Справа № 377/465/18
Суддя: Теремецька Н. Ф.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/465/18

Провадження №2-а/377/21/18

26 липня 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до поліцейського Славутицького відділення поліції Броварського відділу поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови, -

УСТАНОВИВ:

11 липня 2018 року позивачем подано до суду позовну заяву з вимогами про визнання протиправною та скасування постанови поліцейського Славутицького відділення поліції Броварського відділу поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_3 серії НК № 082718 від 28.06.2018 року та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 28 червня 2018 року, приблизно о 10 годині, позивач рухався на власному автомобілі ВА 2121, державний номерний знак НОМЕР_1, та після повороту з вулиці ОСОБА_4 на автодорогу, що прямує в напрямку села Гута Ріпкинського району Чернігівської області, біля зупинки громадського транспорту, його було зупинено поліцейським Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області, який попросив надати йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія та поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Після надання відповідних документів позивач попросив повідомити про причини зупинки, на що поліцейський повідомив, що підставою зупинки є перевірка документів. Позивач повідомив працівнику поліції про те, що перевірка документів не є підставою зупинки згідно ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», після чого він почав звинувачувати позивача в тому, що він під час руху по вулиці Героїв Чорнобиля в м. Славутичі не був пристебнутий ременем безпеки, та ним буде винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. На заяви позивача надати докази того, що він порушив Правила дорожнього руху України поліцейський не реагував та запропонував йому залишитись біля свого автомобіля, поки ним буде складено відповідну постанову. Через деякий час до позивача підійшов інший працівник поліції, який в момент зупинки його транспортного засобу та спілкування з попереднім поліцейським перебував в службовому автомобілі. Він представився поліцейським Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_3. На заяви позивача надати докази порушення ним Правил дорожнього руху України даний поліцейський також не відреагував та вручив позивачу копію постанови про накладення адміністративного стягнення серії НК № 082718. В оскаржуваній постанові відсутні посилання на докази, які б свідчили про порушення ним п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України. Враховуючи, що поліцейський при розгляді справи про адміністративне правопорушення не в повній мірі зясував обставини у відповідності до ст. 280 КУпАП, зокрема чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, в підтвердження правомірності винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення жодних доказів не надав, а тому вважає, що постанова серії НК № 082718 підлягає скасуванню, а справа закриттю.

В судове засідання позивач не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд справи за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що ним 28.06.2018 року під час керування автомобілем НОМЕР_2 не були допущені порушення будь-яких вимог ПДР України. Навіть якщо припустити, що ним і було порушено п.п.2.3 ПДР України, відповідач не міг встановити таке правопорушення шляхом візуального спостереження, оскільки перебував на значній відстані від уявного місця вчинення правопорушення. Як зазначено в позовній заяві, відповідач зупинив автомобіль на автодорозі з м.Славутича в напрямку села Гута. Дані обставини підтверджені відповідачем в рапортах. Однак, в оскаржуваній постанові зазначено, що ним порушено п.2.3 ПДР України під час руху по вулиці Героїв Чорнобиля в м.Славутичі. Тобто відповідач ніяким чином не міг встановити таке порушення через значну відстань від місця, де він перебував, до уявного місця вчинення правопорушення. Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а наявні в матеріалах справи рапорти працівників поліції про порушення ним п.2.3 ПДР України не можна розглядати як доказ вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, в силу положень ст. 251 КУпАП.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов суду не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

У звязку з неприбуттям у судове засідання всіх учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи та надані докази, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови серії НК № 082718 від 28.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної поліцейським Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області старшим сержантом поліції ОСОБА_3, ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 51 гривня за те, що він 28 червня 2018 року, о 10 годині 15 хвилин, в м. Славутичі по вул. Героїв Чорнобиля рухався не пристебнувшись ременем пасивної безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з постановою від 28.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної поліцейським Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області старшим сержантом поліції ОСОБА_3, яку він отримав 28 червня 2018 року, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На виконання цих завдань адміністративного судочинства України, суд при вирішенні публічно-правового спору виходить з наступного.

Згідно ст. 2 Закону України «Про дорожній рух» законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Як зазначено в ст. 14 цього Закону, учасники дорожнього руху зобовязані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Обовязки і права водіїв механічних транспортних засобів викладені в розділі 2 Правил дорожнього руху України, а вимоги щодо забезпечення безпеки дорожнього руху передбачені п. 2.3 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до положення п. 2.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами), для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременем безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Частиною 5 ст. 121 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил користування ременем безпеки або мотошоломами.

За змістом статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 цього Кодексу орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Натомість, на підтвердження встановленого у постанові вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, доказів щодо порушення ОСОБА_2 п. 2.3 «в» ПДР України, передбачених ст. 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, відповідачем не надано.

При цьому надана до матеріалів справи постанова про адміністративне правопорушення, незважаючи на не згоду позивача з вчиненням ним адміністративного правопорушення, не містить посилань на будь-які докази, які підтверджують порушення вимог п. 2.3 «в» ПДР України.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Всупереч даним вимогам, відповідачем обєктивних доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, таких як відеозапис нагрудного чи автомобільного відеореєстратора поліції, не надано. А оскаржувана постанова не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення ОСОБА_2, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй природі є рішенням субєкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Рапорти працівників поліції, додані до оскаржуваної постанови, не є переконливими доказами на підтвердження обставин, зазначених у вищевказаній постанові.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова поліцейського Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 082718 від 28.06.2018 року, згідно якої застосоване до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 гривня за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, із зазначених вище підстав є незаконною, тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст. ст. 243-246, 286 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 082718 від 28.06.2018 року, згідно якої застосоване до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 гривня за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Н. Ф. Теремецька