Справа № 522/23794/17     
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2018-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Соколенко О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому позивач просить суд стягнути з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 недоотриману у 2015, 2016, 2017 роках щорічну разову допомогу до 09 травня в сумі 8633,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є вдовою учасника ВВВ, інвалідом другої групи та відповідно до ч.5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 09 травня, яку в повному обсязі не отримує. Позивач вказує, що така допомога складає три мінімальні пенсії за віком та, що у 2015 році вона недоотримала 2407,00 грн., у 2016 році - 2890,00 грн. та у 2017 році нею недоотримало 3336,00 грн., що в загальній сумі складає 8633,00 грн.

ОСОБА_1 вказує, що у вересні 2017 року вона звернулась з письмовою заявою до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з питання недоотримання нею грошової виплати до 09 травня за 2015, 2016, 2017 роки відповідно до діючого законодавства у розмірі 8633,00 грн. Листом за вих. №03-б-1964 від 17.10.2017 року Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради повідомив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 року №147 «Деякі питання виплат у 2015 році разової грошової допомоги, що виплачуються у 2015 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», позивачу як члену сімї загиблого ветерана війни сплачується щорічна разова допомога у розмірі 400,00 грн.; відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплат у 2016 році разової грошової допомоги, що виплачуються у 2016 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», позивачу як члену сімї загиблого ветерана війни сплачується щорічна разова допомога у розмірі 500,00 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року №223 «Деякі питання виплат у 2017 році разової грошової допомоги, що виплачуються у 2015 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», позивачу як члену сімї загиблого ветерана війни сплачується щорічна разова допомога у розмірі 600,00 грн.

У позовній заяві позивач вказує, що грубо порушені її соціальні гарантії як громадянина України, визначені ст.1 Конституції України.

Зважаючи на вищевикладене та з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рн/2007, від 20.03.2005 року №5-рп2004, ОСОБА_1 просить суд стягнути з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 недоотриману у 2015, 2016, 2017 роках щорічну разову допомогу до 09 травня в сумі 8633,00 грн.

Враховуючи, що спір про стягнення недоотриманої разової щорічної допомоги не відноситься до підсудності Приморського районного суду м. Одеси, ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 21.12.2017 року на підставі ст.29 КАС України справу №522/23794/17 передано за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 26.02.2018 року, судом на підставі положень ч.1 ст.169 КАС України позовну заяву залишено без руху, та позивачу наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали (в тому числі, якщо її копію отримано нарочно, засобами електронної пошти та факсимільного звязку) для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду інформації та доказів, визначених в ухвалі суду (з копією для відповідача).

Ухвалою суду від 26.03.2018 року судом:

- прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1;

- відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про стягнення грошових коштів;

- встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву з дня отримання копії цієї ухвали.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п.1 ч.1 ст.263 КАС України.

Разом з цим, ухвалою суду від 26.03.2018 року судом витребувано з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради:

- докази нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 у 2015, 2016, 2017 роках щорічної разової допомоги відповідно до ч.5 ст.15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;

- розрахунки щорічної разової допомоги відповідно до ч.5 ст.15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2015-2017 роки.

06 квітня 2018 року за вх. №9722/18 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з доказами направлення його копії на адресу відповідача (а.с.53-58), в якому зазначено, що Департамент не погоджується з вимогами позивача і вважає позов таким, що суперечить нормам матеріального і процесуального права. Відповідач стверджує, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даними позовними вимогами та зазначає, що разова грошова допомога до 5-го травня виплачується дружинам померлих учасників бойових дій відповідно до Конституції України, Бюджетного кодексу України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З посиланням на положення ч.2 ст.19 Конституції України, ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п.26 розділу VI «Прикінцевих та перехідних положень» Бюджетного кодексу України» відповідач у відзиві зазначає, що виплати разової щорічної грошової допомоги до 05 травня у 2015, 2016, 2017 роках ОСОБА_1 як дружині померлого учасника бойових дій, були здійснені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2015 року №147, постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141, постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року №223 у розмірах 440,00 грн., 500,00 грн. та 600,00 грн. відповідно. При цьому, як зазначає відповідач, Закон України «Про Державний бюджет України за 2015 рік», Закон України «Про Державний бюджет України за 2016 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України за 2017 рік» не конституційними не визнавались.

Зважаючи на вищевикладене, а також посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №1-11/2012, від 26.12.2011 року №20-рп/2011 абз.2,3 ст.1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1Ф, у повному обсязі.

