Справа № 825/2250/18
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року Чернігів Справа № 825/2250/18

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧернігівІнвест" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧернігівІнвест" (далі ТОВ "ЧернігівІнвест") звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо невжиття всіх необхідних заходів щодо звільнення з податкової застави об'єкта нерухомості (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01), який знаходився за адресою: вул. ОСОБА_1 (Щорса), буд 63 в м. Чернігові, загальною площею 1660,3 кв.м та складався з: будівлі технічної майстерні з адміністративним приміщенням (А-2, А1-1); прохідної (Б-1, Б1-1); складів для ПММ (В-1);

- зобов'язати відповідача вжити всі необхідні заходи щодо звільнення з податкової застави об'єкта нерухомості (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01), який знаходився за адресою: вул. ОСОБА_1 (Щорса), буд.63 в м. Чернігові, загальною площею 1660,3 кв.м та складався з: будівлі технічної майстерні з адміністративним приміщенням (А-2, А1-1); прохідної (Б-1, Б1-1); складів для ПММ (В-1).

В обгрунтовання позовних вимог зазначає, що ТОВ "РАСТ" набуло право власності на нежитлове приміщення яке знаходиться за адресою: вул. ОСОБА_1 (Щорса), буд.63 в м. Чернігові, загальною площею 1660,3 кв.м та складався з: будівлі технічної майстерні з адміністративним приміщенням (А-2, А1-1); прохідної (Б-1, Б1-1); складів для ПММ (В-1) на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016, яка набрала законної сили і є чинною та отримало свідоцтво про право власності в червні 2016 року та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В подальшому ТОВ "РАСТ" припинило своє існування, а його правонаступником є ТОВ "ЧернігівІнвест".

При цьому, незважаючи на те, що власником обєкта нерухомості, який знаходився за адресою: вул. ОСОБА_1 (Щорса), буд.63 в м. Чернігові, вже є ТОВ "ЧернігівІнвест", а не ПАТ "Київфундаментбуд" і строк виконання обтяження (20.08.2017) минув, обтяження на вказане майно не припинені. Посилаючись на ст.28 Закону України "Про заставу" та п.93.4 ст.93 Податкового кодексу України, позивач зазначає, що таке майно звільняється з податкової застави з дня отримання контролюючим органом підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами і встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав.

В силу ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин кваліфіковано судом як визнання позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ТОВ "РАСТ" набуло право власності на нежитлове приміщення яке знаходиться за адресою: вул. ОСОБА_1 (Щорса), буд.63 в м. Чернігові, загальною площею 1660,3 кв.м та складався з: будівлі технічної майстерні з адміністративним приміщенням (А-2, А1-1); прохідної (Б-1, Б1-1); складів для ПММ (В-1) відповідно до проведених електронних торгів (акт про проведення електронних торгів від 13.06.2016 та протокол проведення електронних торгів від 27.05.2016 №133499) (а.с.15-17) на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016, яка набрала законної сили і є чинною (а.с.18-25).

В подальшому ТОВ "РАСТ" припинило своє існування, а його правонаступником стало ТОВ "ЧернігівІнвест" та відповідно набуло право на отримання у власність зазначене нежитлове приміщення 06.02.2018 (а.с.9-10,26).

При цьому, позивачу під час реєстрації права власності на нерухоме майно (нежитлове приміщення яке знаходиться за адресою: вул. ОСОБА_1 (Щорса), буд.63 в м. Чернігові, загальною площею 1660,3 кв.м та складався з: будівлі технічної майстерні з адміністративним приміщенням (А-2, А1-1); прохідної (Б-1, Б1-1); складів для ПММ (В-1)), стало відомо, що згідно акту опису активів платника податків ПАТ "Київфундаментбуд" від 23.06.2010 №156017/10/24-104 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено записи про обтяження:

№9650366, вид обтяження податкова застава, публічне обтяження, строк виконання 24.06.2015;

№9650522. вид обтяження податкова застава, публічне обтяження, строк виконання 20.08.2017 (а.с.39-40).

Незважаючи на те, що власником обєкта нерухомості, який знаходився за адресою: вул. ОСОБА_1 (Щорса), буд.63 в м. Чернігові, вже є ТОВ "ЧернігівІнвест", а не ПАТ "Київфундаментбуд" і строк виконання обтяження (20.08.2017) минув, обтяження на вказане майно не припинені.

