Справа № 804/3129/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2018 року Справа № 804/3129/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІлькова В.В.,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства "Озеленитель" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у якому позивач просить:
У обґрунтування позову зазначено, що позивач не погоджується з результатами перевірки, за наслідками якої 05.03.2018 р. відповідач склав акт та зробив висновок про порушення Публічним акціонерним товариством «Озеленитель» п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.286.1 п.286.2 ст.286, п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України. Зазначає, про те, що норми податкового законодавства України, що регулюють орендну плату з юридичних осіб ПАТ «Озеленитель» не порушував, оскільки договори оренди земельної ділянки, які були предметом перевірки ГУ ДФС Дніпропетровської області - були укладені внаслідок порушення законодавства та є нікчемними із моменту їх укладання. На думку позивача, у нього не виникало обов'язку орендної палати за землю, яка і так знаходиться у постійному користуванні ПАТ «Озеленитель», оскільки відповідно до державного акту № 216 від 23.03.1993 року радгоспу «Декоративні культури» (правонаступником якого є ПАТ «Озеленитель») були надані у постійне користування землі сільськогосподарського призначення загальною площею 450, 78 га. Разом з тим, рішенням Дніпропетровської міської ради № 153/6 від 18.12.2002 року було скасовано чинність акту № 216 від 23.03.1993 року. Тому, Позивач був вимушений укласти договори із Дніпропетровською міською радою, про оренду земельних ділянок аби зберегти їх за собою для продовження ведення господарської діяльності з вирощування та культивації декоративних рослин. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2017 ( набрало законної сили 09.02.2018 р.) по справі № 206/5662/17 вищевказане рішення Дніпропетровської міської ради № 153/6, в частині скасування чинності акту № 216 на право постійного користування земельною ділянкою, було визнано незаконним та скасовано, рішенням суду поновлено чинність акту № 216 від 23.03.1993 року на право постійного користування земельною ділянкою. В зв'язку з вищевикладеним, позивав вважає, що нього не виникало зобов'язань із сплати орендної плати за нікчемними правочинами.
Ухвалою суду від 02.05.2018 року позовну заяву було залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст.160, 161 КАС України.
29.05.2018 року позивачем були усунуті недоліки викладені в ухвалі суду від 02.05.2018 року.
Ухвалою суду від 01.06.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №804/3129/18 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
12.06.2018 р. представник позивача та відповідача в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
А тому, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Враховуючи наведене, у зв'язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Враховуючи наведене, у зв'язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
Судом встановлено, що з 19.02.2018р. по 27.02.2018р. працівниками ДПІ у Шевченківському районі м. Дніпра проведено документальну невиїзну позапланову перевірку ПАТ "ОЗЕЛЕНИТЕЛЬ" з питань повноти нарахування орендної плати за земельні ділянки, що перебувають в користуванні ПАТ «Озеленитель» на підставі укладених з Дніпропетровською міською радою договорів оренди землі, за період з 01.01.2016 р. по 31.07.2017 р. Перевірка була призначена Наказом № 690 від 08.02.2018 року.
- п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.286.1 п.286.2 ст.286, п.289.1 ст.289 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого встановлено заниження орендної плати за земельні ділянки, розташовані на території Самарського району, за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року на суму 380223,68 грн., в тому числі за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на суму 240141,27 грн. та за період з 01.01.2017 року по 31.07.2017 року на суму 140082,41 гривень.
- п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.286.1 п.286.2 ст.286, п.289.1 ст.289 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого встановлено заниження орендної плати за земельні ділянки, розташовані на території Індустріального району, за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року на суму 382,41 грн., в тому числі за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 року на суму 382,41 гривень.
- п.п. 286.2 ст.268 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), а саме не подано податкові декларації з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) до Лівобережної ОДПІ м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області (Самарський район) та до Лівобережної ОДПІ м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області (Індустріальний район) за 2016 рік та 2017 рік, відповідальність за дана порушення передбачене пунктом 120.1 статті 120 Податкового Кодексу України від 02.12.20 М] №2755-УІ (зі змінами та доповненнями).
Перевіркою було встановлено, що згідно інформації та документів, наданої відділом інформації та моніторингу земель управління земельних відносин департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на запит від 20.02.2018 року №15/13-48, між Дніпровською міською радою та ПАТ «Озеленитель» було укладено наступні договори оренди:
Позивач зазначає, що відповідно до державного акту № 216 від 23.03.1993 року радгоспу «Декоративні культури» (правонаступником якого є ПАТ «Озеленитель») землі сільськогосподарського призначення загальною площею 450, 78 га. були надані у постійне користування.
ПАТ «Озеленитель», як правонаступник радгоспу «Декоративні культури», відповідно до вищевказаного акту мало право користування земельними ділянками зазначеними у додатку до акту, в тому числі й тими, щодо яких були укладені договори оренди із Дніпропетровською міською радою, зазначені у акті Відповідача про виявлення порушення (неподання декларацій).
Разом з тим, рішенням Дніпропетровської міської ради № 153/6 від 18.12.2002 року було скасовано чинність акту № 216 від 23.03.1993 року.
ПАТ «Озеленитель» у позові зазначив, що у зв'язку із скасуванням акту підприємство було вимушено укласти договори із Дніпропетровською міською радою, про оренду земельних ділянок аби зберегти їх за собою для продовження ведення господарської діяльності з вирощування та культивації декоративних рослин.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2017року (набрало законної сили 09.02.2018 р.) по справі № 206/5662/17 вищевказане рішення Дніпропетровської міської ради № 153/6, в частині скасування чинності акту № 216 на право постійного користування земельною ділянкою, було визнано незаконним та скасовано, рішенням суду поновлено чинність акту № 216 від 23.03.1993 року на право постійного користування земельною ділянкою.

