Справа № 755/9856/18
Суддя: Ластовка Н. Д.
Дата ухвалення: 2018-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/9856/18
Провадження №: 2-а/755/340/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Ластовки Н.Д.,

за участю секретаря Юдицького К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати дії інспектора Департаменту патрульної поліції у м. Києві НП України щодо притягнення його до адміністративної відповідальності протиправними та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 294967, винесену 23 червня 2018 року інспектором Департаменту патрульної поліції в м. Києві НП України про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрити провадження по справі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 червня 2018 року інспектором Департаменту патрульної поліції в м. Києві НП України, який йому не представився, було винесено постанову серії ВР № 294967 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень. За змістом винесеної постанови 23.06.2018 р. о 04 год. 50 хв. в м. Києві по вул. Хрещатик, 38, ОСОБА_1, керуючи автомобілем Mercedes-Benz, дн.з. НОМЕР_2, здійснив рух заднім ходом на пішохідному переході, чим порушив п. 10.10. ПДР України. Позивач вважає винесену постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки, рухаючись по вул. Хрещатик від Бессарабської площі в напрямку Майдану Незалежності, та закінчивши проїзд перехрестя вулиць Хрещатик-Богдана Хмельницького, побачив, що в районі початку будинку №38 по вул. Хрещатик поперек проїзної частини стояв автомобіль патрульної поліції, а в районі закінчення будинку №38 по вул. Хрещатик, де розміщений ЦУП, навпроти Київської міської державної адміністрації, на проїзній частині монтували сцену, між машиною патрульної поліції та місцем монтажу сцени було припарковано близько десяти автомобілі. Оскільки продовжувати рух по вул. Хрещатик в напрямку Майдану Незалежності було неможливо, позивачем було здійснено маневр для розвороту та руху в іншому напрямку, під час якого він і був зупинений інспектором патрульної поліції та останнім було винесено спірну постанову. Після винесення постанови працівниками патрульної поліції були виставлені загороджуючі елементи та попереджуючі знаки про заборону руху транспорту по вул. Хрещатик від вул. Б. Хмельницького в напрямку майдану Незалежності.

В судове засідання позивач не з'явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд скасувати спірну постанову, відповідач до суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Частиною 3 ст. 268 КАС України визначено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Зазначена постанова судом перевірялась на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме, чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Статтею 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Однак, як вбачається зі спірної постанови, поле 3 «Посада, спеціальне звання та П.І.П. особи, яка розглядає справу» не заповнено інспектором патрульної поліції, що свідчить про недотримання відповідачем норм ст. 283 КУпАП при винесенні постанови.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, складена відповідачем не в автоматичному режимі.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, передбачена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція).

Так, п. 4 Розділу І вказаної Інструкції встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно п.п. 1, 2, 5 Розділу IV вказаної Інструкції передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

За вимог п. 2 Розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Згідно положень статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 червня 2018 року інспектором Департамента патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України відносно позивача було винесено постанову серії ВР № 294967 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.

За змістом вказаної постанови позивач ОСОБА_1 23.06.2018 р. о 04 год. 50 хв. в м. Києві по вул. Хрещатик, 38, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив рух заднім ходом на пішохідному переході, чим порушив п. 10.10. ПДР України (а.с.5).

Пунктом 10 Правил дорожнього руху України визначено, що забороняється рух транспортних засобів заднім ходом на автомагістралях, дорогах для автомобілів, залізничних переїздах, пішохідних переходах, мостах, шляхопроводах, естакадах, у тунелях, на в'їздах і виїздах з них, а також на ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи недостатньою видимістю.

Як вбачається з позовної заяви, позивач зазначає, що він не рухався заднім ходом на пішохідному переході, а здійснював маневр для розвороту та руху в іншому напрямку через неможливість продовження руху в тому напрямку, в якому він рухався, Крім того, загороджуючі елементи та попереджуючі знаки про заборону руху транспорту по вул. Хрещатик від вул. Б.Хмельницького в напрямку Майдану Незалежності були виставлені працівниками патрульної поліції вже після складення протоколу на позивача, що позбавило позивача можливості завчасно визначити необхідний маршрут по його напрямку руху.

В порушення норм ст. 77 КАС України відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, зокрема доказів щодо руху ОСОБА_1 заднім ходом на пішохідному переході 23.06.2018 р.

Тому, судом не встановлено в діях позивача наявності адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Таким чином, відповідачем, суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій під час винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та не надано доказів на яких ґрунтується висновок (постанова) про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановленому законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами адміністративного впливу проводяться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону.

Як роз`яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення. Дана вимога також порушена відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в частині скасування постанови серії ВР № 294967, винесену 23 червня 2018 року інспектором Департаменту патрульної поліції в м. Києві Національної поліції України про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн. та закриття провадження по справі, а в частині позовних вимог щодо визнання дій інспектора Департаменту патрульної поліції в м. Києві Національної поліції України протиправними - відмовити, оскільки п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право лише скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 5,7-11, 19, 20, 77, 78, 94, 211, 217, 229, 241, 242, 245, 246, 268, 286, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень КАС України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України Віталійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР № 294967, винесену 23 червня 2018 року інспектором Департаменту патрульної поліції в м. Києві Національної поліції України про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штраф у розмірі 255,00 грн., - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В решті позову - відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст 286 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: