Справа № 816/458/18
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/458/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Скорика С.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом

позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест"
до відповідача Головного управління ДФС у Полтавській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

09.02.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест" (надалі ТОВ "Бест", позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати частково податкове повідомлення-рішення від 30.01.2018 № НОМЕР_1 у частині збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "БЕСТ" за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарі (роботах, послугах)" у сумі 426635,00 грн, у тому числі за податковими зобов'язаннями у сумі 341308,00 грн та штрафними санкціями у сумі 85327,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення від 30.01.2018 № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ "БЕСТ" за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" у сумі 299250,00 грн, у тому числі за податковими зобов'язаннями у сумі 261000,00 грн та штрафними санкціями в сумі 38250,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає про неправомірність висновків контролюючого органу про заниження податку на прибуток та податку на додану вартість внаслідок операцій з придбання та відповідального зберігання соняшника у ТОВ "Полтава-Сад" та ПП "Ісіда-Д", за результатами яких позивачем сформовано податковий кредит з податку на додану вартість, однак, витрати ним не визначалися, оскільки дохід від реалізації цих товарів у періоді, що перевірявся, не отримано. За доводами товариства, при придбанні вказаного товару ним сплачено його вартість у частині та укладено договір його відповідального зберігання з тими ж контрагентами; товар фактично не передавався та кошти не надходили. Крім того, позивач зазначає про протиправність висновків відповідача в частині завищення податкового кредиту за лютий 2017 року, оскільки таким порушенням підприємство не завдало шкоди державі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, призначено підготовче засідання на 14.03.2018.

12.03.2018 до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідачем зазначено, що за результатами перевірки ТОВ "Бест" встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 261000,00 грн та заниження суми податкового зобовязання податкової декларації з податку на додану вартість на загальну суму 290000,00 грн у звязку з ненаданням на перевірку документів, обовязковість яких передбачена законодавством про зерно та ринок зерна в Україні. За доводами відповідача, позивачем протиправно віднесено до податкового кредиту за лютий 2017 року суму 51308 грн у звязку з тим, що останній не скористався своїм правом при декларуванні цієї суми у відповідному періоді на звернення із скаргою на постачальника, який порушив строки реєстрації податкової накладної /а.с. 181-183, т.1/

14.03.2018 ухвалою суду витребувано докази від позивача та відкладено підготовче засідання на 28.03.2018.

23.03.2018 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наголошує на правомірності операцій з придбання соняшника та наданні всіх первинних документів на підтвердження фактичного їх здійснення. Зазначає, що за результатами операцій придбання такого товару позивачем останній не транспортувався, оскільки залишався у складських приміщеннях контрагентів на умовах договорів відповідального зберігання. Такі операції виправдані діловою метою підприємства, основним видом діяльності якого є діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами. За твердженням позивача, ТОВ "Бест" реалізовано придбаний у ТОВ "Полтава-Сад" та ПП "Ісіда-Д" соняшник у 2018 році; ненадання сертифікатів якості не може вважатись достатньою підставою для встановленого контролюючим органом порушення, оскільки такі документи не можна віднести до первинних у розумінні бухгалтерського обліку /а.с. 194-202, т.1/.

Ухвалою суду від 28.03.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 25.04.2018.

У підготовчому засіданні 25.04.2018 оголошено перерву до 04.05.2018.

У додаткових поясненнях, наданих до суду 04.05.2018, відповідач наполягає на обовязковості застосування норм законодавства про зерно та ринок зерна України до спірних правовідносин та правомірності висновків перевірки, що стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень /а.с. 107-109, т.2/.

У підготовчому засіданні 04.05.2018 оголошено перерву до 10.05.2018.

У письмових поясненнях, наданих до суду 10.05.2018, позивач стверджує про належність та достатність первинних документів; вважає, що відповідачем не доведено іншого наміру ТОВ "Бест" поставка товару та отримання прибутку /а.с. 114-118, т.2/.

Ухвалою суду від 10.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.06.2018.

У судовому засіданні 13.06.2018 оголошено перерву до 05.07.2018, 05.07.2018 перенесено засідання на 12.07.2018.

У письмових запереченнях та пояснення по суті спору, наданих позивачем до суду 09.07.2018, останній наголошує на безпідставності висновків перевіряючих у частині завищення податкового кредиту за рахунок податкової накладної ТОВ "Кремоптторг", зареєстрованої з пропущенням строку, оскільки станом на момент проведення перевірки її реєстрація була здійснена контрагентом /а.с.133-136, т.2/.

