Справа № 760/22519/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - доповідача Глущенко Я.Б.,
суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,
секретаря Андрієнко Н.А.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року, -

У с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 2), у якому просив: визнати неправомірними дії щодо не призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 48 місячного грошового забезпечення на день встановлення інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідність звільнених з військової служби (зборів) осіб» та статті 16 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язати провести нарахування і виплату вказаної допомоги.

В обгрунтування вимог посилається на те, що відповідачами порушено вимоги Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та неправомірно відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням інвалідності.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Судове рішення умотивовано тим, що право на грошовому допомогу у звільненого військовослужбовця наступає на момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, затвердженого постановою Уряду № 499 від 28 травня 2008 року.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову.

В обгрунтування вимог посилається на те, що позивачем пропущено строк на реалізацію свого права, який визначений ч. 8 ст. 16-3 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також, скаржник вказує на те, що інвалідність установлена до 01.01.2014, тобто до набуття чинності новою редакцією ст. 16 вказаного вище закону, яка не має зворотної дії в часі. Окрім того, скаржник посилається на те, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували отримання ним поранень чи травм, а також на те, що, задовольняючи позов, місцевий суд втрутився в дискреційні повноваження Міністерства оборони. Також апелянт звертає увагу, що дана справа була розглянута неналежним судом.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін, з таких підстав.

Колегією суддів установлено, що позивач проходив військову службу та був звільнений з такої.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії МСЕ № 176534 від 29 червня 2010 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 28 травня 2010 року, причина інвалідності - травма та її наслідки, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол № 185 від 16 червня 2010 року) травма позивача пов`язана з проходженням військової служби.

У зв`язку із цим, позивач звернувся з відповідним пакетом документів щодо призначення допомоги.

Розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі того, що позивач звільнений з військової служби до набуття чинності Законом від 04 квітня 2006 року №3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності новою редакцією статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (витяг з протоколу від 06 жовтня 2017 року №105).

Уважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся у суд із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі Закон №2011-ХІІ).

Розділом ІІ цього Закону встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо грошового забезпечення.

Згідно з частиною другою статті 16 Закону №2011-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів.

Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ можна дійти висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року (справа №21-446а14) та від 21 квітня 2015 року (справа №21-135а15).

На виконання статті 16 Закону №2011-ХІІ Кабінет Міністрів постановою №499 від 28.05.2008 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок №499).

Згідно з підпунктом 2 Порядку №499 у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам ІII групи.

Відповідно до пункту 3 Порядку №499 особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на час подання позивачем до військового комісаріату заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, механізм розгляду таких заяв та механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності визначався постановою Кабінету Міністрів від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок № 975).

Згідно з п.11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

У відповідності до п.12-13 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Аналогічні правила викладені в Положенні про організацію в Міністерстві оборони роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого Наказом Міністерства Оборони від 14.08.2014 № 530 (далі - Положення №530), зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за № 1294/26071.

Як зазначалося вище, комісія Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, на підставі того, що позивач звільнений з військової служби до набуття чинності Законом від 04 квітня 2006 року №3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності новою редакцією статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (витяг з протоколу від 06 жовтня 2017 року №105).

Однак, оскільки військовим комісаріатом передано Міністерству оборони усі документи, визначені пунктом 11 Порядку № 975 для винесення рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, в останнього не було правових підстав для відмови в її призначенні та перерахунку грошових коштів на рахунок ОВК, з метою подальшої виплати позивачу.

Сторонами не заперечується, що позивач жодних грошових виплат та компенсацій у зв`язку з втратою працездатності від відповідача не отримував.

Відтак, оскільки позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дій Міністерства оборони щодо відмови у нарахуванні та виплаті такої.

Доводи апелянта про те, що позивач звернувся за реалізацією свого права з пропуском строку, встановленого Законом №2011-ХІІ, а саме трирічного строку з дня виникнення у нього такого права, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Закон «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 на підставі Закону «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» №5040-VI від 04.07.2012, який набрав чинності з 01.01.2014, був доповнений статтею 16-3, згідно з частиною восьмою якої особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Однак, на момент встановлення інвалідності позивачу згадана редакція статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ не діяла.

До того ж, Міністерство оборони, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум не посилалось на пропуск строку для отримання таких виплат, а виходило виключно з того, що позивач звільнений з військової служби до набуття чинності Законом від 03 листопада 2006 року № 328-V, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність до набуття новою редакцією статті 16 Закону № 2011-ХІІ.
Щодо покликання апелянта на те, що задовольняючи позов, місцевий суд утрутився у дискреційні повноваження Міністерства оборони, судова колегія зазначає наступне.
Обрання такого способу захисту та відновлення прав позивача як зобов`язання Міністерство оборони здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в разі настання III групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 28.05.2008 № 499, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду, не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, з огляду на таке.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді вбачається, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою КАС критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статт1 6 КАС).

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, слід зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату позивачу вказаної допомоги.

Твердження апелянта про порушення правил підсудності при розгляді даної справи колегією суддів не приймаються до уваги, зважаючи на таке.

За правилами пункту 4 частини першої ст.18 КАС (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) місцевим загальним судам як адміністративним підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову предметом спору є призначення й виплата суб`єктом владних повноважень (органом державної влади) одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, яка належить до соціальних виплат.

Таким чином, Солом`янський районний суд м. Києва був компетентним судом щодо розгляду цієї справи.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 34, 243, ч. 3 ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя - доповідачЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складений 25 липня 2018 року.)