Справа № 335/1497/18(2-а/335/149/2018)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2018 рокусправа № 335/1497/18(2-а/335/149/2018)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Мельник В.В.

судді: Сафронова С.В., Чепурнов Д.В.,

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі
апеляційну скаргуОСОБА_1
на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 05 червня 2018 року (суддя - головуючий Геєць Ю.В.) в адміністративній справі
за позовомОСОБА_1
до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Запорізької міської ради
провизнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя із позовом до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Запорізької міської ради, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову №49 у справі про адміністративне правопорушення від 01 лютого 2018 року;

- провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 16 лютого 2018 року відкрито провадження по справі №335/1497/18.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначала, що 01 лютого 2018 року відповідачем було розглянуто протокол про адміністративне правопорушення від 01.12.2017 року № ГП 384874 за ч. 2 ст. 156 КУпАП, складений Шевченківським ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області відносно неї. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем винесено постанову № 49 від 01 лютого 2018 року, якою накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП. Позивач вважає постанову незаконною та необґрунтованої, оскільки відповідачем не було з'ясовані всі обставини вчинення правопорушення, в матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 05 червня 2018 року у справі №335/1497/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Запорізької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що враховуючи ту обставину, що за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем було встановлено факт продажу позивачем алкогольного напою неповнолітній особі ОСОБА_2, у відповідача були всі правові підстави для притягнення до відповідальності ОСОБА_1, тому застосування відповідальності за вчинене правопорушення оскаржуваним рішенням відповідача є правомірним, а тому відсутні підстави для його скасування.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_1 (ФОП ОСОБА_3.), в якому позивач працює продавцем, продаж алкогольної продукції здійснюється з обов'язковим застосуванням реєстратора розрахункових операцій, модель: МАРІЯ-301 МТМ фіскальний номер - НОМЕР_1. Позивачем було подано разом з позовом доказ, що спростовує факт продажу позивачем алкогольного напою неповнолітній особі, а саме: копію витягу з контрольної стрічки за 01 грудня 2017 року, з якого вбачається, що в цей день взагалі не було здійснено продажу алкогольного напою «Ром-Кола». Проте суд першої інстанції не тільки не врахував зазначений доказ при вирішенні справи, а й взагалі не надав йому жодної правової оцінки.

Відповідачем подано заперечення на апеляційну скаргу, яке обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог закону, оскільки комісією було ретельно досліджено наявні матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, рапорт ДОП Шевченківського ВП ОСОБА_4, в якому він зазначає про виявлення факту продажу алкоголю неповнолітній особі, пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили письмово що у їхній присутності ОСОБА_1 відмовилась від підписання та отримання копії протоколу, який їй було зачитано вголос, пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підтвердили письмово що у їхній присутності жінка-продавець здійснила продаж алкогольного напою неповнолітній особі, пояснення неповнолітньої особи - ОСОБА_9, який власноруч написав пояснення, в яких зазначив про факт придбання алкогольного напою. Щодо посилань позивача на контрольну стрічку, відповідач зазначив, що зазначена копія не містить жодних ідентифікуючих ознак, за яких можливо встановити, що саме на касовому апараті з цією стрічкою працювала ОСОБА_1 01 грудня 2017 року о 15:50 год., крім того, на стрічці відсутнє прізвище касира та відсутня адреса торгівельної точки, в якій знаходиться касовий апарат.

ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за відсутності представника, в якій просила розглянути справу №335/1497/18 за відсутності її представника та за наявними у матеріалах справи документами.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 01 лютого 2018 року відповідачем було розглянуто протокол про адміністративне правопорушення від 01 грудня 2017 року № ГП 384874 за ч. 2 ст. 156 КУпАП, складений Шевченківським ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області відносно ОСОБА_1 За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем винесено постанову № 49 від 01.02.2018 року, якою накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП.

Оскарження правомірності винесеного суб'єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 01 лютого 2018 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Надаючи правову оцінку діям суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад.

Адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, за правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 156 КУпАП (ч.1 ст.218 КУпАП).

