцем, було безпосередньо укладено достроковий договір - договір субпідряду від 28.03.2011 №3-01/2011, з урахуванням додаткових угод № 1 від 04.04.2011, №2 від 05.04.2011, №3 від 20.05.2011, №4 від 30.06.11, №5 від 04.01.2012, №6 від 20.02.2012, №7 від 01.03.2012, №8 від 27.04.2012, №9 від 30.03.2012, №10 від 15.06.2012, №11 від 31.07.2012, №12 від 24.09.2012, №13 від 01.11.2012, №14 від 26.12.2012, №15 від 26.12.2012, №16 від 01.04.2013, №17 від 10.04.2013, №18 від 28.03.2013, №19 від 01.10.2013, №20 від 25.11.2013, №21 від 30.12.2013, №22 від 10.02.2014, №23 від 03.03.2014, №24 від 20.03.2014, №25 від 27.03.2014, №26 від 10.09.2014, №27 від 31.12.2017, №28 від 13.01.2015, №29 від 23.03.2015, №30 від 01.06.2015, №31 від 31.12.2015 до договору субпідряду від 28.03.2011 №3-01/2011.

Контролюючий орган у свої запереченнях на адміністративний позов вказав, що додаткова угода №31 від 31.12.2015 до договору субпідряду від 28.03.2011 №3-01/2011 не є довгостроковим договором, а тому ТОВ «БУДМОНТАЖСЕРВІС І» не було позбавлено можливості визначити кінцевий фінансовий результат.

Суд не погоджується з доводами відповідача, оскільки додаткова угода №31 від 31.12.2015 до договору субпідряду від 28.03.2011 №3-01/2011 є невід'ємною частиною договору субпідряду від 28.03.2011 №3-01/2011, яким, в свою чергу, визначено істотні умови щодо строку його дії, зокрема, до 31.12.2011 згідно титулу будови, але у будь - якому разі до повного виконання сторонами свої зобов'язань.

Слід зазначити, що додаткова угода №31 від 31.12.2015 до договору субпідряду від 28.03.2011 №3-01/2011 є фактично виконанням вимог п. 21.1 розділу 21 договору субпідряду.

Таким чином, контролюючим органом при визначенні податкових зобов'язань помилково досліджено питання достроковості договору субпідряду від 28.03.2011 №3-01/2011 виключно в рамках дії додаткової угоди №31 від 31.12.2015 до договору субпідряду від 28.03.2011 №3-01/2011.

Водночас, згідно з п. 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 18 «Будівельні контракти», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.04.2001 №205 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2001 за №433/5624 (далі - Положення), якщо кінцевий фінансовий результат за будівельним контрактом не може бути оцінений достовірно, то дохід визнається в сумі фактичних витрат від початку виконання будівельного контракту, щодо яких існує імовірність їх відшкодування; витрати за будівельним контрактом визнаються витратами того періоду, протягом якого вони були зазнані.

У разі відсутності імовірності відшкодування витрат дохід не визнається.

До витрат за будівельним контрактом включаються витрати за період від дати укладення будівельного контракту до дати завершення цього контракту. До витрат за будівельним контрактом також включаються витрати, яких зазнав підрядник при укладенні будівельного контракту, якщо існує імовірність його підписання і достовірної оцінки цих витрат. Витрати, зазнані при укладенні будівельного контракту, які були визнані витратами звітного періоду, не включаються надалі до витрат за будівельним контрактом, який підписано в наступних звітних періодах ( п. 16 Положення 18 «Будівельні контракти»).

За таких обставин суд вважає, що наявність збиткової операції станом на листопад 2015 при виконання довгострокового будівельного контракту не є порушення ПК України, а відтак відсутній факт заниження позивачем податкового зобов'язання з ПДВ.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірне рішення № прийнято відповідачем без врахування всіх обставин, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Що ж стосується оскаржуваних рішень №, № суд зверне увагу на наступне.

Так, як слідує з акту перевірки перевіркою встановлено, що позивачем здійснювалася реалізація рухомого майна (легкового автомобіля) ВАЗ 21103 фізичній особі ОСОБА_1 НОМЕР_1. До перевірки надано договір купівлі-продажу від 13.01.2016 №16. Акт експертної оцінки рухомого майна відсутній, реалізація проводилась по договірній ціні.

ТОВ «БУДМОНТАЖСЕРВІС І» вважає, що визначення ціни транспортного засобу ВАЗ 21103 контролюючим органом є безпідставним та жодним чином не обґрунтованим.

