Справа № 826/1821/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

19 червня 2018 року м. Київ№ 826/1821/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Семеняці А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про закриття провадження у справі

за позовом ОСОБА_1
до третя оосбаДержавного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Музиченко Олени Володимирівни Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Калашніков Михайло Борисович ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6
про визнання протиправним та скасування рішення ,
за участю представників сторін:

представник позивача: ОСОБА_7, ОСОБА_8

представник відповідача 1, 2: Субота О.В.

представник третьої особи 1: Калашніков М.В.

представник третьої особи 2: не прибув

представник третьої особи 3: Пашинський, А.Л.

представник третьої особи 4: не прибув

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Музиченко Олени Володимирівни, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві треті особи Калашніков Михайло Борисович, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Музиченко Олени Володимирівни від 04 квітня 2016 року № 29084423 про державу реєстрацію права ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на 7/1000 частин домоволодіння по АДРЕСА_1.

Представником ОСОБА_4 заявлено клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування заявленого клопотання третя особа 3 зазначає, що в даній справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані з порушенням на думку Позивача права власності на спільну часткову власність.

Представник Позивача вважає заявлені клопотання необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню .

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи Позивач не погоджуються, що частина майна 7/1000 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 належить Сидоренко Ірині Василівні оскільки, на їх думку, спірне майно є їх власністю, як співвласників.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі „Zand v. Austria" вказав, що словосполучення „встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування „суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття „суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає „усю організаційну структуру судів, включно з &?д;…&?є; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?м;…&?о;". З огляду на це не вважається „судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Розглядаючи даний спір, Суд вважає, що він не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки Позивачем оскаржується фактично перехід права власності до третьої особи на частину нерухомого майна (7/1000).

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб'єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із незаконним заволодінням третьою особою 3 на спільне нерухоме майно, Суд приходить до висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з встановлення (визнання) права власності і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Таким чином, не обговорюючи питання правильності застосування судами статей 36, 37 Закону № 898-IV, Суд вважає, що в цьому випадку підлягає застосуванню ст.6 Конвенції стосовно „суду, встановленого законом". Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися „судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст. 6 Конвенції.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, Суд звертає увагу, що в постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року №21-41а16, згідно з п. 1. ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що клопотання представника ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 2, 7, 11, 72 - 78, ч. 1 ст. 238, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити клопотання ОСОБА_4 про закриття провадження у справі.

2. Закрити провадження в адміністративній справі №826/1821/17 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Музиченко Олени Володимирівни, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення.

3. Роз'яснити сторонам, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала набирає законної сил відповідно до статті 256 цього Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук