Справа № 398/2505/15-а
Суддя: Голосеніна Т. В.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 398/2505/15-а
провадження №: 2-а/398/4/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"31" липня 2018 р. м.Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Голосеніної Т.В., з участю секретаря Шаповал І.Ф., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання незаконними та скасування постанов про стягнення з боржника виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (надалі - позивачі) звернулись до суду з адміністративним позовом, який згодом уточнили, до відділу Державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції (надалі відділу ДВС Олександрійського МРУЮ) про визнання незаконними та скасування постанов про стягнення з боржника виконавчого збору.

В адміністративному позові позивачі просили суд:

- продовжити пропущений строк подачі адміністративного позову та прийняти його до провадження;

- визнати дії державного виконавця відділу ДВС Олександрійського МРУЮ ОСОБА_3 незаконними;

- визнати незаконними та скасувати постанови про стягнення з боржників виконавчого збору, винесені державним виконавцем Зарудською Н.А. 16.04.2015 року в межах виконавчих проваджень №47046597, 47070807, 47051359, 47068031 відкритих 01.04.2015 року за виконавчим листом №398/3364/14ц від 13.03.2015 року;

В обгрунтування своїх позовних вимог позивачі посилались на незгоду з діями відповідача щодо винесення оскаржуваних постанов, оскільки позивачі отримали виконавчі листи не в день постановлення, а значно пізніше. 16 квітня 2015 року позивачі оскаржили поставнову про відкриття провадження, проте державний виконавець 16 квітня 2015 року прибула до підїзду будинку, де позивачі проживали та склала, на їх думку, фіктивний акт про перевірку самостійного виконання ними як боржниками судового рішення про виселення з квартири АДРЕСА_1. Вказаний акт вважають фіктивним, оскільки державний виконавець не мала доступу до квартири, оскільки люди не допускали до цього приміщення. Також зазначають, що в постанові про відкриття провадження не вказана дата добровільного виконання рішення суду, тощо.

Ухвалою суду від 27.06.2018 року замінено відповідача відділу Державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції на правонаступника Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

У судове засідання позивачі не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, просили позов розглянути без їх участі в письмовому провадженні за наявними в матеріалах справи доказами, позов підтримали повністю.

Начальник Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області письмовою заявою просив суд розглядати справу без участі представника, проти позову заперечив. Державний виконавець Зарудська Н.А. подала письмові заперечення проти позову, де повідомила суду, що виконавчі провадження №47046597, 47070807, 47051359, 47068031 за виконавчим листом №398/3364/14ц від 13.03.2015 року 26.05.2016 року на підставі п.8 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" закінчені як фактично виконані. Також 15.06.2015 року державний виконавець подала письмові пояснення, де надала довідку про рух виконавчого провадження та обгрунтуванням вчинення виконавчих дій нормами Закону України "Про виконавче провадження".

На підставі ч.9 ст.205 КАС України суд ухвалив розглядати справу в письмовому провадженні, оскільки сторони в судове засідання не зявились та відсутня потреба заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС Олександрійського МРУЮ, а в подальшому в Олександрійському міськрайонного відділі ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області перебувало зведене виконавче провадження (№47046597) з виконання виконавчих листів №398/3364/14 від 13.03.2015 року, виданих Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про виселення ОСОБА_2 з квартири на користь ОСОБА_4

До зведеного виконавчого провадження входили виконавчі провадження №47070807 про виселення ОСОБА_2 з квартири на користь ОСОБА_5, №47051359 про виселення ОСОБА_1 з квартири на користь ОСОБА_4 та №47068031 про виселення ОСОБА_1 з квартири на користь ОСОБА_5.

Так, 01.04.2015 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття зазначених виконавчих провадження та надано боржникам строк для самостійного виконання рішення суду, а саме до 15.04.2015 року та додано повідомлення про перевірку виконання рішення суду на 16.04.2015 року о 10.00 год.

16.04.2015 року державним виконавцем було проведено перевірку самостійного виконання та встановлено, що боржники самостійно не виселилися з квартири, про що складено відповідні акти державного виконавця. Факт невиконання рішення суду провиселення також випливає із самого позову.

Постановою державного виконавця від 16.04.2015 року державним виконавцем винесено постанови про приєднання зазначених виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження на підставі ст.33 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця від 16.04.2015 року державним виконавцем винесено постанови про стягнення виконавчого збору на підставі ст.ст. 25,28 Закону України «Про виконавче провадження», яку направлено боржнику для відома.

Стосовно пропущення позивачем строку на звернення до суду з адміністративним позовом, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до положень статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України , який діяв на час виникнення спірних правовідносин, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом згідно з частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас частиною третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Визнаючи причини пропуску позивачем строку звернення до суду поважними, суд враховує обставини справи, що позивачі дізнались про існування спірних постанов 06.04.2015 року, ознайомившись із матеріалами виконавчих проваджень, що підтверджено поясненнями представника відповідача.

Також суд враховує те, що позивачі з даним позовом звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. Ухвалою суду від 07.05.2015 року у справі №398/2244/15-ц відмовлено у відкриті провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 в частині вимог по скасуванню постанов державного виконавця від 16.04.2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору по виконавчим провадженням №47046597, №46070807, №47051359, №47068031 від 01.04.2015 року, оскільки дана скарга не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства, та відкрито провадження по скарзі ОСОБА_2 в частині вимог про визнання неправомірними рішення та дій державного виконавця відділу ДВС ОМРУЮ ОСОБА_3 , визнання недійсним акту державного виконавця від 16.04.2015 року та скасування його. Ухвалою суду від 16.09.2015 року №398/2244/15-ц ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги на дії державного виконавця відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим адміністративним позовом поважними.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, правомірність оскаржуваних дій та постанов, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України "Про виконавче провадження" 21.04.1999 року № 606-XIV (у редакції, чинній на момент прийняття постанови про відкриття виконавчих проваджень).

Відповідно до статті 1 названого Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час вчинення виконавчих дій, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Судом встановлено та не заперечується позивачами, що ними як боржниками у ВП №№ 47046597, 47070807, 47051359,47068031 від 01.04.2015 року не виконано вимоги статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» та не надано державному виконавцю документального підтвердження повного виконання рішення.

Таким чином, на момент прийняття постанови про стягнення виконавчого збору у державного виконавця не було доказів сплати боржником боргу у строк наданий для самостійного виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Суд також враховує, що ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 15.02.2016 року у задоволенні заяви позивачів про визнання виконавчих листів №398/3364/14ц, виданих 13 березня 2015 року такими, що не підлягають виконанню, зупинення стягнень за виконавчими листами, зупинення виконавчих проваджень та витребування виконавчих листів, відмовлено повністю.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що на дату винесення державним виконавцем Зарудською Н.А. вищевказаних постанов, тобто у квітня 2015 року та станом на момент розгляду справи, постанови про стягнення виконавчого збору №№ 47046597, 47070809, 47051359,47068031 від 01.04.2015 року не були оскаржені, зазначені постанови не були скасованими.

Таким чином, відповідачем були вчинені дії, направлені на виконання постанов про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконавчого збору у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до приписів частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, довів суду правомірність своїх дій щодо винесення оскаржуваних постанов.

За таких умов позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській областіє безпідставними, а заявлені вимоги не ґрунтуються на вимогах закону.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання незаконними та скасування постанов про стягнення з боржника виконавчого збору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Олександрійський міськрайонним суд Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27 липня 2018 року.

Суддя