Справа № 826/15089/17
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24 липня 2018 року № 826/15089/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Донця В.А. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про зобов'язання вчинити певні дії.

До Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом звернулась ОСОБА_1 до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 30.01.2018, просить суд зобов'язати відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві внести необхідні зміни до реєстраційного обліку та поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалами суду: від 24.11.2017 - відкрито провадження у справі та призначеного попереднє судове засідання; від 05.12.2017 - залучено третіх осіб; від 05.12.2017 - закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 06.02.2018 судом прийнято уточнену позовну заяву від 31.01.2018, яка подана представником позивача в зв'язку зі зміною відповідачів, на підставі чого з урахуванням положень статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України до участі в справі в якості відповідача залучено - Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, замінено первинних відповідачів - Деснянську районну у м. Києві державну адміністрації - Центр надання адміністративних послуг Деснянської РДА в м. Києві та Деснянський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві, на належного відповідача - Деснянську районну у м. Києві державну адміністрацію. Судовий розгляд відкладався в зв'язку з клопотанням представника Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації для надання можливості підготувати письмові пояснення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації були відсутні правові підстави для зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, оскільки позивач не зверталась з відповідною заявою, водночас ОСОБА_2 не мав підстав діяти, як її представник. Також позивач зазначила, що зняття її з реєстрації місця проживання відбулося незаконно з порушенням вимог статті 405 Цивільного кодексу України, статті 156 Житлового кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 "Про затвердження правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органам реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру".

Під час судового розгляду справи представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Також представники просили визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, зазначивши, що оскаржувану реєстраційну дію проведено відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 "Про затвердження правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органам реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру".

Представником третьої особи подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначено про пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду, оскільки реєстраційна дія відбулась 21.12.2016, про що позивачу стало відомо 15.03.2017, відповідно строк сплив 15.09.2017. На думку представника, поважний вік, правова необізнаність позивача не можуть бути підставою для визнання причин пропущення строку звернення до суду поважними, позаяк Деснянським районним судом міста Києва від 27.03.2017 постановлено ухвалу про відкриття провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права користування житлом. Також представник третіх осіб зазначила, що оскаржувана реєстраційна є правомірною та вчинена відповідно до пункту 26 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 "Про затвердження правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органам реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру". У відзиві наголошується, що позивач безпідставно зазначає про право власності на житло, оскільки такий спір розглядається Деснянським районним судом міста Києва та про те, що квартира є єдиним житлом, оскільки їй на праві власності належить частина житлового будинку та дві земельні ділянки.

В судовому засіданні, 20.02.2018, на підставі клопотань представників сторін, відповідно до частини третьої статті 194 КАС України, суд ухвалив продовжити судовий розгляд справи в порядку письмово провадження за наявними доказами.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів, третіх осіб, дослідивши письмові докази, судом встановлено.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.01.2006 відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної власності ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 в рівних долях.

Згідно з договором дарування, укладеного 09.11.2012 між ОСОБА_7, ОСОБА_1 як дарувальниками, та ОСОБА_2, ОСОБА_3 як обдарованими, ОСОБА_2 набув право власності на 1/10 частини, ОСОБА_3 - 5/10 частин квартири АДРЕСА_2.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29.09.2014, відповідно до якого ОСОБА_2 успадкував після смерті свого батька ОСОБА_4 1/5 частину квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до інформаційної довідки від 07.12.2017 №106608243 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 в розмірі 1/2 часток, та ОСОБА_2 в розмірі 1/2 часток.

ОСОБА_2 14.12.2016 звернувся до начальника відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА у м. Києві з заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що втратила право користування житловим приміщенням відповідно до договору дарування частини квартири від 09.11.2012 №4474 за адресою: АДРЕСА_3.

Наведені обставини представниками сторін не заперечувались.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання, випадки їх обмеження, визначені в Законі України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV (у редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваної реєстраційної дії)

Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні": зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку (абзац дванадцятий статті 3); зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням (абзац дев'ятий статті 7).

Згідно з пунктом 26 "Правил реєстрації місця проживання", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11, інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням &?і;...&? ; відчуження житла та інших визначених законодавством документів.

Представник відповідачів у судовому засідання пояснила, що реєстраційна дія щодо зняття з реєстрації позивача здійснена на підставі: заяви ОСОБА_2; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 29.09.20914 №27408826, відповідно до якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/5 квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.09.2014 серія та номер 503; свідоцтва на спадщину від 29.09.2014, зареєстрованого в реєстрі за номером 503, спадкова справа 6/2013; договору дарування, укладеного 09.11.2012 між ОСОБА_7, ОСОБА_1 як дарувальниками, та ОСОБА_2, ОСОБА_3 як обдарованими; витягу про державну реєстрацію прав від 27.12.2012 №36427206, відповідно до якого власниками квартири в АДРЕСА_4 зазначено ОСОБА_2 - 1/10 та ОСОБА_3 - 5/10; свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2006, де зазначено про право власності на квартиру в рівних долях ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2; копії паспорта ОСОБА_2 Наведені обставини підтверджуються листом Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації з відповідними додатками.

