Справа № 826/20902/14
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Земляної Г.В., при секретарі - Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами дочірнього підприємства «Вайлант група Україна», державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року адміністративну справу за позовом дочірнього підприємства «Вайлант група Україна» до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Дочірнє підприємство «Вайлант група Україна» (надалі за текстом - «ДП «Вайлант група Україна») звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування: податкового повідомлення-рішення № 07 від 15.08.2014 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на додану вартість на 37 254 грн.; податкового повідомлення-рішення № 07 від 15.08.2014 р., яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на прибуток на 2 621 182 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що висновки контролюючого органу про безтоварність господарських операцій з БВП «Строитель Плюс», ТОВ «РІП», компанією «Vaicon Vaillant Consulting GmbH» суперечать дійсним обставинам та спростовуються первинними документами.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2015 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 р., у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 червня 2016 р. скасовано названі судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від № 07 від 15.08.2014 р. Справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2015 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 р. залишено без змін.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2018 р. адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано повідомлення-рішення від № 07 від 15.08.2014 р.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність збільшення позивачеві грошового зобов'язання з податку на прибуток за господарськими операціями з БВП «Строитель Плюс». Водночас, суд зазначив, що ДП «Вайлант група Україна» не доведено реальність господарських операцій з ТОВ «РІП» та компанією «Vaicon Vaillant Consulting GmbH», а також їх зв'язок з господарською діяльністю позивача. Однак, враховуючи що контролюючим органом на вимогу суду не був наданий розрахунок податкового повідомлення-рішення, окружний адміністративний суд скасував його в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить змінити мотивувальну частину вказаного судового рішення щодо операцій з компанією «Vaicon Vaillant Consulting GmbH».

Зокрема, ДП «Вайлант група Україна» посилається на наявність первинних документів, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Позивач також стверджує, що отримання інформаційно-консультаційних послуг є об'єктивною необхідністю будь-якої міжнародної компанії.

Вказуючи на допущені, на думку державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі за текстом - «ДПІ у Печерському районі»), судом порушення норм чинного матеріального та процесуального законодавства, що призвело до постановлення неправильного судового рішення, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

ДПІ у Печерському районі звертає увагу на те, що засновників ТОВ «РІП» та БВП «Строитель Плюс» було засуджено за фіктивне підприємництво і позивачем не надано документів, які б повністю розкривали зміст та обсяг господарських операцій з компанією «Vaicon Vaillant Consulting GmbH», а також їх зв'язок з діяльністю ДП «Вайлант група Україна».

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 06.06.2014 р. по 04.07.2014 р. посадовцями державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено планову виїзну перевірку ДП «Вайлант група Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р.

Результати перевірки оформлено актом № 821/26-54-22-02-10/30928566 від 25.07.2014 р.

Згідно цьому акту позивачем, серед іншого, порушено вимоги ст.ст. 14, 137, 138, 139 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), внаслідок чого занижено податок на прибуток на 2 457 388 грн.

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано наступним.

За умовами договору № 012/124 від 01.02.2011 р. ДП «Вайлант група Україна» зобов'язалось передати у власність БВП «Строитель Плюс» товари, а останнє - прийняти та оплатити їх.

На підставі цього договору у період з квітня 2011 р. по березень 2012 р. були складені видаткові накладні на поставку газових котлів та комплектуючих на загальну суму 7 390 298 грн. 59 коп.

Кошти позивачеві були перераховані на поточний рахунок.

Разом з тим, Свідоцтво платника ПДВ БВП «Строитель Плюс» анульоване 15.05.2012 р.

За даними акту ДПІ у м. Сімферополі «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Мідас-2007» № 111/22-1/35053234 від 09.01.2013 р. стосовно директора БВП «Строитель Плюс» ОСОБА_2 розслідується кримінальна справа за фактом ухилення від сплати податків.

Також, вироком Київського районного суду м. Сімферополя у справі № 123/3318/13-К засновника БВП «Строитель Плюс» ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ст. 205 КК України.

Із наведеного контролюючий орган дійшов висновку, що укладений позивачем правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, а отримані від БВП «Строитель Плюс» грошові кошти підлягали включенню не до складу доходу від операційної діяльності, а до складу інших доходів.

Відповідно до договору № 110625 від 20.06.2011 р., актів здачі-прийняття робіт та податкових накладних ТОВ «РІП» надало ДП «Вайлант група Україна» послуги з ремонту офісних приміщень на суму 134 262 грн., які позивач відніс до складу адміністративних витрат за ІІІ квартал 2011 р.

Разом з тим, вироком Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 1-2610/18145/2012 засновника ТОВ «РІП» ОСОБА_4 засуджено за частиною 1 статті 205 КК України (створення суб'єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності).

На думку державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві наведене свідчить про відсутність реальності вчинення господарських операцій.

На підставі договорів № 7/10-2011 від 01.12.2011 р., № 7/10-2011 від 01.11.2011 р., 7/07-201 від 12.03.2012 р., № 7/04-2012 від 15.04.2012 р., 7/01-2013 від 15.01.2013 р., № 7/01-2013 від 07.12.2013 р. були складені акти прийому-передачі про надання ОСОБА_5 інформаційно-консультаційних послуг на суму 410 778 грн.

Водночас, у цей період на підприємстві працювали 76 осіб (кваліфікованого персоналу), утому числі головний бухгалтер та начальник юридичного відділу.

Оскільки позивачем не доведено, що отримані послуги були використані в межах підприємницької діяльності, останній необґрунтовано включив до складу витрат плачені ОСОБА_5 кошти.

Між ДП «Вайлант група Україна» та компанією «Vaicon Vaillant Consulting GmbH» укладено договори № VGL 11/0212 від 01.01.2011 р., № VGL 11/0252 від 01.01.2011 р. на надання позивачеві послуг (тренінг для ключових користувачів, технічна підтримка ключових користувачів, управління запитами на авторизацію до програм, технічний аудит якості 3-ю стороною, моніторинг, управління сертифікатами SSL, зустріч з клієнтами, управління релізами, управління системою захисту, підтримка сайта, обслуговування інформаційно-технологічної інфраструктури, виконання послуг у сфері ІТ).

На підставі цих договорів позивачем були сформовані витрати у загальній сумі 1 233 373 грн., однак, зв'язок названих послуг із господарською діяльністю ДП «Вайлант група Україна» не підтверджено.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, ДПІ у Печерському районі прийнято податкове повідомлення-рішення № 07 від 15.08.2014 р., яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на прибуток на 2 621 182 грн., у тому числі 2 375 008 грн. за основним платежем та 246 794 грн. за штрафними санкціями.

Підпункт 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут та надалі норми ПК України у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначає доходи як загальну суму доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України установлено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно пункту 135.2 названої статті ПК України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно наданого відповідачем розрахунку грошових зобов'язань за податковим повідомленням-рішенням № 07 від 15.08.2014 р. внаслідок висновку про безтоварність господарських операцій з БВП «Строитель Плюс» позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на прибуток на 1 699 769 грн.

Водночас, сторонами не заперечується, що отримані від БВП «Строитель Плюс» кошти за поставлені газові котли та комплектуючі ДП «Вайлант група Україна» включило до складу доходу від операційної діяльності.

Також, перевіркою не встановлено, що позивач не сплатив із цього доходу податок на прибуток.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення у наведеній частині.

Той факт, що у подальшому Свідоцтво платника ПДВ БВП «Строитель Плюс» було анульовано, як і те, що директор та засновник контрагента позивача притягались до кримінальної відповідальності не має правового значення у даній ситуації, оскільки відповідно до пункту 135.3 статті 153 ПК України суми, відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1 названої статті ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За приписами пункту 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 9 цього Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпунктів 2.1, 2.2 пункту 2 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Висновки контролюючого органу щодо неправомірності віднесення до складу витрат 410 778 грн. на підставі договорів та актів прийому-передачі інформаційно-консультаційних послуг від ОСОБА_5 позивачем фактично не заперечуються, оскільки жодних аргументів з цього питання він не навів ані в позовній заяві, ані під час розгляду справи.