У додаткових поясненнях та запереченнях відповідач наполягає на обґрунтованості висновків акта перевірки /а.с. 225-226, т.1/.

Представники позивача у судовому засіданні 12.07.2018 позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.07.2018 заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

ТОВ "Бест" зареєстроване як юридична особа, ідентифікаційний код 30406433.

У період з 18.12.2017 по 02.01.2018 ГУ ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Бест" по питанню дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2017, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.06.2017, за результатами якої складено акт від 17.01.2018 № 55/16-31-14-01-10/30406433 (надалі за текстом акт перевірки) /а.с 48-77, т.1/.

Підстави та порядок перевірки позивачем не оскаржуються.

Перевіркою встановлено та в акті перевірки зафіксовано порушення ТОВ "Бест":

1) пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 7 П(С)БО 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.12.1999 №318, у результаті чого занижено податкове зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 261000 грн, у тому числі за 2015 рік на 108000 грн, за 2016 рік на 153000 грн;

2) пунктів 198.5, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму податкового зобовязання податкової декларації з податку на додану вартість на загальну суму 342228 грн, у т.ч. за лютий 2015 року на 134 грн, за липень 2015 року на 120000 грн, за серпень 2015 року на 45 грн, за жовтень 2015 року на 11 грн, за листопад 2015 року на 45 грн, за лютий 2016 року на 14 грн, за березень 2016 року на 18 грн, за вересень 2016 року на 192722 грн, за жовтень 2016 року на 38088 грн, за грудень 2016 року на 39190 грн, за лютий 2017 року на 653 грн, за травень 2017 року на 51308 грн.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Полтавській області винесено податкові повідомлення-рішення від 30.01.2018:

- № НОМЕР_1 у частині збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Бест" за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарі (роботах, послугах)" у сумі 427785,00 грн, у тому числі за податковими зобов'язаннями у сумі 342228,00 грн та штрафними санкціями у сумі 85557,00 грн /а.с.30-31, т./;

- № НОМЕР_2, яким було збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ "Бест" за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" у сумі 299250,00 грн, у тому числі за податковими зобов'язаннями у сумі 261000,00 грн та штрафними санкціями в сумі 38250,00 грн. /а.с. 32-33, т.1/.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 30.01.2018 № НОМЕР_1 у частині збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "БЕСТ" за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарі (роботах, послугах)" у сумі 426635,00 грн, у тому числі за податковими зобов'язаннями у сумі 341308,00 грн та штрафними санкціями у сумі 85327,00 грн, а також № НОМЕР_2, яким було збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ "БЕСТ" за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" у сумі 299250,00 грн, у тому числі за податковими зобов'язаннями у сумі 261000,00 грн та штрафними санкціями в сумі 38250,00 грн, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.01.2018 № НОМЕР_1 у частині збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "БЕСТ" за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарі (роботах, послугах)" у сумі 426635,00 грн, у тому числі за податковими зобов'язаннями у сумі 341308,00 грн та штрафними санкціями у сумі 85327,00 грн, суд виходить з наступного.

Положеннями підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Положеннями пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У пункті 198.6 статті 196 Податкового кодексу України вказано, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суд зазначає, що контролюючим органом здійснено перевірку за період, у якій були внесені відповідні зміни до Податкового кодексу України.

Так, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24.12.2015 № 909-VIII (набрав чинності 01.01.2016) внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема наступні: у пункті 198.5: "абзац другий доповнено словами "та місце постачання яких розташоване за межами митної території України"; 2) у пункті 198.6: "в абзаці першому слова "податковими накладними" замінено словами "податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних"; в абзаці п'ятому слова "зазначені в податкових накладних" замінено словами "зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних", а слова "податкову накладну" замінено словами "податкові накладні / розрахунки коригування"; в абзаці шостому слова "податкової накладної" замінено словами "податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних".

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21.12.2016 № 1797-VIII (дата набрання чинності 01.01.2017) у пункті 198.1: в абзаці другому слова "(у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України)" виключено; в абзаці третьому слова "у тому числі при їх ввезенні на митну територію України" виключено; доповнено абзацом шостим такого змісту: "ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України".

Також указаним Законом пункт 198.3 викладено в такій редакції: "198.3. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду".

Крім того, у пункті 198.5: в абзаці другому слово "та" замінено словом "або"; абзац п'ятий доповнено словами та цифрами "(крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу)".

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником платником ПДВ, митною декларацією (іншими документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Суд зазначає, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно із внесеними змінами Законом України від 03.11.2016 № 1724-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо усунення адміністративних бар'єрів для експорту послуг" (який вводиться дію з 03.01.2017) частина перша статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" викладена в іншій редакції: підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Із змінами, внесеними згідно із Законами України від 03.09.2015 № 675-VIII, від 03.11.2016 № 1724-VIII, який вводиться дію з 03.01.2017, частина друга статті 9 викладена в наступній редакції: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно із змінами до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженими наказом Міністерства фінансів України 11.04.2017 № 427, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.05.2017 за № 567/30435, в абзаці першому пункту 2.4 слова "і місце", "чи електронний" виключені.

Із наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Положеннями пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 16.07.2015 № 643-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість", дата набрання чинності 29.07.2015) визначено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Щодо взаємовідносин ТОВ "Бест" з ТОВ "Полтава-Сад" та ПП "Ісіда-Д" контролюючим органом встановлено порушення позивачем пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 ПК України, що призвело до завищення суми податкового кредиту на загальну суму ПДВ у розмірі 320000 грн, у тому числі (період відображення у складі податкового кредиту декларації з ПДВ, уточнюючих розрахунків з ПДВ): січень 2017 року 320000 грн /т. 1 а.с. 37/.

За твердженням позивача, його право на формування податкового кредиту в спірному періоді підтверджено належним чином складеними, наданими на перевірку та до суду податковими накладними та первинними документами бухгалтерського обліку.

З матеріалів справи вбачається, що 31.07.2015 між позивачем (покупець) та ТОВ "Полтава-Сад" (продавець) укладено договір купівлі-продажу № 31/07-1, відповідно до умов якого продавець зобов'язується продати, а покупець зобов'язується прийняти товар, а саме: кмин відповідно до умов договору. Товар є продукцією власного виробництва продавця. Кількість товару: соняшник 72000 кг+/- 5%. Загальна вартість товару, що поставляється за цим договором, складає 720000 грн, у тому числі ПДВ 20% 120000 грн. Перехід права власності на товар відбувається в момент приймання товару покупцем на складі на підставі підписаної сторонами видаткової накладної /а.с. 78, т. 1/. При цьому, вказівка на придбання кмину є опискою, допущеною сторонами, оскільки за змістом договору товаром є соняшник.

На підтвердження реальності здійснення господарської операції за вказаним договором позивачем надані до суду копії видаткової накладної № 249 від 31.07.2015, реєстру довіреностей за 2015 рік /а.с. 79-84, т.1/. Підтверджуючи формування податкового кредиту з ПДВ, позивачем надано податкову накладну від 31.07.2015 № 31/2 разом з доказами її належної реєстрації /а.с. 85-86, т.1/.

Як було встановлено перевіркою відповідача, оплата позивачем вартості придбаного соняшника здійснена частково у розмірі 120000,00 грн, що відповідачем не заперечується.

Придбаний товар позивачем не транспортувався, оскільки на виконання умов договору відповідального зберігання від 31.07.2015, укладеного між ТОВ "Бест" (поклажодавець) та ТОВ "Полтава-Сад" (зберігач), такий товар прийнятий на зберігання /а.с. 92, т.1/.

На підтвердження виконання умов цього договору суду надано копію акта приймання-передачі сільськогосподарської продукції, витягу з журналу складського обліку 2016 року та доказів на підтвердження перебування складських приміщень у власності ТОВ "Полтава-Сад" /а.с. 93, 127-133, т.1/.

У період, що перевірявся, договір відповідального зберігання залишався діючим, оплата таких послуг його сторонами не проведена.

Також 01.09.2016 між позивачем (покупець) та з ПП "Ісіда-Д" (продавець) укладено договір купівлі-продажу № 01/09/16С, відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар: соняшник у кількості 100 тонн, за ціною 10200 грн з ПДВ на суму 1020000 грн, у тому числі ПДВ. Передача/прийом товару за кількістю та якістю між сторонами оформлюється видатковою накладною. Моментом передачі/прийому товару є дата, указана у видатковій накладній, підписаній сторонами або довіреними особами сторін, та є невід'ємною частиною договору. Право власності у покупця на товар виникає з моменту прийняття товару покупцем /а.с. 95-97, т. 1/.

На підтвердження реальності здійснення господарської операції за вказаним договором позивачем надані до суду копії накладної № 7 від 01.09.2016, реєстру довіреностей за 2016 рік /а.с. 98-104, т.1/. Підтверджуючи формування податкового кредиту з ПДВ, позивачем надано податкову накладну від 01.09.2016 № 1/2 разом з доказами її належної реєстрації /а.с. 105-106, т.1/.

Як було встановлено перевіркою відповідача, оплата позивачем вартості придбаного соняшника здійснена частково у розмірі 170000,00 грн, що відповідачем не заперечується.

Придбаний товар позивачем не транспортувався, оскільки на виконання умов договору відповідального зберігання від 01.09.2016, укладеного між ТОВ "Бест" (поклажодавець) та ПП "Ісіда-Д" (зберігач), цей товар прийнятий на зберігання /а.с. 115-116, т.1/.

На підтвердження виконання умов цього договору суду надано копію акта приймання-передачі сільськогосподарської продукції, витягу з журналу складського обліку 2016 року та доказів на підтвердження оренди складського приміщення ПП "Ісіда-Д" /а.с. 117-124, т.1/.

У період, що перевірявся, договір відповідального зберігання залишався діючим, оплата таких послуг його сторонами не проведена.

Такі операції також підтверджені листами вказаних контрагентів /а.с.136-139, т.1/.

За твердженням контролюючого органу, придбаний у ТОВ "Полтава-Сад" та ПП "Ісіда-Д" соняшник ТОВ "Бест" не використано у власній господарській діяльності у подальшому.

Останнє визначено у зв'язку з відсутністю реалізації такого товару у періоді, що перевірявся.

Водночас позивачем надані до суду письмові пояснення, згідно з якими: придбавши соняшник у ТОВ "Полтава-Сад" та ПП "Ісіда-Д", товариство не мало на меті відразу проводити його реалізацію. Також надані докази на підтвердження реалізації соняшника у 2018 році подальшим контрагентам, а саме: ТОВ "Укролія" та ПП "Ювента" /а.с. 225-259, т.1/.

При цьому суд зазначає, що правовідносини з купівлі-продажу та відповідального зберігання між позивачем і ТОВ "Полтава-Сад" та ПП "Ісіда-Д" станом на визначений актом перевірки період (з 01.01.2015 по 30.06.2017) не були завершені, а розрахунок за ними здійснено впродовж 2018 році при подальшій реалізації такого товару, на підтвердження чого ТОВ "Бест" додані до матеріалів справи копії актів приймання-передачі сільськогосподарської продукції, рахунків на оплату та доказів оплати як послуг, так і за придбаний товар /а.с. 210-224, т.1/.

Надаючи оцінку доводу відповідача про ненадання позивачем первинних документів, обов'язковість яких передбачена законодавством про зерно та ринок зерна в Україні, суд звертає увагу на наступне.

Закон України від 04.07.2002 № 37-IV "Про зерно та ринок зерна в Україні" спрямований на створення правових, економічних та організаційних умов конкурентоспроможного виробництва і формування ринку зерна для забезпечення внутрішніх потреб держави у продовольчому, насіннєвому та фуражному зерні, нарощування його експортного потенціалу.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад суб'єкт підприємництва, що є власником зерносховища і надає фізичним та юридичним особам послуги із зберігання зерна з видачею складських документів на зерно та в передбаченому законом порядку отримав право на здійснення такої діяльності шляхом участі в Гарантійному фонді виконання зобов'язань за складськими документами на зерно.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 1 цього Закону складські документи на зерно товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Отже, порядок оформлення товаророзпорядчих документів на зерно розповсюджується на правовідносини зі зберігання зерна на зерновому складі та застосовується у випадку передачі зерна власником на зберігання до зерносховища.

Водночас контролюючим органом під сумнів ставляться саме операції щодо купівлі-продажу зернопродуктів, а не факт зберігання.

З огляду на встановлені обставини справи, умови договорів купівлі-продажу та зберігання, вбачається, що власниками товару (продавцями) були ТОВ "Полтава-Сад та ПП "Ісіда-Д", зберігалася продукція соняшник на складах цих підприємств, а позивач виступав як покупець зерна.