Позивач звертає увагу суду на обставини, які вплинули на укладання договорів оренди земельних ділянок, а також висновки щодо законності дій Дніпропетровської міської ради щодо скасування чинності акту № 216 від 23.03.1993 року на право постійного користування земельною ділянкою, наведені в рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Зокрема, в рішенні суду зазначено: Приймаючи рішення від 18.12.02 р. № 153/5 в частині визнання таким, що втратив чинність державний акт № 216, відповідач (Дніпропетровська міська рада) перевищив повноваження, встановленні статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», і згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 якого до виключної компетенції пленарних засідань рад віднесено вирішення відповідно до закону питань врегулювання земельних відносин. Приймаючи оскаржуване рішення Відповідач діяв не відповідно до закону, оскільки законами України не передбачено право органів місцевого самоврядування визнавати такими, що втратили чинність, державні акти на землю. А відповідно до статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Позивач посилається на те, що договори оренди земельної ділянки, які були предметом перевірки ГУ ДФС Дніпропетровської області - були укладені внаслідок порушення є нікчемними із моменту їх укладання, в зв'язку з чим у ПАТ «Озеленитель» відсутній обов'язок сплати орендної палати за землю, яка згідно акту №216 від 23.03.1993 року знаходиться у постійному користуванні позивача. Отже позивач, вважає неможливим сплату орендної плати за нікчемними правочинами, в зв'язку з чим звернувся до суду з цим адміністративним позовом про скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 03.04.2018 року, якими ПАТ «Озеленитель» визначено грошові зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі» від 03.07.1992 р. № 2535-ІІІ, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

З 01 січня 2011 р. набрав чинності Податковий кодекс України, який, відповідно до п.1.1 ст.1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом пп.9.1.10 п.9.1 ст.9 Податкового кодексу України, плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, Податковий кодекс України визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп.14.1.136. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України). Подібне визначення міститься й у ст.21 Закону №161-XIV.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України).

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.

Статтею 271 ПК України передбачено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено. Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до ст. 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки. Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності).

Статтею 286 Податкового кодексу України регулює порядок обчислення плати за землю.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі (п. 286.2 ст. 286).

