Справа № 814/1105/18
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 р. Справа № 814/1105/18
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Миколаївського обласного військового комісаріату, вул. Спаська, 33, м. Миколаїв, 54030
про:визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, Комісаріат), в якому просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу ветерана військової служби;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 встановити ОСОБА_1 статус ветерана військової служби та видати посвідчення ветерана військової служби.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на наявністю на день звільнення з військової служби календарної вислуги понад 25 років, а також звільненням її з підстав реформування Збройних Сил України. Відтак, наявні всі підстави для визнання її ветераном військової служби.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач була звільнена з військової служби у запас за станом здоров`я, тому підстави для визнання її ветераном військової служби відсутні. До того ж, на день звільнення вислуга років позивача становить 21 рік в календарному обчисленні, а в наказі про звільнення відсутній запис «Звільняється у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України».
Ухвалою від 05.05.2018 року суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Представники сторін надали клопотання про розгляд справи без їх участі.
У відповідності до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 проходила військову службу в Центрально-Миколаївському об`єднаному районному військовому комісаріаті м. Миколаєва до 31.05.2013 року.
Наказом командувача Південного оперативного командування від 14.05.2013 року

№ 8-к позивача звільнено з військової служби у відставку за пп. «в» п. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказом військового комісара Центрально-Миколаївського об`єднаного районного військового комісаріату міста Миколаєва (по стройовій частині) від 31.05.2013 року № 31 позивач виключена із списків особового складу військового комісаріату, всіх видів, забезпечення та направлений на військовий облік до Центрально-Миколаївського об`єднаного районного військового комісаріату міста Миколаєва.
Календарна вислуга років позивача на день звільнення складала 21 рік 00 місяців 27 днів, а пільгова 25 років 06 місяців 27 днів.
У листопаді 2017 року позивач звернулась до Комісаріату з заявою про встановлення їй статусу ветерана військової служби та видати їй відповідне посвідчення.
Листом від 29.11.2017 року відповідач відмовив позивачу у задоволенні заяви. Відмова мотивована відсутністю підстав для встановлення статусу ветерана військової служби, оскільки позивача звільнено зі служби 31.05.2013 року, у витягу з наказу про звільнення з військової служби відсутній запис про звільнення у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України, а таким чином права на статус ветерана військової служби позивач не має.
Відповідно до п. 12 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей» особам, які звільняються з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, надаються такі гарантії соціального захисту: військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку із реформуванням, статус ветерана військової служби надається у разі вислуги 20 років і більше у календарному обчисленні.
Пунктом 2 ст. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей» визначено, що дія пункту 6 статті 1 цього 3акону поширюється на осіб, звільнених з військової служби (померлих) після 01 січня 2004 року, пунктів 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 11 та 12 цієї статті на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України після цієї дати.
У п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», який діяв на час звільнення позивача з військової служби, та діючого на даний час Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» встановлено, що ветеранами військової служби визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.
У відповідності до абзацу 19 п. 1 директиви Міністра оборони України та Начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 10.10.2013 року № Д-1 «Про основні заходи кадрового забезпечення Збройних Сил України на період до 2017 року» вважати звільненими з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України військовослужбовців, які звільняються з військової служби з посад, що скорочуються, з урахуванням вимог підпункту 2 пункту 226 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (зі змінами), за винятком:
- військовослужбовців строкової служби;
- осіб офіцерського складу та осіб рядового, сержантського і старшинського складу військової служби за контрактом, звільнених з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, за власним бажанням, через службову невідповідність, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (пункти «д», «е», «є», «ж», «з», «и», «і» частини шостої та пункти «а», «д», «е», «є», «ж», «з», «и» частини сьомої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Згідно положень пункту 1 Наказу Міністра оборони України № 774 від 29.12.2006 року «Про вдосконалення заходів з кадрового забезпечення Збройних Сил України на період 2007-2011 років» (із змінами внесеними Наказом Міністра оборони України № 611 від 11.12.2008 року), з 1 січня 2007 року військовослужбовцями, звільненими з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, вважаються військовослужбовці, які звільнені з військових частин, що розформовуються, а також у разі скорочення посад на підставі відповідних директив Міністра оборони України про проведення організаційних заходів. Звільнення цих військовослужбовців проводиться за підстав, що визначені підпунктом г) пунктів 6 та 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у в`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі).
З системного аналізу вищенаведених норм вбачається, що звільнення за п. «в» ч. 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком) також є звільненням з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для набуття позивачем статусу ветерана військової служби відповідно до норм Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей» та Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а відтак, відмова відповідача в наданні позивачу статусу ветерана військової служби та видачі посвідчення є протиправною.
Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність у наказі про звільнення позивача посилання на реформуванням Збройних Сил України, оскільки формулювання причин звільнення на підставі пп. «в» п. 6 ст. 26 3акону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком) не спростовує обставин фактичного реформування Збройних Сил України. А у взаємозв`язку з абзацом 19 п. 1 1 директиви Міністра оборони України та Начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 10.10.2013 року № Д-1, звільнення позивача за віком підпадає під поняття «звільнення з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України».
Відповідно до п. 1 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знаку «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1601, посвідчення та нагрудні знаки «Ветеран військової служби» видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист».
Згідно з нормами п. 2-4 вказаного Порядку посвідчення «Ветеран військової служби» є документом, що підтверджує статус ветерана військової служби і його право на отримання відповідних пільг згідно із Законом України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист», іншими актами законодавства.
Підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є один з таких документів: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; посвідчення про нагородження медаллю «Ветеран Вооруженных Сил СССР».
Посвідчення та нагрудний знак «Ветеран військової служби» вручаються ветеранові військової служби або за його дорученням рідним чи іншим особам військовими комісаріатами та органами пенсійного забезпечення Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, МВС, Управління державної охорони за місцем проживання ветерана, за що одержувач посвідчення та нагрудного знака розписується у відповідному обліковому документі.
Таким чином, оскільки за позивачем має бути визнано статус ветерана військової служби, йому має бути видано (вручено) відповідне посвідчення та нагрудний знак «Ветеран військової служби».
При цьому, суд зазначає, що втручання в дискреційні повноваження відповідача, як суб`єкта владних повноважень, шляхом його зобов`язання вчинити відповідні дії є виправданим, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права, та враховує, що в межах спірних правовідносин відповідачем не доведено наявність підстав для відмови у визнанні позивача ветераном військової служби.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на недоведеність відповідачем правомірності оскаржуваної відмови, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та такими, що належить задовольнити.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надала квитанцію про сплату судового збору в загальній сумі 704,80 грн., що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 194, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до АДРЕСА_2 (вул. Спаська, 33, м. Миколаїв, 54030) задовольнити.
2. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу ветерана військової служби.
3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 встановити ОСОБА_1 статус ветерана військової служби та видати посвідчення ветерана військової служби.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.07.2018 року.

Суддя Н. В. Лісовська