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення має здійснюватись з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначених статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обмеження щодо продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів встановлені статтею 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до ч.1 цієї статті забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів: 1) особами, які не досягли 18 років; 2) особам, які не досягли 18 років; 3) у приміщеннях та на території навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, крім ресторанів, що знаходяться на території санаторіїв; 4) у приміщеннях спеціалізованих торговельних організацій, що здійснюють торгівлю товарами дитячого асортименту або спортивними товарами, а також у відповідних відділах (секціях) універсальних торговельних організацій; 5) у закритих спортивних спорудах (крім пива у пластиковій тарі); 6) з торгових автоматів; 7) на полицях самообслуговування (крім тютюнових виробів у блоках та алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, пива); 8) поштучно (для тютюнових виробів, крім сигар); 9) у споживчих упаковках, що містять менш як 20 сигарет; 10) з рук; 11) у невизначених для цього місцях торгівлі.

Частиною 4 ст. 15-3 зазначеного Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» продавця наділено правом отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, документи, які підтверджують вік такого покупця, а отже, ця вимога має спонукати суб'єкта господарювання дотримуватися відповідного рівня обачності, який би унеможливлював порушення чітко визначеної заборони продавати неповнолітній особі зазначену продукцію. Відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця та продаж у зв'язку з цим забороненого товару неповнолітній особі не може бути підставою звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності.

Відповідальність за ч. 2 ст. 156 КУпАП настає у разі порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Судом встановлено, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення стала наявність адміністративних матеріалів, оформлених працівниками правоохоронного органу Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області серед яких: протокол про адміністративне правопорушення від 01 грудня 2017 року № ГП 384874 складеного відносно ОСОБА_1 (а.с. 7), рапорт ДОП Шевченківського ВП ОСОБА_4 (а.с. 6), в якому він відзначає про виявлення факту продажу алкоголю неповнолітній особі продавцем ОСОБА_1, пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили письмово, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовилась від підписання та отримання копії протоколу, який їй було зачитано вголос (а.с. 9,10), пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підтвердили письмово, що у їх присутності жінка-продавець здійснила продаж алкогольного напою неповнолітній особі (а.с. 11,12), пояснення неповнолітнього ОСОБА_9, який власноручно написав пояснення, в яких зазначив факт придбання алкогольного напою (а.с. 13).

Наявність даних зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення від 01.12.2017 року № ГП 384874 та доданих до нього матеріалів у повній мірі надавали юридичну можливість відповідачу визначитися зі складом цього правопорушення стосовно особи, відносно якої встановлений факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП.

Щодо посилань позивача на необхідність дослідження копії контрольної стрічки з реєстратора розрахункових операції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 1, 2 розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 встановлено, що фіскальний касовий чек на товари (послуги) (далі - касовий чек) - розрахунковий документ, надрукований реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги). Форма № ФКЧ-1 касового чека наведена в додатку 1 до цього Положення.

Касовий чек повинен містити такі обов'язкові реквізити: найменування господарської одиниці; адресу господарської одиниці; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальний податковий номер платника ПДВ, який надається згідно з Кодексом; перед номером друкуються великі літери «ПН»; для СГ, що не є платниками ПДВ, - податковий номер або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), перед яким друкуються великі літери «ІД» (ідентифікаційні дані); якщо кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, - кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги); вартість одиниці виміру товару (послуги); назва товару (послуги); літерне позначення ставки ПДВ праворуч від надрукованої вартості товару (послуги) (для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ); позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо) та суму коштів за цією формою оплати; загальну вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово «СУМА» або «УСЬОГО»; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - окремим рядком літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкуються великі літери «ПДВ»; для СГ роздрібної торгівлі, що здійснюють реалізацію підакцизних товарів та зареєстровані платниками акцизного податку (СГ, що зареєстровані платниками іншого податку, крім ПДВ), - окремим рядком розмір ставки такого податку, загальну суму такого податку за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкується назва такого податку. У реквізиті «Акцизний податок» його назва наводиться згідно з Кодексом. За потреби дозволяється використовувати скорочення; порядковий номер касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина) проведення розрахункової операції; фіскальний номер реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери «ФН»; напис «ФІСКАЛЬНИЙ ЧЕК» та найменування або логотип виробника.

Копія контрольної стрічки з реєстратора розрахункових операції, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 14-22), вимогам Положення про форму та зміст розрахункових документів не відповідає, тому не може вважатись належним доказом на підтвердження неправомірності оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що матеріали про адміністративне правопорушення в повній мірі відповідають вимогам КУпАП та підтверджують факт продажу позивачем алкогольного напою неповнолітній особі ОСОБА_9, тому постанова Адміністративної комісії виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01 лютого 2018 року № 49 є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволені адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 05 червня 2018 року у справі №335/1497/18 необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 243, 310, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 05 червня 2018 року у справі №335/1497/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов