Справа № 804/2128/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року Справа № 804/2128/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, -
26 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України з вимогами:
- визнати неправомірною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не зарахування ОСОБА_1 до штату військової частини у період з 23.08.2014 року по 23.01.2015 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України зарахувати ОСОБА_1 до штату військової частини в період з 23.08.2014 року по 23.01.2015 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є громадянином України, є військовозобов`язаним, що підтверджується записом військового квитка серії НОМЕР_2 . Відповідно до акту службового розслідування № 77 від 29.01.2018 року, позивач вважається таким, що добровільно у період часу з 23.08.2014 року по 23.01.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні ії проведення в Луганській області при захисті Батьківщини у взаємодії з військовослужбовцями військової частини польова пошта НОМЕР_3 , в подальшому НОМЕР_4 , НОМЕР_1 . Після проведення службового розслідування і до даного часу позивача не зараховано до штату Військової частини НОМЕР_1 у період часу з 23.08.2014 року по 23.01.2015 року. Зазначені обставини зумовили позивача звернутися до суду із даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі №804/2128/18; призначено справу до розгляду без повідомлення (виклику) сторін на 02 травня 2018 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2018 року розгляд адміністративної справи № 804/2128/18 призначено за правилами загального позовного провадження.
Представник відповідача в судове засідання 27.06.2018 р. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.
За викладених обставин, враховуючи подання сторонами заяви про здійснення розгляду справи без участі представника та те, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 3 статті 194 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовозобов`язаним, що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_2 .
Також, позивач є учасником бойових дій, про що йому видано безтермінове посвідчення серії НОМЕР_5 .
23.08.2014 року на підставі п.2 ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та згідно з Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" позивач прибув добровольцем в м. Щастя Луганської області до військової частини польова пошта НОМЕР_3 (підрозділу Сухопутних Військ ВС України 24 окремого батальону "Айдар").
Згідно з наказом від 28.01.2015 р. № 26 було анульоване найменування та поштову адресу військової частини НОМЕР_3 та надано нове найменування та поштову адресу військової частини НОМЕР_4 .
У військовій частині НОМЕР_3 позивач отримав зброю (АКС 74 № НОМЕР_6 , НОМЕР_7 та ін..), про що зазначено у військовому квитку позивача серії НОМЕР_2 , літню та зимову форму та іншу амуніцію.
У взаємодії з військовослужбовцями військової частини польова пошта НОМЕР_3 (в подальшому військова частина польова пошта НОМЕР_4 , військова частина НОМЕР_1 ) приймав участь в антитерористичній операції на території Луганської області до 25.01.2015 р., а саме: ніс бойові чергування на Луганській ТЕС, у складі патрулів прочісували прилеглі до м. Щастя Луганської області території з метою виявлення ворожих диверсантів. З 15.11.2014 р. приймав участь в зачистці смт. Станиці Луганської області. З 29.12.2014 р. у складі тактичних груп швидкого реагування висувався на позиції з м.Щастя до смт. Трьохізбенка та с. Кряківка Новоайдарського району Луганської області, підсилюючи оборону та вогневу підтримку, не даючи змоги прориву та оточення м. Щастя Луганської області.
Під час виконання службових обов`язків поблизу м. Щастя Луганської області, в зоні АТО, захищаючи Батьківщину, позивач отримав поранення: ЗЧМТ, струс головного мозку, ВТ, контузію І-ІІІ ступеню, вогнепальний відкритий осколковий перелом основної фаланги ІІ пальця лівої кисті з пошкодженням розриву сухожилків, м`язів, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданої військово польової частини польова пошта НОМЕР_4 від 09.11.2015 р.
Як встановлено з матеріалів справи, у період з 23.08.2014 р. по 23.01.2015 р. позивач не був зарахований до штату військової частини польова пошта НОМЕР_3 (в подальшому військова частина польова пошта НОМЕР_4 , військова частина НОМЕР_1 ). Однак, з 24.01.2015 р. позивача було зараховано на військову службу до військової частини польова пошта НОМЕР_4 наказом командира 24 окремого батальна №9РС від 24.01.2015 р., про що зазначено у військовому квитку серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 неодноразово звертався до командира військової частини стосовно зарахування його до штату військової частини у період з 23.08.2014р. по 23.01.2015 р., проте зазначені звернення залишились без належної уваги, відповідне рішення не прийнято.
25.01.2018 р. позивач разом зі старшим сержантом ОСОБА_2 звернулись з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання стосовно зарахування ОСОБА_1 до штату військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2018 р. № 24 "Про призначення службового розслідування за актом участі в антитерористичній операції ОСОБА_1 , ОСОБА_2 " було призначено провадження службового розслідування з метою підтвердження (спростування) факту участі позивача в антитерористичній операції в період з 23.08.2014 р. по 23.01.2015 р.
За результатами службового розслідування складено акт від 29.01.2018 р., згідно з яким встановлено, що сержант ОСОБА_1 та старший сержант запасу ОСОБА_2 є такими, що добровільно у період з 23.08.2014 р. по 25.01.2015 р. безпосередньо брали участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення в Луганській області при захисті Батьківщині у взаємодії з військовослужбовцями військової частини польова пошта НОМЕР_3 , в подальшому НОМЕР_4 , НОМЕР_1 .
Зазначені обставини письмово підтвердили солдати запасу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , старший прапорщик ОСОБА_6 .
Позивач зазначає, що після проведення службового розслідування його так і не зараховано до штабу військової частини польова пошта НОМЕР_3 , в подальшому НОМЕР_4 , НОМЕР_1 у період з 23.08.2014 р. по 23.01.2015р., що й стало підставою для звернення до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Частиною 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що одним із видів військової служби, зокрема, є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно пункту 2 Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року № 303/2014 визначено про проведення мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
На виконання даного Указу Президента України, 18.03.2014 року Начальником Генерального штабу Збройних Сил України було видано мобілізаційну директиву № 0188, одним із розпорядчих пунктів якої надано вказівку командирам частин, зарахувати до списків військових частин військовозобов`язаних, які проходять десятиденні збори при військових частинах.
Відповідно до підпункту 2 пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, зазначено, що у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду військовозобов`язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями.
Згідно абзацу 2 частини 5 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 року № 1275-VII військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 виконував накази командирів військової частини, отримав зброю, військову форму, іншу амуніцію, приймав участь у бойових завданнях у складі військового формування створеного відповідно до законів України. Зазначені факти відповідачем не спростовано та не надано до суду жодних доказів, які б спростовували факт видачі позивачу вогнепальної зброї.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Частинами 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Суд враховує при розгляді справи факт мобілізації на території Луганської області, яка відбулася на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року та факт видачі вогнепальної зброї позивачу державою в особі військової частини польова - пошта НОМЕР_3 .
Статтею 43 Додаткового протоколу І до Женевських конвенцій 1949 року, який ратифікований Україною у 1993 році визначено, що до збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті, належать формування з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи владою, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів. Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті, крім медичного і духовного персоналу, є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях, мають право вбивати та наносити поранення військовим збройних сил супротивника.
Положеннями Гаазької конвенції про права й обов`язки нейтральних держав та осіб у разі сухопутної війни 1907 року, фактично визначено поняття добровольця, який, на відміну від найманця, керується передусім ідеологічними, моральними почуттями, релігійними переконаннями. Так, основною відмінністю добровольців є те, що вони фактично вступають до регулярних збройних сил держави і беруть участь у конфлікті в складі добровольчих формувань, створених на підставі нормативно-правових актів держави-учасниці конфлікту. Саме законодавча база держави, на стороні якої беруть участь добровольці, легітимує участь таких осіб у збройному конфліктів та дає їм право носити розпізнавальні знаки, які свідчать про приналежність добровольців до регулярних збройних сил сторони конфлікту. Фактично забезпечення матеріальними ресурсами, такими, як зброя, харчування, заробітна плата покладається також значною мірою на приймаючу державу.
В Україні питання, пов`язане з участю добровольців у збройних конфліктах, регулюється Законом України "Про оборону України" від 06.12.1991 року № 1932-XII, Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року № 1126-VІІ, Законом України "Про збройні сили України" від 06.12.1991 року № 1934-XII.
Так, положеннями Закону України "Про оборону України" визначено, що до виконання завдань територіальної оборони в межах їх повноважень залучаються Збройні Сили України, інші військові формування, утворені відповідно до законів України.
Таким чином, через законодавче закріплення знаків розрізнення, які ідентифікують особу, як учасника збройних сил держави (нашивки на формі у вигляді національного прапору, погони з гербом та інше), створено механізм, який дозволяє розпізнати комбатантів, зокрема добровольців від найманців та цивільних осіб.
Враховуючи той факт, що позивач взаємодіяв з військовою частиною НОМЕР_1 , а саме: отримував вогнепальну зброю на законних підставах, носив військову форму і знаки розрізнення, отримував іншу амуніцію, виконував накази командирів військової частини, приймав участь у бойових завданнях у складі військового формування, створеного відповідно до законів України, перебував на харчовому забезпеченні, а також те, що відповідачем не спростовано факту надання військовою частиною НОМЕР_1 позивачу речового забезпечення, отже, держава в особі військової частини НОМЕР_1 визнала правовідносини з приводу проходження служби позивачем, а тому на відповідача покладено обов`язок зарахування ОСОБА_1 до штату військової частини.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
З урахуванням викладеного, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати неправомірною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не зарахування ОСОБА_1 до штату військової частини у період з 23.08.2014 року по 23.01.2015 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України зарахувати ОСОБА_1 до штату військової частини в період з 23.08.2014 року по 23.01.2015 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С. В. Прудник