Справа № 826/15279/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 липня 2018 року № 826/15279/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Артеменко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомДержавної адміністрації залізничного транспорту України
до про Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби визнання протиправними та скасування рішень

за участю:

від позивача - Лях К.М.;

від відповідача - Бондаренко Ю.В.

В С Т А Н О В И В:

Державна адміністрація залізничного транспорту України звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати:

1) податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на прибуток на 3522204,00 грн, у тому числі: 3513440,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 9764,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

2) податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на додану вартість на 1201400,00 грн, у тому числі: 961120,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 240280,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

3) податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на доходи фізичних осіб на 1532351,19 грн, у тому числі: 761990,42 грн - за податковими зобов'язаннями, 554400,83 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та 215959,94 грн - пеня;

4) податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язаннями по військовому збору на 88035,09 грн, у тому числі: 44231,84 грн - за податковим зобов'язанням, 30657,72 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та 13145,53 грн - пеня;

5) рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 90745,84 грн та нараховано пеню в сумі 24842,83 грн;

6) рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 295528,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у листопаді 2015 року було здійснено списання фінансових інвестицій на суму 19302131,00 грн, оскільки вони не відповідають критеріям визнання фінансових інвестицій. Вказав, що фінансові інвестиції було здійснено у минулих роках, тому їх списання необхідно було провести за дебетом рахунку 44 "Нерозподілені прибутки (непокриті збитки)". Враховуючи, що у бухгалтерському обліку і фінансовій звітності Головного управління справами Укрзалізниці відсутній залишок нерозподіленого прибутку (непокритого збитку), з метою недопущення завищення витрат на утримання апарату Укрзалізниці, списання фінансових інвестицій було здійснено за рахунок Цільового фонду (Д-т 484 та К-т 14). Стверджує, що при списанні фінансових інвестицій на суму 19302131,00 грн в дебет субрахунку 949 зазначена сума збільшила б інші операційні витрати і одночасно збільшила б інший операційний дохід і на фінансовий результат до оподаткування ця операція не вплинула б. Враховуючи зазначене, фінансові інвестиції було списано за рахунок Цільового фонду, а не на інші операційні витрати та внесені відповідні зміни до Кошторису витрат на утримання Державної адміністрації залізничного транспорту України на 2015 рік. Вважає, що у даному випадку заниження доходів та додаткової сплати податку на прибуток не виникає. Не погоджується позивач і з висновками акта перевірки в частині заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість по послугам, отриманим від нерезидента на загальну суму 938952,00 грн, позаяк вважає, що втрати державного бюджету з податку на додану вартість відсутні. Зазначає, що не відповідає дійсним обставинам висновок контролюючого органу про те, що позивач за свої кошти без обмежень придбавав путівки та видавав своїм працівникам безоплатно. Спростовуючи доводи відповідача, позивач зазначив, що ним відповідно до умов колективного договору перераховувались кошти Первинній профспілковій організації на проведення оздоровчої роботи, відповідно не включення таких коштів до фонду оплати праці та неутримання з них податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску є правомірним. Також вважає безпідставним висновок відповідача про заниження фонду оплати праці на вартість квитків на залізничний транспорт працівників, оскільки така оплата не є заробітною платою і не повинна включатись до бази нарахування єдиного соціального внеску.

Ухвалою суду від 05.10.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/15279/16 та призначено справу до судового розгляду.

03.11.2016 представником відповідача Баталовою О.-М.В було подано суду письмові заперечення проти позову, у яких остання просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

15.09.2017 представником позивача Ляхом К.М. подано до суду заяву, у якій останній просив суд долучити до матеріалів справи податкову консультацію ДФС.

Відповідно до ухвали суду від 01.12.2017 адміністративну справу № 826/15279/16 прийнято до провадження судді Катющенка В.П., призначено справу до судового розгляду та зобов'язано позивача у строк до 31.01.2018 подати суду всі первинні документи на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві.

У зв'язку з невиконанням позивачем вимог ухвали суду від 01.12.2017 у судовому засіданні 26.04.2018 оголошено перерву до 21.06.2018 та зобов'язано представників надати документи на виконання ухвали суду.