На думку суду, зняття з реєстрації місця проживання особи відповідає вимогам статті 7 Закону України Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та пункту 26 "Правил реєстрації місця проживання", оскільки з відповідною заявою звернулась особа, якій належить на праві власності частка квартири за адресою: АДРЕСА_5, водночас позивач згідно з договором дарування відчужила свою частку в зазначеній квартирі.

Відсутність прав власності на квартиру за позивачем та право власності на квартиру в ОСОБА_2 підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.12.2017 №106608243.

У позовній заяві позивач стверджує, що зняття з реєстрації не відповідає вимогам статті 405 Цивільного кодексу України та статті 156 Житлового кодексу Української РСР.

Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина друга).

Згідно зі статтею 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Наведені норми регулюють питання права членів сім'ї власника житла на проживання, водночас спірні відносини щодо зняття з реєстрації позивача, врегульовані Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", який регламентує, зокрема підстави для зняття з реєстрації та не врегульовує питання права на проживання.

В даній справі судом розглядалась правомірність рішення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, як суб'єкта владних повноважень, щодо здійснення повноважень з розгляду питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення заяви про зняття з реєстрації місця проживання та, відповідно, обґрунтованість вимоги про поновлення реєстрації позивача.

Судом роз'яснювалось представникам позивача право заявлення відповідної вимоги в цивільній справі, предметом спору якої є визнання недійсним у частині договору дарування, на підставі якого позивач відчужила право власності на квартиру, а також повноваження адміністративного суду в силу частини третьої статті 19 КАС України. Відповідно судом в даній справі не вирішується право позивача на проживання в квартирі, наявність чи відсутність підстав для її виселення з квартири, право третіх осіб відповідно до Глави 23 Цивільного кодексу України розпоряджатися квартирою на свій розсуд, наявність обов'язку у ОСОБА_2 утримувати позивача, позаяк це не відноситься до компетенції адміністративного суду, тому доводи представників позивача про те, що позивач постійно проживала в цій квартирі, яка є єдиним її житлом судом до уваги не беруться. При цьому судом враховано, що виселення члена сім'ї з житла вирішується в судовому порядку відповідно до статті 116 Житлового кодексу Української РСР, частиною четвертою статті 311 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Наведені доводи повною мірою стосуються тверджень представників позивача про намір третіх осіб як власників відчужити квартиру. Крім того згідно з інформацією про державну реєстрацію обтяжень на квартиру накладено арешт на підставі ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30.06.2017.

У позовній заяві позивач зазначає про важливість належного урядування, позитивний обов'язок держави в забезпеченні прав людини та про заборону втручання в право мирно володіти майном відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На думку суду, застосування статті 1 Додаткового протоколу в даній справ є помилковим, оскільки як встановлено судом позивач не є власницею квартири, спір щодо права власності знаходиться на розгляді в Деснянському районному суді міста Києва за правилами цивільного судочинства. Щодо принципу належного врядування та виконання державою своїх позитивних обов'язків то суд зазначає, що процедура зняття з реєстрації передбачена нормативно-правовими актами, є чіткою, не тривалою, відповідні рішення можуть бути оскаржені до суду. З урахуванням встановлених обставин, у суду відсутні підстави для висновку про порушення відповідачами зазначених принципів у спірних відносинах.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про зобов'язання відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві внести необхідні зміни до реєстраційного обліку та поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 є необґрунтованими, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Щодо строків звернення до суду, то суд зазначає, що не зважаючи на спосіб захисту обраний позивачем про зобов'язання вчинити дії, суд дійшов висновку про пропущенням позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 99 КАС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), оскільки про порушене право, інтерес позивач дізналась, як зазначено в позовній заяві, 15.03.2017, водночас позовна заява підписана 21.11.2017. Разом з тим, на думку суду, розглядуване судом питання є важливим для позивача, оскільки стосується реалізації права на вільний вибір місця проживання, тому суд дійшов висновку про необхідність поновлення строку звернення позивача до суду відповідно до статті 123 КАС України та необхідність розгляду справи по суті.

З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, іншими учасниками справи не надано доказів понесення судових витрат та не заявлено вимоги про їх розподіл, судові витрати відповідно до КАС України присудженню не підлягають.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділ VII "Перехідні положення" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.А. Донець