Отже, у цих правовідносинах зазначені приписи Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" щодо складення відповідних товаророзпорядчих документів не поширюються на господарські взаємовідносини між ТОВ "Бест" з ТОВ "Полтава-Сад та ПП "Ісіда-Д" за договорами купівлі-продажу, що ставилось під сумнів ГУ ДФС у Полтавській області.

У зв'язку з чим не підтверджений довід відповідача про обов'язковість надання позивачем первинних документів, обов'язковість яких передбачена законодавством про зерно та ринок зерна в Україні.

Крім того стаття 11 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", якою передбачалась обов'язкова сертифікація послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру" від 09.04.2014 № 1193-VІІ (набрав чинності 26.04.2014) виключена.

Таким чином, документи щодо якості товарів не відносяться до первинних документів бухгалтерського обліку, не приймають участі у формуванні доходів і витрат та не є підставою для нарахування та сплати платником інших податків.

Дослідивши в судовому засіданні наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про непідтвердження доводів контролюючого органу щодо порушення платником податку вимог податкового законодавства.

Крім того, за висновками акта перевірки встановлено порушення позивачем пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено суму податкового кредиту податкової декларації з ПДВ на суму, у тому числі, 51308 грн (у межах предмету оскарження).

Так, перевіркою встановлено, що ТОВ "Бест" віднесено до податкового кредиту у лютому 2017 року суми ПДВ у розмірі 51961,30 грн по податковій накладній №6 від 25.01.2017, зареєстрованій ТОВ "Кремоптторг" в ЄРПН з порушенням терміну реєстрації, а саме: 14.03.2017.

Відповідно до положень пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної / розрахунку коригування. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, позивач повинен був віднести відповідну суму ПДВ лише до податкового кредиту за березень 2017 року.

При цьому, відповідно до акта перевірки та пояснень головного бухгалтера від 27.06.2018 /а.с. 137, т.2/ таке порушення не заперечується та визнається позивачем.

Водночас відповідачем зазначено, що віднесення позивачем цієї суми до податкового кредиту у лютому 2017 року могло б мати місце у разі якщо б ТОВ "Бест" скористалось своїм правом, визначеним положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, відповідно до якого встановлено, що у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних / розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Відомостей про подання до податкової декларації за звітний податковий період заяви із скаргою на такого продавця ТОВ "Бест" не надано.

Суд зазначає, що звернення із скаргою на такого продавця/покупця є правом, а не обов'язком позивача.

Позивач є відокремленою юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.

Суд також зазначає, що відповідачем при проведенні перевірки цього порушення не надано йому оцінку у сукупності всього періоду перевірки та з урахуванням вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, оскільки станом на момент перевірки ТОВ "Бест" контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, вже були підтверджені зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних податковою накладною.

Викладене представником відповідача під час судового розгляду справи не спростовано.

З урахуванням викладено, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.01.2018 № НОМЕР_1 у частині збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "БЕСТ" за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарі (роботах, послугах)" у сумі 426635,00 грн, у тому числі за податковими зобов'язаннями у сумі 341308,00 грн та штрафними санкціями у сумі 85327,00 грн.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.01.2018 № НОМЕР_2, яким було збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ "БЕСТ" за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" у сумі 299250,00 грн, у тому числі податковими зобов'язаннями у сумі 261000,00 грн та штрафними санкціями в сумі 38250,00 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до акта перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 7 П(С)БО 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.12.1999 №318, у результаті чого занижено податкове зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 261000 грн, у тому числі за 2015 рік на 108000,00 грн, за 2016 рік на 153000,00 грн.

Висновки контролюючого органу обґрунтовані ненаданням позивачем до перевірки документів, обов'язковість яких передбачена чинним законодавством, зокрема: Законом України "Про зерно та ринок зерна в Україні" та Технічними умовами ДСТУ 7011:2009 "Соняшник" Національного стандарту України, що, за твердженням відповідача, призвело до завищення витрат на загальну суму 1450000,00 грн, у тому числі за 2015 рік на суму 600000,00 грн, за 2016 рік на суму 850000,00 грн.

Відповідно до вимог підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Судом встановлено, що соняшник отриманий позивачем відповідно до умов договорів, виконання яких мало реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджено документами первинного бухгалтерського обліку (які вище досліджені). Оплату останніх позивачем проведено шляхом перерахування коштів на розрахункові рахунки, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 (далі П(С)БО 16).