Водночас, згідно п.286.5. статті 286 розділу ХІІ Податкового кодексу України передбачено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Статтею 288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно з пунктами 34, 35 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Як встановлено судом, відповідно до службової записки Управління податків і зборів з юридичних осіб на виконання листів Дніпровської міської ради від 16.06.2017 №3/12-314 та від 04.07.2017 №3/12- 352 проаналізувало отримані витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованого відділом у м. Дніпро головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на замовлення Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради по ПАТ «Озеленитель» (код 3342511) та повідомило про те, що у користуванні ВАТ «Озеленитель» перебувають земельні ділянки на підставі укладених з Дніпровською міською радою договорів оренди землі: площею 42,1828 га (кадастровий номер :08:036:0115), 37,0923 га (кадастровий номер :09:167:0044), 2,6175 га (кадастровий номер :08:492:0014), 9.568 га (кадастровий номер :08:492:0016), 51,1672 га (кадастровий номер :08:492:0017), 55.8363 га (кадастровий номер :08:492:0015), 94,9955 га (кадастровий номер :09:150:0002), 5,2545 га (кадастровий номер :09:168:0200), 27,3785 га (кадастровий номер :09:168:0199), 85,9105 га ( кадастровий номер :09:150:0003), 11,4652 га (кадастровий номер :08:156:0028), 12,3753 га (кадастровий номер :08:156:0030).

ПАТ «Озеленитель» податкові декларації з орендної плати за землю на 2016 та 2017 роки не надані, що не заперечується позивачем.

Розрахункова сума податкового зобов'язання з орендної плати за землю на 2016 рік складає 411,1 тис. грн. та на 2017 рік - 411,1 тис. гривень.

Відповідно до положень п.п.288.5.1-288.5.2 п.288.5 ст.288 ПК України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Так, відповідно до рішення №3/65 від 15.07.2015 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року «Про місцеві податки і збори на території міста» розмір ставки орендної плати за земельні ділянки встановлено у розмір 3% від суми нормативної грошової оцінки.

Дніпропетровською міською радою прийняті рішення від 13.07.2016 року №7/11 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року «5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» та від 15.02.2017 року №12/18 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 р.» № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» згідно з пунктами 1.6 та підпунктами 1.7.2 додатку 2 яких встановлено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законом порядку не оформлено, становить 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку на які справляється у розмірі, визначеному пунктами 1.3-1.5 додатка.

Пунктом 288.7 ст. 288 ПК України-передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до п.285.1 ст.285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Згідно з п.285.2 ст.285 ПК України, базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до п.287.1 ст.287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до п 287.3 ст. 287 Податкового кодексу податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно п. 289.1 ст.289 ПКУ для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

В акті перевірки зазначено, що з витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованого відділом у м. Дніпро головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на замовлення Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради по ПАТ «Озеленитель» з урахуванням індексації, передбаченої ст.289 ПКУ, встановлення значення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, щодо яких позивачем укладено договори оренди з Дніпровською міською радою станом на 01.01.2016 року.

Перевіркою встановлено, що позивачем не подано податкові декларації з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) до ДПІ у Новокодацькому районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, Лівобережної ОДПІ м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області (Самарський район) та Лівобережної ОДПІ м. Дніпра ГУ у Дніпропетровській області (Індустріальний район) за місцезнаходженням земельних ділянок за 2016 та 2017 роки, всупереч вимогам податкового законодавства.

Законом України "Про оренду землі" регулюються орендні відносини, статтею 1 якого визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно ст.125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно п. 289.1 ст. 289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

У відповідності до п. 288.4 ст. 288 ПК України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, але річна сума платежу, відповідно до п. 288.5 ст. 288 ПК України, не може бути меншою для земель сільськогосподарського призначення-розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу та для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХІІІ Кодексу.

Пунктами 288.1 288.4 статті 288 ПК України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, розмір та умови внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що розмір орендної плати встановлюється саме в договорі оренди, який є єдиною визначеною законодавством підставою для нарахування орендної плати, а жодної іншої форми встановлення розміру орендної плати ніж договір оренди не існує.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У даному випадку на момент укладення договорів оренди земельної ділянки, тобто 12.02.2002 р. та у 2003 р., вони цілком відповідали вимогам нормативних актів, що діяли на той час.

При цьому згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.274.1 ПК України, ставка податку за земельні ділянки нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 ПК України.

Таким чином, умови договору оренди земельної ділянки (включаючи і умову щодо розміру орендної плати) є обов'язковими для виконання сторонами, тому позивач зобов'язаний сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою, що є предметом вказаного договору, у розмірі середньої ставки земельного податку, тобто у розмірі 1%.

Щодо доводів позивача про нікчемність договір оренди земельних ділянок укладених у 2002 році та 2003 році, суд зазначає таке.

