Справа № 810/2341/18
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року № 810/2341/18

Київський окружний адміністративний суду у складі головуючого судді Щавінського В,Р., при секретарі судового засідання Сіренко Ю.П., за участю: представника позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області в якому, з урахуванням заяви від 14.06.2018, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Глевахівської селищної ради № 531-23-VII від 09.11.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Глевахівської селищної ради від 16.03.2010 їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, орієнтовною площею 0,12 га, що розташована в межах населеного пункту АДРЕСА_1

Вказує, що у лютому 2017 року вона звернулась до відповідача з проханням поновити термін дії рішення від 12.02.2014 № 877-26-VI, оскільки пропуск строку стався не з її вини, однак рішенням від 09.11.2017 їй було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Позивач не погоджується з прийнятим рішенням, позаяк відповідно до статті 22 Закону України "Про землеустрій" рішення про надання дозволу на розробку документації із землеустрою має необмежений строк дії, а тому за захистом своїх прав звернулась до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судові засідання відповідач не з'являвся, про дату, час та місце судового засідання сторони був повідомлений належним чином.

Відповідач відзиву на позовну заяву, заперечень проти позову, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслав. Таким чином, справа розглядалась судом за наявними в ній матеріалами і доказами.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2010 рішенням Глевахівської селищної Ради Васильківського району Київської області позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,12 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд в АДРЕСА_1. Рішення підписано Селищним Головою ОСОБА_3

12.02.2014 зазначене вище рішення було підтверджено рішенням № 531-23-VII за підписом Глевахівського селищного Голови ОСОБА_4

На підставі цих рішень розроблено проект землеустрою спочатку ТОВ «Землевпорядно-консалтинговою компанією «Земпроміфнформ», а потім у зв'язку із зміною законодавчих вимог до проектів, позивачу довелось ще двічі переробляти проект за договором з ФОП ОСОБА_5, що має відповідний дозвіл на виконання цієї роботи.

Пунктом 2.4 рішення Глевахівської селищної ради № 877-26-VI від 12.02.2014 зазначено, що термін дії даного рішення 3 роки.

За цей період проект погоджено з відділом архітектури та екологічною службою.

Згідно листа Управління Держземагенства у Васильківському районі від 22.09.2015 р. проект не може бути погоджений у зв'зку з відсутністю проекту землеустрою щодо встановлення меж населеного пункту селища Глеваха в Державному фонді документації із землеустрою Управління Держкомагенства у Васильківському районі.

Тобто завершити роботу по погодженню проекту позивач не змогла у встановлений термін не зі своєї вини.

03.02.2017 позивачем направлена заява про продовження терміну дії рішення Глевахівської селищної Ради № 877-26-VI від 12.02.2014 про надання дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,12 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд в АДРЕСА_1

Розглянувши звернення позивача, Глевахівська селищна рада прийняла рішення від 09.11.2017 № 531-23- VII, яким вирішила:

1. відмовити в наданні дозволу гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, яка проживає: АДРЕСА_2, на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_5

2. відмовити в наданні дозволу гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, яка проживає: АДРЕСА_3, на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_4

17 листопада 2017 року позивач повторно звернулась до відповідача з заявою про поновлення терміну дії рішення від 12.02.2014 № 877-26-VI, до якої додала всі наявні в неї документи, які підтверджують факт того, що строк пропущений не з її вини. Однак, відповіді на заяву, на час звернення до суду з даним позовом, не отримала.

Вважаючи, що встановлення терміну дії дозволу на розробку проекту землеустрою не ґрунтується на вимогах закону, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами суд зазначає наступне.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначається статтею 118 ЗК України.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, ЗК України передбачений порядок звернення особи до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування для отримання земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність та підстави відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 8 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з частиною 6 статті 186-1 ЗК України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Відповідно до частини 8 статті 186-1 ЗК України, у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Позивач зверталась до відповідача у 2017 році з клопотанням щодо надання дозволу на розробку проекту, оскільки в цьому не було необхідності: проект вже розроблений і частково погоджений відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про землеустрій»

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу у власність, що приймались раніше ( у 2010 та 2014 p.p.), були оскаржуваним рішенням скасовані і земельна ділянка, що повинна була бути позивачу передана.

Як вбачається, рішення № 531-23-VII від 9.11.2017р. відповідачем приймалось з посиланням на ст. 12,118,121,125 ЗК України, ст.ст. 30,50,51 Закону України «Про землеустрій».

Однак, ці норми закону не регулюють питання, що були предметом розгляду відповідача і знайшли своє відображення у рішенні № 531-23-VII від 09.11.2017.

За таких обставин суд вважає, оскаржуване рішення протиправним та таким що підлягає скасуванню в частині відмови у наданні дозволу громадянці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, яка проживає: АДРЕСА_6, на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд АДРЕСА_1

Щодо пункту 1 Рішення № 531-23-VII від 09.11.2017 про відмову в наданні дозволу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, яка проживає: АДРЕСА_2, на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0.12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_5 суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом.

Оскільки оскаржуване рішення в пункті 1 Рішення № 531-23-VII від 09.11.2017 жодним чином не зачіпає права позивача, то вказаний пункт не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи позивача відповідачем суду не надано.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 705,00 грн. (квитанція про сплату від 07.05.2018).

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати у сумі 705,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

встановив:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 09 листопала 2017 року №531-23-VII в частині відмовити у наданні дозволу громадянці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, індетифікаційний номер - НОМЕР_2, яка проживає: АДРЕСА_7, на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд АДРЕСА_4

3. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 705 (сімсот п'ять грн.) 00 коп. на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області.

4. У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 17 липня 2018 р.