14.06.2018 до суду від представника відповідача Норець В.М. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

21.06.2018 представником позивача Ляхом К.М. було подано клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи, серед іншого, тим, що для подачі суду первинних документів необхідний додатковий час.

У судовому засіданні 21.06.2016 судом було задоволено клопотання представника позивача та оголошено перерву до 19.07.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 19.07.2018 не надав суду витребуваних документів, позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.07.2018 подала суду додаткові письмові пояснення, у яких просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 19.07.2018 проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У період з 10.06.2016 по 18.07.2016 посадовими особами контролюючого органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку Державної адміністрації залізничного транспорту України з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 04.07.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 04.07.2016, за результатами якої складено акт від 25.07.2016 № 1037/28-10-14-01/00034048 (том 1 а.с. 89-193).

Актом перевірки з питань, що оскаржуються позивачем зафіксовано наступні порушення:

пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 137.1 ст. 137, пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153, пп. 135.5.11 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 3513440,00 грн, в т.ч. по періодах: 2013 рік - 39056,00 грн; 2015 рік - 3474384,00 грн;

п. 185.1 ст. 185, п. 186.3 ст. 186, п. 187.8 ст. 187, п. 190.2 ст. 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, внаслідок чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 938952,00 грн, в т.ч.: за жовтень 2013 року на 639440,00 грн, за травень 2014 року на 65233,00 грн, за березень 2015 року на 95757,00 грн, за квітень 2015 року на 138522,00 грн;

п. 14.1.180, п. 14.1.222 п. 14.1 ст. 14, пп. 164.2.1 п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, пп. 165.1.35 п. 165.1 ст. 165, п. 157.9 ст. 157, п. 142.1 ст. 142, п. 171.1 ст. 171, пп. 168.1.1 п. 168.1, пп. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, а саме: до складу загального оподатковуваного доходу, в тому числі місячного оподатковуваного доходу не включено доходи у вигляді інших заохочувальних та компенсаційних виплат платників податку, у результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб в 2014 році: квітень - 6195,01 грн, травень - 19572,42 грн, червень - 22578,04 грн, липень - 21702,45 грн, серпень - 4632,90 грн, вересень - 1034,31 грн; в 2015 році: травень - 21518,47 грн, червень - 45617,22 грн, липень - 61441,23 грн, серпень - 62361,05 грн, вересень - 6172,52 грн;

пп. 164.2.17 е п. 164.17, п. 164.5 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, в результаті чого з доходу, отриманого як додаткове благо у вигляді вартості безоплатно отриманих путівок не утримано податок на доходи фізичних осіб в 2014 році: квітень - 31086,46 грн, червень - 87698,41 грн, вересень - 109397,69 грн, грудень - 37770,00 грн; в 2015 році: березень - 28717,62 грн, червень - 77119,09 грн, вересень - 76553,75 грн, листопад - 28889,28 грн;

пп 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями відповідно п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включено, зокрема, дохід, отриманий платником податку як інші компенсаційні виплати, таким чином занижено військовий збір у сумі 14175,35 грн, в 2014 році: серпень - 354,14 грн, вересень - 82,56 грн; в 2015 році: квітень - 778,09 грн, травень - 1559,35 грн, червень - 2956,84 грн, липень - 3990,19 грн, серпень - 4053,78 грн, вересень - 400,40 грн;

пп 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включено, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, таким чином занижено військовий збір у сумі 30056,49 грн, в 2014 році: вересень - 9473,79 грн, грудень - 3197,62 грн; в 2015 році: березень - 2355,54 грн, червень - 6321,47 грн, вересень - 6452,52 грн; листопад - 2455,55 грн;

п. 1 ч.2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7, чч. 5, 6, 7, 12 ст. 8, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-IV від 08.07.2010 із змінами та доповненнями, внесеними Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV, в результаті чого донараховано єдиний внесок за період, що перевірявся на суму 493881,03 грн, в т.ч. 448368,16 грн (36,76%), 43909,94 грн (3,6%), 1602,94 грн (33,2%). Також самостійно донараховано платником своєчасно не нарахований єдиний внесок за період, що перевірявся, на суму 115195,78 грн (в т.ч. 82800,78 грн (36,76%), 12931,81 грн (3,6%), 11673,89 (8,41%), 7255,65 грн (33,2%) та 533,65 грн (2%).