Також, 06 квітня 2018 року за вх. №9721/18 через канцелярію суду від представника відповідача до суду надійшов лист на виконання ухвали суду від 26.03.2018 року про витребування доказів разом із документами, які визначені позивачем у переліку додатків до заяви як: відомості про виплату щорічної грошової допомоги ОСОБА_1 за 2015-2017 роки.

Однак, з доданих до вищевказаної заяви документів неможливо встановити їх назву та їх повний зміст.

У листі, який 06 квітня 2018 року за вх. №9721/18 надійшов через канцелярію суду від представника відповідача міститься відповідний розрахунок щорічної разової допомоги відповідно до ч.5 ст.15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2015-2017 роки, однак, даний розрахунок не містить детального обґрунтування розрахунків сум, які наведені в ньому.

Зважаючи на вищевикладене, ухвалою суду від 24.05.2018 року судом вирішено:

- проводити розгляд справи №522/23794/17 за позовною заявою ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 65012) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (вул. Льва Толстого, 7, м. Одеса, 65023) про стягнення грошових коштів за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ч.5 ст.262 КАС України;

- розяснено, що розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі, зважаючи на що, встановити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі необхідності його подання) протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Відзив подається до суду разом із документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи;

- встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи;

- витребувано з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради: належним чином виготовлені та засвідчені копії доказів нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 у 2015, 2016, 2017 роках щорічної разової допомоги відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» із поясненнями щодо положень законодавства, на підставі яких відповідні докази складено; належним чином складений (здійснений) розрахунок щорічної разової допомоги відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017 роки із детальним обґрунтуванням розрахунків сум, які зазначені в ньому.

Також, в ухвалі суду від 24.05.2018 року зазначено, що всі подані сторонами письмові докази та заяви по суті справи будуть враховані судом при постановленні рішення по справі.

24 квітня 2018 року за вх. №11263/18 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.68), в якій ОСОБА_1 вказує, що зважаючи на те, що копію листа №03-Б-1694/2-п від 17.10.2017 року вона отримала лише після особистого звернення 29.11.2017 року до Департаменту праці та соціальної політики ОМР та звернулась до Приморського районного суду у грудні 2017 року, строк звернення до суду, визначений ст. 122 КАС України, позивачем не пропущено.

Копію ухвали суду від 24.05.2018 року отримано Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради 04.06.2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

13 червня 2018 року за вх. №16620/18 через канцелярію суду від представника Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надійшла заява на виконання ухвали суду від 24.05.2018 року разом із відомостями щодо виплати щорічної грошової допомоги ОСОБА_1Ф, за 2015,2016,2017 роки та постановою Верховного суду від 03.04.2018 року по справі №520/14823/1.

При цьому, у визначений судом строк, інших заяв по суті справи від сторін на адресу суду не надходило.

Положеннями ч.1 ст.258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Згідно з ч.6 ст.120 Кас України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, дана адміністративна справа вирішується судом в межах строків, визначених ст.258 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача на позов та відповіддю на відзив, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та відзив, та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи та згідно посвідчення серії С№056669, виданого УПСЗН Приморського району м.Одеси має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни (а.с.6-7).

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 є вдовою учасника Великої Вітчизняної війни.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала щорічну грошову допомогу до 05 травня за 2015 рік у розмірі 440 грн., за 2016 рік у розмірі 500 грн. та за 2017 рік у розмірі 600 грн. Також, вказані дані не заперечуються позивачем у позові.

26 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою, в якій просила здійснити виплату недоотриманої грошової допомоги до 9 травня у сумі 8633,00 грн. відповідно до діючого законодавства (а.с.27-28).

17 жовтня 2017 року Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради листом №03-Б-1964/2а повідомив позивача, що її звернення від 26.09.2017 року розглянуто та у відповідь на нього зазначив наступне: «Щорічно до 5 травня, дружинам загиблих учасників бойових дій, учасників війни, виплачується разова допомога в розмірах, які визначені Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Одноразова допомога до 5 травня виплачується у відповідності до Конституції України, Бюджетного кодексу України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до п.26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України, встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст.12,13,14,15,16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються в порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів і бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 року №147 «Деякі питання виплати в 2015 році разової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту «Про жертви нацистських переслідувань» позивачу як члену сімї загиблого ветерана війни було виплачено щомісячну разову допомогу за 2015 рік у розмірі 440,00 грн.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати в 2016 році разової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту «Про жертви нацистських переслідувань» позивачу як члену сімї загиблого ветерана війни було виплачено щомісячну разову допомогу за 2016 рік у розмірі 500,00 грн.

