Справа № 343/1000/18
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" липня 2018 р. справа № 343/1000/18
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гундяка В.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до їх вчинення, -
ВСТАНОВИВ:
04.06.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до їх вчинення.
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2018 дану позовну заяву відповідно до пункту 2 частини 1 статті 29 КАС України передано на розгляд Івано-Франківському окружному адміністративному суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно не призначено їй пенсії у звязку із втратою годувальника її чоловіка - інваліда ІІ групи ОСОБА_2 Вважає, що оскільки в її чоловіка пенсія була у значно більшому розмірі, то ОСОБА_2 фактично був її годувальником. Зазначила, що так як вона є непрацездатним членом сімї, то у неї відповідно до положень ч.1 ст.36 Закону України «Про загагальнообовязкове державне пенсійне страхування» виникає право на призначення пенсії у звязку із втратою годувальника.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 16.07.2018 року. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з мотивів, наведених у відзиві та просила суд в задоволенні позову відмовити. Зокрема вказала, що непрацездатними в розумінні ст.36 Закону України «Про загагальнообовязкове державне пенсійне страхування» є особи з інвалідністю або особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону. Крім того, право на пенсію у звязку із втратою годувальника має дружина померлого, якщо вона втратила джерело засобів до існування. Вказала, що так як позивач не досягла відповідного віку, не є інвалідом, та не втратила засобів до існування, то правових підстав для призначення пенсії у звязку із втратою годувальника не має.
Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 263 КАС України, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи письмові докази та заперечення проти них, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 30.04.1988 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.9).
Як вбачається з наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу копії свідоцтва про смерть серії І-НМ №261749, чоловік позивача - інвалід ІІ групи ОСОБА_2 помер 25.01.2018 року (а.с.10).
Згідно довідки Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області за №1100 від 18.05.2018 року ОСОБА_2 отримував пенсію по інвалідності в сумі 5 558,39 грн. до дня смерті (а.с.8).
Згідно поданої позивачем заяви від 01.11.2017 року розпорядженням від 24.11.2017 року їй здійснено перерахунок пенсії відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про загагальнообовязкове державне пенсійне страхування», у звязку із звільненням із роботи (а.с.25, 26).
Судом встановлено, що відповідачем відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії у звязку із втратою годувальника, згідно поданої нею заяви від 28.02.2018 року, так як відсутні підстави, передбачені положеннями Закону України «Про загагальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с. 5, 6, 27).
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд вважає відмову пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії у звязку із втратою годувальника правомірною з огляду на таке.
Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел є Закон України «Про загагальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч. 1 ст.36 вищевказаного Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоровя, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (ОСОБА_3), - незалежно від тривалості страхового стажу.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Таким чином даною правовою нормою визначено виключний перелік самостійних підстав для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, якими є: непрацездатність членів сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті відповідного страхового стажу; втрата батьками і чоловіком (дружиною) померлого, які не були на його утриманні, джерел засобів до існування.
При цьому частина 2 ст.36 Закону зазначає, що непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Згідно ст.26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Водночас відповідно до ч.2 ст.26 Закону до досягнення 60-річного віку право на призначення пенсії за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу копії паспорта серії СС479903, виданого Долинським РВ УМВС в Івано-Франківській області 22.01.1998 року, ОСОБА_1 народилась 30.10.1962 року, а тому на момент звернення до пенсійного органу не досягла пенсійного віку, визначеного ст.26 даного Закону.
З огляду на зазначене, оскільки позивач не досягла 60 річного віку та не є особою з інвалідністю, так як доказів протилежного суду сторонами надано не було, ОСОБА_1 не є непрацездатним членом сім'ї померлого годувальника в змісті ч.2 ст.36 Закону, що давало б їй право на призначення відповідної пенсії.
Крім того, інша умова, передбачена положеннями абз.2 ч.1 ст.36 Закону, теж не може бути підставою для призначення позивачу пенсії у зв'язку з втратою годувальника, так як відповідно до розпорядження за №153220 від 24.11.2017 року ОСОБА_1 з 28.10.2017 року отримує пенсію у розмірі 1 723,04 грн., а відтак, на переконання суду, не втратила джерело засобів до існування.
Таким чином, на момент звернення позивача до пенсійного органу визначених чинним законодавством України підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії у зв'язку з втратою годувальника відсутні.
Враховуючи викладене, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.
Згідно ст.139 КАС України судові витрати віднести за рахунок позивача.
На підставі ст.ст.26, 36 Закону України «Про загагальнообовязкове державне пенсійне страхування», керуючись ст.ст.139, 244-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
в задоволенні позову ОСОБА_1 до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до їх вчинення відмовити.
Судові витрати віднести за рахунок позивача.
Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з 24.07.2018 року, як дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, вул. Обліски, 34/48, м. Долина, Долинський район, Івано-Франківська область, 77500;

відповідач: Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, , вул. Біласа і Данилишина,2, м.Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300.

Суддя Гундяк В.Д.