Не погодившись з висновками акта перевірки, позивачем були подані відповідні заперечення (том 1 а.с. 34-43).

Розглянувши заперечення платника податків, Офіс великих платників податків листом від 05.08.2016 № 17206/10/28-10-14-4-99 повідомив останнього про наступне:

1) абз. 2 розділу 5 «Висновок» акта перевірки Державної адміністрації залізничного транспорту України від 25.07.2016 № 1037/28-10-14-01/00034045 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.01.2013 по 04.07.2016, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2013 по 04.07.2016 викладено у наступній редакції:

- п. 185.1 ст. 185, п. 186.3 ст. 186, п. 187.8 ст. 187, п. 190.2 ст. 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, внаслідок чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 961120,00 грн, в т.ч.: за жовтень 2013 року в сумі 639440,00 грн, за лютий 2014 року в сумі 20254,00 грн, за травень 2014 року в сумі 65233,00 грн, за липень 2014 року в сумі 1914,00 грн, за березень 2015 року на 95757,00 грн, за квітень 2015 року на 138522,00 грн;

2) на сторінці 9 в таблиці 1 гр.5 розділ 1 пп. 3.1.1 п. 3.1 акта перевірки «доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування (дані перевірки)» в сумі 9213112,00 грн, в таблиці зроблена механічна помилка, таким чином до вказаного розділу внесено зміни, а саме: «доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування (дані перевірки)» в сумі 9213112,00 грн замінено на «доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування (дані перевірки)» в сумі 9624226,00 грн (том 1 а.с. 44-50).

На підставі виявлених у ході перевірки порушень 09.08.2016 відповідачем було прийнято наступні рішення:

податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на прибуток на 3522204,00 грн, у тому числі: 3513440,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 9764,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с. 71);

податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на додану вартість на 1201400,00 грн, у тому числі: 961120,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 240280,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с. 73);

податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на доходи фізичних осіб на 1532351,19 грн, у тому числі: 761990,42 грн - за податковими зобов'язаннями, 554400,83 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та 215959,94 грн - пеня (том 1 а.с. 85);

податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язаннями по військовому збору на 88035,09 грн, у тому числі: 44231,84 грн - за податковим зобов'язанням, 30657,72 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та 13145,53 грн - пеня (том 1 а.с. 81);

рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 90745,84 грн та нараховано пеню в сумі 24842,83 грн (том 1 а.с. 75);

рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 295528,04 грн (том 1 а.с. 76).

Не погодившись з рішеннями контролюючого органу, 17.08.2018 позивач звернувся зі скаргою до ДФС (том 1 а.с. 51-63).

Листом від 31.08.2016 № 18808/6/99-99-11-02-01-15 ДФС повідомила позивача про залишення скарги без розгляду (том 1 а.с. 65-67).

Вважаючи висновки акта перевірки помилковими, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на прибуток на 3522204,00 грн на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Відповідач у акті перевірки стверджує, що позивачем занижено доходи від операційної діяльності за 2015 рік в сумі 19302131,00 грн.

Оскаржуючи вказане рішення контролюючого органу позивач стверджує, що списання фінансових інвестицій за рахунок Цільового фонду не створило жодних наслідків.

За визначенням підпункту 14.1.81 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) інвестиції - господарські операції, які передбачають придбання основних засобів, нематеріальних активів, корпоративних прав та/або цінних паперів в обмін на кошти або майно. Інвестиції поділяються на:

а) капітальні інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання будинків, споруд, інших об'єктів нерухомої власності, інших основних засобів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації відповідно до норм цього Кодексу;

б) фінансові інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання корпоративних прав, цінних паперів, деривативів та/або інших фінансових інструментів. Фінансові інвестиції поділяються на:

прямі інвестиції - господарські операції, що передбачають внесення коштів або майна в обмін на корпоративні права, емітовані юридичною особою при їх розміщенні такою особою;

портфельні інвестиції - господарські операції, що передбачають купівлю цінних паперів, деривативів та інших фінансових активів за кошти на фондовому ринку або біржовому товарному ринку;

в) реінвестиції - господарські операції, що передбачають здійснення капітальних або фінансових інвестицій за рахунок прибутку, отриманого від інвестиційних операцій.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

У ході судового розгляду справи з'ясовано, що станом на 01.01.2015 у позивача на рахунку 14 «Довгострокові фінансові інвестиції» субрахунок 141 «Інвестиції пов'язаними сторонами за методом обліку в капіталі» рахувалась фінансова інвестиція в сумі 19302130,87 грн, яка була списана останнім по дебету рахунку 48 «Цільове фінансування».

Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 N 291, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за N 893/4186, рахунок 14 "Довгострокові фінансові інвестиції" призначений для узагальнення інформації про наявність та рух довгострокових інвестицій (вкладень) у цінні папери інших підприємств, облігації державних та місцевих позик, статутний капітал інших підприємств, створених на території країни та за кордоном, тощо.

Рахунок 14 "Довгострокові фінансові інвестиції" має такі субрахунки:

141 "Інвестиції пов'язаним сторонам за методом обліку участі в капіталі"

142 "Інші інвестиції пов'язаним сторонам"

143 "Інвестиції непов'язаним сторонам"

За дебетом рахунку 14 "Довгострокові фінансові інвестиції" відображається вартість довгострокових інвестицій, за кредитом - їх вибуття (списання) чи зменшення вартості, а також одержання дивідендів від об'єкта інвестування, якщо облік інвестицій ведеться за методом участі в капіталі.

Аналітичний облік за рахунком 14 "Довгострокові фінансові інвестиції" ведеться за видами довгострокових фінансових вкладень та об'єктами інвестування. При цьому побудова аналітичного обліку повинна забезпечити можливість отримання інформації про довгострокові фінансові вкладення в об'єкти як на території країни, так і за кордоном.

Також вказаною Інструкцією встановлено, що рахунок 14 "Довгострокові фінансові інвестиції" кореспондує:

за дебетом з кредитом рахунків:

14 "Довгострокові фінансові інвестиції"

18 "Довгострокова дебіторська заборгованість та інші необоротні активи"

19 "Гудвіл"

30 "Готівка"

31 "Рахунки в банках"

35 "Поточні фінансові інвестиції"

37 "Розрахунки з різними дебіторами"

40 "Зареєстрований (пайовий) капітал"

41 "Капітал у дооцінках"

42 "Додатковий капітал"

46 "Неоплачений капітал"

50 "Довгострокові позики"

60 "Короткострокові позики"

64 "Розрахунки за податками й платежами"

68 "Розрахунки за іншими операціями"

72 "Дохід від участі в капіталі"

73 "Інші фінансові доходи"

74 "Інші доходи"

за кредитом з дебетом рахунків:

12 "Нематеріальні активи"

14 "Довгострокові фінансові інвестиції"

19 "Гудвіл"

28 "Товари"

30 "Готівка"

31 "Рахунки в банках"

35 "Поточні фінансові інвестиції"

37 "Розрахунки з різними дебіторами"

41 "Капітал у дооцінках"

42 "Додатковий капітал"

60 "Короткострокові позики"

68 "Розрахунки за іншими операціями"

85 "Інші затрати"

96 "Втрати від участі в капіталі"

97 "Інші витрати"

З аналізу наведених норм Інструкції вбачається, що рахунок 14 не кореспондує з дебетом рахунку 48.

Крім того, положеннями Інструкції встановлено, що на рахунку 48 "Цільове фінансування і цільові надходження" ведеться облік та узагальнення інформації про наявність та рух коштів фінансування заходів цільового призначення (в тому числі отримана гуманітарна допомога).

Кошти цільового фінансування і цільових надходжень можуть надходити як субсидії, асигнування з бюджету та позабюджетних фондів, цільові внески фізичних та юридичних осіб тощо.

За кредитом рахунку 48 "Цільове фінансування і цільові надходження" відображаються кошти цільового призначення для фінансування певних заходів, за дебетом - використані суми за певними напрямками, визнання їх доходом, а також повернення невикористаних сум.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що правилами бухгалтерського обліку не передбачено списання фінансових інвестицій за рахунок цільового фонду.