Не може бути взяті до уваги і твердження позивача про реальність господарських операцій з ТОВ «РІП» з огляду на те, що судовими рішеннями у цій справі, які набрали законної сили, встановлено неправомірність формування витрат та податкового кредиту на підставі документів, підписаних директором ТОВ «РІП» ОСОБА_4, що був засуджений за ч. 1 статті 205, ч. 3 ст. 358 КК України.

На підтвердження товарності угод, укладених з компанією «Vaicon Vaillant Consulting GmbH», позивачем було надано копії: договорів № VGL 11/0212 від 01.01.2011 р., № VGL 11/0252 від 01.01.2011 р., № 01/01/13-1 від 01.01.2013 р., № 01/01/13-2 від 01.01.2013 р.; додатків та додаткових угод до них; актів приймання-передачі послуг; рахунків.

На думку колегії суддів, зазначені документи є необхідними, проте не достатніми для підтвердження факту використання ДП «Вайлант група Україна» послуг у господарській діяльності.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Звідси випливає, що правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг.

Водночас, позивачем не доведено, що отримані ним за договорами з компанією «Vaicon Vaillant Consulting GmbH» послуги пов'язані з його господарською діяльністю, були використані у процесі такої діяльності та мали на меті отримання економічної вигоди.

Так, окружний адміністративний суд вірно звернув увагу на те, що позивачем не надано відомостей про те, де надавались послуги, кількість персональних комп'ютерів на яких відбулося встановлення програм та їх налаштування та не доведена необхідність в отриманні послуг.

Посилання ДП «Вайлант група Україна» на позитивну динаміку росту доходу підприємства, обґрунтовано не взято судом до уваги, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження наявності зв'язку між такими показниками та отриманими послугами від компанії, що входить до групи «Vaillant».

Так само, позивачем не доведено що укладання та виконання договорів з компанією «Vaicon Vaillant Consulting GmbH» призвело до зміни у структурі активів та зобов'язань ДП «Вайлант група Україна».

За таких обставин складені акти приймання-передачі послуг не можна вважати документами, які посвідчують факт придбання позивачем послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а тому віднесення відображених у них сум до складу витрат є безпідставним.

Відтак, колегія суддів підтримує правову позицію окружного адміністративного суду щодо відсутності підстав для задоволення позову у наведеній частині, оскільки отримання економічної вигоди виключно за рахунок збільшення валових витрат не можна розглядати як самостійну ділову мету.

Колегія суддів не приймає в якості доказів інформацію стосовно кількості пристроїв (персональних комп'ютерів, ноутбуків, лептопів, смартфонів та інших пристроїв) та програмного забезпечення, що використовувалося ДП «Вайлант група Україна».

Не дивлячись на те, що справа розглядається судами з 2014 р., зазначені докази були подані лише 26.07.2018 р., тобто у день ухвалення апеляційним судом рішення у справі.

При цьому, у друкованому вигляді названа інформація сформована у вигляді таблиці яка не містить ані підписів, ані печатки, а інформація на DVD-r диску - це файли створені у програмі Microsoft Excel які не дають змогу встановити їх походження.

За таких обставин, судова колегія не може довіряти цим доказам.

Крім того, в порушення вимог частини 4 статті 308 КАС України позивач жодним чином не обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів поділяє висновки та мотивування суду першої інстанції.

Разом з тим, оскільки суд попередньої інстанції скасував податкове повідомлення-рішення № 07 від 15.08.2014 р. повністю, судова колегія приходить до висновку про необхідність скасування ухваленого у справі судового рішення та ухвалення постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 312, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Вайлант група Україна» залищити без задоволення.

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 07 від 15 серпня 2014 р. в частині збільшення дочірньому підприємству «Вайлант група Україна» грошового зобов'язання із сплати податку на прибуток на 1 699 769 грн. за основним платежем.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 31 липня 2018 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя Г.В.Земляна