У відповідності з постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року №223 «Деякі питання виплати в 2017 році разової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту «Про жертви нацистських переслідувань» позивачу як члену сімї загиблого ветерана війни було виплачено щомісячну разову допомогу за 2017 рік у розмірі 600,00 грн.»

Таким чином, як з зазначено у вказаному листі, не має підстав здійснити виплати разової грошової допомоги до 5 травня в іншому розмірі, ніж визначено законодавством.

Вважаючи, що відповідачем не виплачено позивачу недоотриману у 2015, 2016, 2017 роках щорічну разову допомогу до 09 травня в сумі 8633,00 грн., ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано, зокрема, але не виключно, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 року №147 «Деякі питання виплат у 2015 році разової грошової допомоги, що виплачуються у 2015 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплат у 2016 році разової грошової допомоги, що виплачуються у 2016 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» та постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року №223 «Деякі питання виплат у 2017 році разової грошової допомоги, що виплачуються у 2015 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, що визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) чинність цього Закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

Згідно з ч.5 ст.15 Закону №3551-XII щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружилися вдруге, та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України (статтю 15 доповнено частиною згідно із Законом № 367-XIV від 25.12.98; в редакції Закону №107-VI від 28.12.2007 - зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008).

Згідно з ст.4 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»» від 25.12.1998р. №367-XIV, який набрав чинність з 01.01.1999р., статтю 15 доповнено частиною четвертою такого змісту: «Щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружились вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружились вдруге, щорічна разова грошова допомога виплачується в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком».

Таким чином, відповідно до частини 5 статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з врахуванням Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, щорічно до 5 травня членам сімей, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружилися вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Частиною 1 статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

В свою чергу, Законом України від 28.12.2014 N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015, розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №147 "Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" у 2015 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення звязку або установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни і жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, у розмірі - 440 гривень;

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" - у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення звязку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) у розмірах, визначених п.п.1,2,3 п.1 вказаної постанови.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 року №320 «Про збільшення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня деяким категоріям громадян» встановлено, що у 2016 році виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни і жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, - у розмірі 500 гривень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року №223 Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань

з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань встановлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення). Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення звязку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) членам сімей загиблих і дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни та жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, у розмірі 600 гривень.

Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то в даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожному достатнього життєвого рівня.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може змінюватись державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Закріплений у ст. 6 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень та обставин справи, суд дійшов висновку, що у 2015-2017 роках виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як члену сім'ї загиблого, померлого ветерана війни відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Вказані висновки суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.04.2018 року по справі №520/14823/16.

Відповідно до ч.5, ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, здійснюючи позивачеві нарахування та виплату одноразової допомоги до 5 травня у 2015 році у розмірі 440 грн., у 2016 році у розмірі 500 грн. та у 2017 році у розмірі 600 грн., діяв відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (чинного з 1 січня 2015 року) та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 року №147 «Деякі питання виплат у 2015 році разової грошової допомоги, що виплачуються у 2015 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплат у 2016 році разової грошової допомоги, що виплачуються у 2016 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» та до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року №223 «Деякі питання виплат у 2017 році разової грошової допомоги, що виплачуються у 2015 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», а тому діяв правомірно, у спосіб та в межах повноважень, визначених чинним законодавством.

Суд зазначає, що позивач просить суд стягнути з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 недоотриману у 2015, 2016, 2017 роках щорічну разову допомогу до 09 травня в сумі 8633,00 грн.

При цьому, законодавством України передбачена виплата щорічної разової грошової допомоги саме до 05 травня.

Таким чином, оскільки виплата щорічної разової грошової допомоги передбачена діючим законодавством саме до 5 травня, зважаючи на те, що позивачу правомірно та у повному обсязі згідно діючого законодавства здійснено виплату щорічної разової допомоги до 05 травня, суд вважає, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, у звязку із чим не підлягають задоволенню.

При цьому, посилання відповідача на недотримання позивачем строку, визначеного ст.122 КАС України, про що зазначено у відзиві, не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше, відповідач у відповідності до положень КАС України не надавав відповідного клопотання та не зазначав його, також, у прохальній частині відзиву на позов.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про стягнення грошових коштів не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 12, 72-77,90,241-246, 255, 258, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 65012) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (вул. Льва Толстого, 7, м. Одеса, 65023) про стягнення з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 недоотриманої у 2015, 2016, 2017 роках щорічної разової допомоги до 09 травня в сумі 8633,00 грн. відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Соколенко

.