При цьому, актом перевірки зафіксовано, що у коригуванні сум відрахувань на утримання Державної адміністрації залізничного транспорту, затверджених позивачем 26.11.2015, відсутня стаття витрат на списання «Довгострокові фінансові інвестиції».

Тобто, витрати, які були передбачені кошторисом позивача на 2015 рік, понесені у повному обсязі.

При цьому, у судовому засіданні представник позивача не заперечував, що відповідних змін до кошторису позивачем внесено не було.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів, викладених у позовній заяві, що позбавляє суд можливості надати їм повну оцінку.

Враховуючи, що правилами бухгалтерського обліку не передбачено списання фінансових інвестицій за рахунок цільового фонду, суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків акта перевірки у цій частині та відсутність підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на додану вартість на 1201400,00 грн на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Так, підставою про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість став висновок відповідача про те, що останнім не оподатковано послуги, отримані від нерезидента.

На переконання позивача, вказані послуги потрібно було відображати як у складі зобов'язань, так і у складі податкового кредиту, що б не призвело до зміни суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті.

Суд не погоджується з твердженнями позивача, з огляду на наступне.

Так, зі змісту акта перевірки вбачається, що у 2013-2015 роках позивачем були отримані послуги від компанії - нерезидента White & Case, а саме: юридичні послуги та консультації щодо запланованого випуску єврооблігацій на загальну суму 961120,00 грн.

При цьому, позивач не заперечує, що сплачені кошти в рахунок придбаних послуг не були ним оподатковані.

Пунктом 180.2 статті 180 ПК України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування та сплату податку до бюджету у разі постачання послуг нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими як платники податку, якщо місце постачання послуг розташоване на митній території України, є отримувач послуг.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

За визначенням пункту 186.3 статті 186 ПК України місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать:

а) надання майнових прав інтелектуальної власності, створення за замовленням та використання об'єктів права інтелектуальної власності, у тому числі за ліцензійними договорами, а також надання (передача) права на скорочення викидів парникових газів (вуглецевих одиниць);

б) рекламні послуги;

в) консультаційні, інжинірингові, інженерні, юридичні (у тому числі адвокатські), бухгалтерські, аудиторські, актуарні, а також послуги з розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп'ютерних систем;

г) надання персоналу, у тому числі якщо персонал працює за місцем здійснення діяльності покупця;

ґ) надання в оренду (лізинг) рухомого майна, крім транспортних засобів та банківських сейфів;

д) телекомунікаційні послуги, а саме: послуги, пов'язані з передаванням, поширенням або прийманням сигналів, слів, зображень та звуків або інформації будь-якого характеру за допомогою дротових, супутникових, стільникових, радіотехнічних, оптичних або інших електромагнітних систем зв'язку, включаючи відповідне надання або передання права на використання можливостей такого передавання, поширення або приймання, у тому числі надання доступу до глобальних інформаційних мереж;

е) послуги радіомовлення та телевізійного мовлення;

є) надання посередницьких послуг від імені та за рахунок іншої особи або від свого імені, але за рахунок іншої особи, якщо забезпечується надання покупцю послуг, перерахованих у цьому підпункті;

ж) надання транспортно-експедиторських послуг.

Відповідно до пункту 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань за операціями з постачання послуг нерезидентами, місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.

Згідно з пунктом 190.2 статті 190 ПК України для послуг, які постачаються нерезидентами на митній території України, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких послуг з урахуванням податків та зборів, за винятком податку на додану вартість, що включаються до ціни постачання відповідно до законодавства. Визначена вартість перераховується в національну валюту за валютним (обмінним) курсом Національного банку України на дату виникнення податкових зобов'язань. У разі отримання послуг від нерезидентів без їх оплати база оподаткування визначається, виходячи із звичайних цін на такі послуги без урахування податку.

Враховуючи, що позивач у період з 2013 по 2015 роки отримував послуги від компанії - нерезидента на митній території України, в силу наведених норм ПК України Державна адміністрація залізничного транспорту України зобов'язана була оподаткувати придбані послуги.