Пунктами 6, 7 П(С)БО 16 визначено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до підпункту 9.4 пункту 9 П(С)БО 16 не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати інші зменшення активів або збільшення зобов'язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту).

Отже, право платника податку на витрати виникає в періоді отримання доходу від реалізації таких товарів, робіт, послуг за наявності підтвердження понесених витрат первинними документами, що складаються відповідно до вимог ведення бухгалтерського обліку та внаслідок зменшення власного капіталу, тобто зменшення активів або збільшенням зобов'язань. А витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, у якому вони були здійснені.

Так, позивачем наголошувалось неодноразово, що правом на такі витрати ТОВ "Бест" у перевіряємий період не скористалось, а має намір їх відобразити відповідно до вказаних вище положень П(С)БО 16 у періоді доходу, для отримання якого вони здійснені, тобто у 2018 році.

Суд зазначає, що перевіряючі в ході перевірки дійшли висновку про завищення витрат у звітних періодах, однак, позивачем такі показники не відображались, що підтверджується, зокрема відповідачем у додатку 9 до акта перевірки. У зв'язку з чим під час перевірки відповідач не міг встановити їх завищення та зазначити суму цього завищення /а.с. 170, т.2/.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що ГУ ДФС у Полтавській області дійшло помилкового висновку про заниження позивачем податку на прибуток за перевіряємий період.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 30.01.2018 № НОМЕР_2, яким було збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ "БЕСТ" за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" у сумі 299250,00 грн, у тому числі податковими зобов'язаннями у сумі 261000,00 грн та штрафними санкціями в сумі 38250,00 грн, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не доказав правомірності своїх рішень, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною п'ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У частині шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Такого клопотання відповідачем не подано до суду.

На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду:

ордер на надання правової допомоги ПТ № 037121 /а.с. 101, т.2/.; договір про надання правничої допомоги № 01-02/02/18 від 02.02.2018; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 471; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копію рахунку № 8/18 від 06.02.2018 та платіжного доручення № 75 від 07.02.2018 про оплату таких послуг у розмірі 12000,00 грн /а.с. 170-177, т.1/;

детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на виконання договору про надання правничої допомоги № 01-02/02/18 від 02.02.2018 в адміністративній справі № 816/458/18 станом на 24.04.2018: попередньо опрацьовано матеріали, надані клієнтом, підготовка правової позиції у справі витрачено 2 години; виготовлено копії додатків до відзиву витрачено 1,5 години; підготовлено проект адміністративного позову до ГУ ДФС України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.01.2018 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, обговорено проект позову з клієнтом та внесені виправлення, доповнення за бажанням клієнта витрачено 9 годин; здійснено пошук та вивчення законодавчих та нормативно-правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по аналогічній категорії витрачено 2 години; усні консультації, роз'яснення, узгодження позиції у справі, обговорення ходу ведення справи з клієнтом, збирання доказів витрачено 2 години; складання запитів, заяв та клопотань у процесі підготовки до ведення справи в суді витрачено 4 години /а.с.98, т.2/;

акт виконаних робіт №1 по договору про надання правничої допомоги № 01-02/02/18 від 02.02.2018 /а.с. 99, т.2/.

Отже, загальна сума витрат на професійну правничу допомогу складає 12000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення судом позовних вимог, сума судових витрат, яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області, складає суму судового збору у розмірі 10888,28 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 134, 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест" (вул. Кагамлика, буд. 82б, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 30406433) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 8, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 39461639) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 30.01.2018 № НОМЕР_2, яким було збільшено суму грошового зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест" за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" у сумі 299250,00 грн, у тому числі податковими зобов'язаннями у сумі 261000,00 грн та штрафними санкціями в сумі 38250,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 30.01.2018 № НОМЕР_1 у частині збільшення суми грошового зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест" за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарі (роботах, послугах)" у сумі 426635,00 грн, у тому числі за податковими зобов'язаннями у сумі 341308,00 грн та штрафними санкціями у сумі 85327,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест" (вул. Кагамлика, буд. 82б, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 30406433) витрати зі сплати судового збору в розмірі 10888,28 грн (десять тисяч вісімсот вісімдесят вісім гривень двадцять вісім копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн (дванадцять тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повний текст рішення складено 23.07.2018.

Суддя Т.С. Канигіна