Справа № 805/1725/18-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року справа №805/1725/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сухарька М.Г., Шишова О.О., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року (повний текст складено 16 квітня 2018 року в м. Слов'янськ) у справі № 805/1725/18-а (суддя І інстанції - Череповський Є.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання неправомірними дій та скасування рішення № 72 від 17.01.2017 року про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, зобов'язання призначити та виплатити допомогу при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до заяви від 04.12.2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (далі - відповідач) про визнання неправомірними дій та скасування рішення № 72 від 17.01.2017 року про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, зобов'язання призначити та виплатити допомогу при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до заяви від 04.12.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_2, про що 10 жовтня 2017 року Краматорським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Донецькій області видано свідоцтво про народження. 04 грудня 2017 року Позивач і його син отримали довідки про взяття їх на облік як внутрішньо переміщених осіб.

04 грудня 2017 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини у відповідності до Закону України "Про державну допомогу сімям з дітьми", разом із заявою надав усі необхідні документи, однак не отримав жодної виплати.

05 березня 2018 року Позивач звернувся до Відповідача за роз'ясненням підстав невиплати допомоги. З наданого у відповідь Повідомлення № 72 від 17.012018 року дізнався, що на підставі рішення комісії № 4 від 12 січня 2018 року йому відмовлено у призначенні допомоги, саме рішення йому надане не було.

Просив суд: - визнати неправомірними дії та скасувати рішення Відповідача № 72 від 17.01.2017 року про відмову йому у призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; - зобов'язати Відповідача призначити та виплатити йому допомогу при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до заяви Позивача від 04.12.2017 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року у справі № 805/1725/18-а позов задоволено. Визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини та скасовано рішення управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 17.01.2017 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 05.12.2017 року.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржене рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фпктичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки (а.с. 7-8).

Відповідач - управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, є суб'єктом владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері соціального захисту населення, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3, виданим 10.10.2017 року Краматорським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.9).

Позивач та його малолітній син ОСОБА_2 були взяті на облік внутрішньо переміщених осіб, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1, що підтверджується довідками № та № від 04.12.2017 року (а.с. 10-11).

05 грудня 2017 року позивач звернувся до Відповідача із заявою, в якій просив призначити йому допомогу при народженні дитини (а.с. 25-26).

Відсутність позивача за адресою, зазначеною в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1, встановлена актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 03 січня 2018 року, в якому зазначено, що зі слів мешканців житла за даною адресою ОСОБА_1 не машкає (а.с. 24).

На підставі вказаного акту протоколом засідання комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 4 від 12 січня 2018 року було вирішено відмовити ОСОБА_1 у призначенні соціальної виплати (а.с. 27).

Враховуючи вищезазначене рішення комісії, у відповідності з п.13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08.06.2016 №365 Відповідачем 17 січня 2018 року було прийняте рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні (а.с. 28).

Як зазначив позивач у позовній заяві, про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини позивач дізнався, отримавши в березні 2018 року повідомлення управління № 72 від 17.01.2018 року.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади, до яких відноситься і Відповідач) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" визначено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до ч.ч. 7, 9 ст.11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено цим Законом та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Відповідно п.13 Порядку №1751 допомога при народженні дитини, яка народилась після 8 квітня 2011 року, надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму,- на другу дитину і т.д. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Судом першої інстанції встановлено, що з заявою про призначення одноразової державної допомоги при народженні дитини позивач звернувся до відповідача з додержанням встановленого законом строку, надавши до неї повний перелік необхідних документів.

Таким чином, позивач повною мірою виконані вимоги, встановлені Законом для розгляду питання про призначення допомоги. Відомостей про отримання позивачем допомоги в іншому органі соціального захисту населення на території України відповідачем на час розгляду справи не надано.

Позивач і його дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування). Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення "Кечко проти України" від 08.11.2005, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація Позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Позивачем заявлений позов в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

При вирішенні питання про призначення позивачу допомоги при народженні дитини відповідач керувався п.13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 №365. Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідач не довів в суді правомірність своєї відмови у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, а отже суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Пунктом 43 Порядку № 1751 передбачено, що про призначення державної допомоги сім'ям з дітьми чи про відмову в її призначенні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і виплачує зазначену допомогу, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом п'яти днів після прийняття відповідного рішення. Повідомлення відповідача № 72 від 17.01.2018 року не створює для позивача жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав, натомість такі наслідки створює рішення відповідача від 17.01.2018 року про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, а отже саме це рішення підлягає скасуванню.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року у справі № 805/1725/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року у справі № 805/1725/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 25 липня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.А. Блохін

Судді М.Г. Сухарьок

О.О. Шишов