За приписами частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, щодо відповідності змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; наявності у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; вільного і відповідного внутрішній волі волевиявлення учасника правочину, тощо.

Згідно з частиною третьою вказаної вище статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

При цьому, позивачем не надано до суду доказів визнання судом спірних договорів недійсними.

Враховуючи вищенаведені норми Закону та ст.654 Цивільного кодексу України, розірвання договору оренди землі здійснюється у формі договору та відповідні відомості даного договору повинні вноситись до державного реєстру земель.

Суд зазначає, що позивачем не надано до суду доказів повернення земельної ділянки (акт приймання-передачі, тощо) від позивача до орендодавця (Дніпропетровської міської ради) строк дії договорів оренди, на який їх було укладено, не закінчився.

Згідно з відомостями з витягів технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок сформованими 26.06.2017 р. та 23.06.2017 р., та долученими до матеріалів справи, на земельних ділянках за адресою: м. Дніпро, Самарський район, вул. Андрія Сахарова, м. Дніпро, Ленінський район, вул. Миколи Зерова, буд.26 та селища Ясне, знаходиться землі сільськогосподарського призначення які перебувають у користуванні ПАТ «Озеленитель».

Згідно з частиною 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» одностороннє розірвання договору оренди землі не допускається, якщо це не передбачено умовами договору.

Отже, договори оренди землі від 12.02.2002 року, державна реєстрація, якого здійснена за № 1664, від 10.09.2003 року державна реєстрація, якого здійснена за № 4289, від 10.09.2003р. державна реєстрація, якого здійснена за № 4290, від 10.09.2003 року державна реєстрація, якого здійснена за №4291, від 16.07.2003 р. державна реєстрація, якого здійснена за №3905, від 16.05.2003 року державна реєстрація, якого здійснена за №3480, від 16.05.2003 р. державна реєстрація, якого здійснена за № 3479, від 16.05.2003р. державна реєстрація, якого здійснена за №3478, від 16.05.2003 р. державна реєстрація, якого здійснена за №3477, від 14.02.2003 р., державна реєстрація, якого здійснена за №3016, від 19.03.2003 р. державна реєстрація, якого здійснена за №3279, від 14.02.2003 р. державна реєстрація, якого здійснена за №3150, від 14.02.2003 р. державна реєстрація, якого здійснена за № 3031, на час подання позову не є розірваним в односторонньому порядку та не визнані судом нікчемними.

Таким чином, на підставі вимог податкового законодавства, суд вважає, що ПАТ «Озеленитель» повинен сплачувати орендну плату за земельну ділянку державної або комунальної власності до розірвання Договору та повернення орендодавцеві земельної ділянки.

Щодо посилання позивача, що спірні земельні ділянки належать йому на підставі державного акту на право постійного користування землею №216 від 23.03.1993р., який незаконно скасовано п. 6 рішення Дніпропетровської міської ради №153/5 від 18.12.2002 р. та Рішенням Самарського районного суду м. Дніпро від 21.12.2017 року скасовано пункт 6 рішення Дніпропетровської міської ради №153/5 від 18.12.2002 р. поновлено чинність державного акту на право постійного користування землею від 23.03.1993 р. № 216, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт; обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпро від 21.12.2017 року не набрало законної сили, перебуває на стадії апеляційного оскарження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомості Дніпропетровської міської ради».

Крім того, позивачем не надано акт на право постійного користування землею №216 від 23.03.1993р., а в рішенні Самарського районного суду м. Дніпро від 21.12.2017 року відсутні кадастрові номери земельних ділянок, в зв'язку з чим не можливо ідентифікувати земельні ділянки які були передано у користування за державним актом від 23.03.1993р. №216.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши докази, наявні в матеріалах справи, та приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі та в межах наданих чинним законодавством повноважень, а отже, позовні вимоги ПАТ «Озеленитель» є необґрунтованими, та недоведеними, що свідчить про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову та скасування податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до вимог частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для стягнення судових витрат у суду відсутні.

Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства "Озеленитель" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 03.04.2018 року - відмовити.

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Озеленитель" (49020, м. Дніпро, вул.Островського,26, ).

Відповідач: Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49600, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17А, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В Ільков