Пунктом 173.1 ст. 173 ПК України встановлено, що дохід від продажу (обміну) легкового автомобіля, мотоцикла, мопеда визначається виходячи з ціни зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче середньоринкової відповідного транспортного засобу або не нижче його оціночної вартості, визначеного законом (за вибором платника податку). Середньоринкова вартість легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів визначається щокварталу центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України (для кожної марки, моделі таких транспортних засобів з урахуванням року випуску та пробігу, на підставі аналізу фактичних цін відповідних транспортних засобів), і оприлюднюється на офіційному веб-сайті цього органу в режимі вільного доступу до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403 затверджено Порядок визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, який встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі - транспортні засоби) з метою визначення доходу від їх продажу (обміну) для цілей обкладення податком на доходи фізичних осіб (далі - Порядок №403).

Згідно з п. 2 вказаного порядку середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля-продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки.

В силу приписів п. 3 Порядку №403 середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (п. 4 Порядку №403).

Згідно з п. 10 Порядку №403 у разі коли неможливо визначити ціну нового транспортного засобу в Україні згідно з пунктами 4-9 цього Порядку, допускається використання інформації про ціни нових транспортних засобів, зазначеної у спеціалізованих періодичних виданнях для продажу транспортних засобів, комп'ютерних програмах та Інтернеті тощо.

Аналіз наведеного дає суду підстави стверджувати, що дохід від продажу (обміну) легкового автомобіля, мотоцикла, мопеда визначається виходячи з ціни зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче середньоринкової відповідного транспортного засобу або не нижче його оціночної вартості, визначеного законом (за вибором платника податку).

В свою чергу, середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні.

Поряд з цим, ціну нового транспортного засобу в Україні можливо встановити за допомогою офіційних прайс-листів виробників (дилерів) або довідкових даних про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства та інформації про ціни нових транспортних засобів, зазначеної у спеціалізованих періодичних виданнях для продажу транспортних засобів, комп'ютерних програмах та Інтернеті тощо.

Тобто, вказане дає суду підстави зазначити, що необхідним елементом для визначення середньоринкової вартості транспортного засобу є встановлення ціни нового транспортного засобу в Україні.

Суд зазначає, що ні акт перевірки, ні заперечення на позовну заяву не містять в собі належного розрахунку середньоринкової ціни транспортного засобу, що був реалізований позивачем.

Крім цього, акт перевірки не містить в собі інформації на підставі якого джерела про ціну нового транспортного засобу в Україні, контролюючий орган дійшов до висновку про середньоринкову вартість ВАЗ 21103 у розмірі 40 000, 00 грн.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що відповідачем не дотримано п. 3, п. 4, п. 10 Порядку №403.

Таким чином враховуючи наведене, відповідачем не підтверджено належними та достатніми доказами наявність відхилення у розмірі 34 676, 80 грн, як то зазначено в акті перевірки.

Відповідно до пп. 164.2.4 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172 - 173 цього Кодексу.

До загального місячного оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу) у вигляді: е) вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуального призначення для такого платника податку, крім сум, зазначених у пп. 165.1.53 п. 165.1 ст. 165 ПК України (пп. «е» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

Пунктом 167.1 ст. 167 ПК України визначено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

В той же час, в акті перевірки контролюючим органом вказано п. 167.1 ст. 167 ПК України зі ставкою податку у розмірі 15 відсотків бази оподаткування, у редакції, яка не діяла на час реалізації автомобіля - 13.01.2016.

Тобто, відповідачем фактично не вірно розраховані податкові зобов'язання та штрафні санкції, як з податку на доходи фізичних осіб, так і зі сплати військового збору.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем не доведено визначену в акті перевірки суму середньоринкової вартості ВАЗ 21103, та з огляду, на застосування останнім не вірної ставки податку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень №, № від 21.11.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, з огляду на приписи наведених правових норм процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Окрім того, такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» зазначено, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Враховуючи вищевикладене в сукупності суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково, судові витрати слід присудити на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72, 77, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДМОНТАЖСЕРВІС І» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, б. 17, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.11.2016 №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ).

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.11.2016 №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ).

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.11.2016 №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ).

5. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

6. Судові витрати в розмірі 4 599 (чотири тисячі п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн 20 коп стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДМОНТАЖСЕРВІС І» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, б. 17, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя М.А. Бояринцева