При цьому, право на податковий кредит за вказаними послугами у позивача виникло б за наступних обставин.

Згідно з абзацом 2 пункту 198.2 статті 198 ПК України (у редакції 2013, 2014 років) для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Вказаним пунктом ПК України у редакції 2015 року було передбачено, що для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, у 2013 - 2014 роках позивач міг сформувати податковий кредит по отриманим послугам від нерезидента у разі включення суми податку на додану вартість по отриманим послугам до податкового зобов'язання та сплатити суму зобов'язання за результатами декларування. У 2015 році останньому необхідно було скласти податкову накладну та зареєструвати її у єдиному реєстрі податкових накладних.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи позовної заяви прямо суперечать вимогам ПК України, є необґрунтованими та помилковими.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення та правомірність дій контролюючого органу при визначенні позивачеві суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язаннями з податку на доходи фізичних осіб на 1532351,19 грн на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступне.

Підставою для прийняття вказаного рішення став висновок контролюючого органу про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб внаслідок не включення до складу місячного оподатковуваного доходу заохочувальних та компенсаційних виплат та додаткового блага у вигляді безоплатно отриманих путівок.

Позивач у позовній заяві стверджує, що ним відповідно до умов колективного договору перераховувались кошти Первинній профспілковій організації на проведення оздоровчої роботи, відповідно не включення таких коштів до фонду оплати праці та неутримання з них податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску є правомірним.

Надаючи правову оцінку доводам учасників справи, суд керувався наступним.

Відповідно до вимог пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

За визначенням пункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 142.1 статті 142 ПК України до складу витрат платника податку включаються витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають нараховані витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів, робіт, послуг, витрати на оплату авторської винагороди та за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін, (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами розділу IV цього Кодексу).

Актом перевірки зафіксовано, що Державна адміністрація залізничного транспорту України у перевіряємому періоді перераховувала Профспілковій організації кошти з наступним призначенням: «на придбання оздоровчих путівок».

Крім того, у ході перевірки встановлено, що путівки надавались пенсіонерам підприємства та іншим фізичним особам.

Суд звертає увагу, що позивачем на спростування наведених доводів не надано жодного доказу та проігноровано останнім неодноразові вимоги суду надати первинні документи, що стосуються предмету розгляду даної справи.

Вивчивши зміст акта перевірки, зокрема перелік первинної документації, яка була досліджена у ході проведення перевірки, суд дійшов висновку, що позивач перераховував кошти для придбання путівок на відпочинок працівників та пенсіонерів до первинної профспілкової організації позивача, за рахунок яких, а не членських внесків, що сплачуються безпосередньо до профспілки, працівникам та пенсіонерам підприємства надавались путівки.

Аналізуючи вказані норми, суд дійшов висновку, що вартість придбаних путівок за рахунок позивача, у розумінні ПК України є додатковим благом та компенсаційною виплатою, тому, позивач, маючи статус податкового агента, не здійснив нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів фізичних осіб з виплачених сум додаткового блага на користь платника податку при їх компенсації та за їх рахунок, чим порушив вимоги податкового законодавства.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язаннями по військовому збору на 88035,09 грн на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив наступне.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпунктів 1.1-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Враховуючи наведене та те, що у ході судового розгляду справи підтверджено правомірність донарахування контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб, нарахування відповідачем військового збору на суму заниженого доходу - є правомірним.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо позовних вимог в частині оскарження рішень Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 90745,84 грн та нараховано пеню в сумі 24842,83 грн та № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 295528,04 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктами 2, 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції:

за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум;

за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що контролюючим органом було донараховано суму єдиного внеску, що підлягає сплаті.

При цьому, дане рішення не є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене та те, що рішення контролюючого органу про застосування штрафних санкцій є похідними від рішення про визначення суми єдиного внеску (вимоги про сплату недоїмки), яке не оскаржено, суд не вбачає підстав для скасування таких рішень.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-80, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Державної адміністрації залізничного транспорту України (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 00034045) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.П. Катющенко

Повний текст рішення складено та підписано 27 липня 2018 року.