Позивач звертався до Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві та ГУ ДФС у м. Києві (а.с.11-13,41-43) про звільнення активів від податкової застави у звязку з проведеними електронними торгами та отриманням свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, однак отримано необґрунтовану відповідь про те, що податковий борг позивача відсутній, і активи у податкову заставу не передавались.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд зважає на таке.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст.28 Закону України "Про заставу" застава припиняється: у разі примусового продажу заставленого майна. Також, пп.пп.93.1.1-93.1.4 п.93.1 ст.93 Податкового кодексу України передбачено, що майно платника податків звільняється з податкової застави, зокрема, з дня отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку, про що такому платнику надсилається повідомлення. Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пп.пп.93.1.1-93.1.5 п.93.1 цієї статті (п.93.2 ст.93 Податкового кодексу України).

При цьому в силу п.93.4 ст.93 Податкового кодексу України - у разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до ст.95 цього Кодексу, таке майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.

Аналогічні положення викладені в п.4 розділу VI Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 №586.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в п.3 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України. Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

Тобто, застосовуючи обтяження, суб'єкт владних повноважень - відповідач, - повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Як вбачається з положень ст.43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Частиною 3 ст.44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов'язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. З аналізу положень цього Закону вбачається, що за умови виникнення підстав для обтяження або виникнення підстав для припинення обтяження на майно, у разі надходження до обтяжувача письмової вимоги боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, саме останній має імперативний обов'язок щодо подання заяви про припинення обтяження і подальшого вилучення відповідного запису.

Тобто, обов'язок щодо подання заяви до реєстратора Державного реєстру в даному випадку покладено виключно на обтяжувача, яким в даних правовідносинах виступала ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, а з 21.12.2016, у звязку із внесенням змін до ст.19 Податкового кодексу України щодо функцій державних податкових інспекції - ГУ ДФС у м. Києві.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач розрахувався за придбане нерухоме майно в повному обсязі, кошти (948 496,15грн) перераховано до бюджету, а тому будь-які попередні обтяження на таке майно повинні бути припинені, оскільки законодавцем чітко встановлено,що застава припиняється: у разі примусового продажу заставленого майна (ст.28 Закону України "Про заставу").

Враховуючи ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Крім того, відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Оскільки, як вбачається з копії Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, обтяжувачем в спірних правовідносинах є ГУ ДФС у м. Києві, в даних правовідносинах відповідач виступає як субєкт владних повноважень, наділений владними повноваженнями щодо подання відповідної заяви з метою внесення до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна даних щодо зняття арешту з належного позивачу майна.

Так, Порядок реєстрації виникнення, зміни, припинення обтяжень нерухомого майна визначається Законом України від 01.07.2004 № 1952 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок).

Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, обєкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяження це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів таких прав.

Обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Обтяження речових прав на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Із цього виходить, що обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Законом до обтяжень віднесені: заборона відчуження, арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження.

Статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення обєктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

При цьому, припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Отже, документ, який є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна, має бути виданий органом, який ініціював виникнення/реєстрацію такого обтяження.

"Зняття" обтяження мовою законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень іменується державною реєстрацією припинення обтяжень.

Таким чином, враховуючи, що позивач в повній мірі розрахувався за придбане майно, власником якого він є, а строк виконання обтяження (20.08.2017) минув, наявність в реєстрі прав на нерухоме майно запису про обтяження - грубо порушує права позивача на володіння його майном.

Крім того, відсутні норми чинного законодавства, які б звільняли відповідача від обов'язку, закріпленого п.93.4 ст.93 Податкового кодексу України. Також відсутні докази, які спростовують інформацію, що ГУ ДФС у м.Києві є обтяжувачем майна, на яке згідно акту опису активів платника податків ПАТ "Київфундаментбуд" від 23.06.2010 №156017/10/24-104 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено записи про обтяження:

№9650366, вид обтяження податкова застава, публічне обтяження, строк виконання 24.06.2015;

№9650522. вид обтяження податкова застава, публічне обтяження, строк виконання 20.08.2017.

Отже, згідно наведеного вище висновку суду, обов'язок щодо зняття обтяження у вигляді податкової застави покладається на обтяжувача.

Суд зазначає, що предметом адміністративного позову є визнання протиправними дій відповідача щодо невжиття всіх необхідних заходів щодо звільнення з податкової застави об'єкта нерухомості.

Однак, вищевказані позовні вимоги не відповідають матеріально-правовому способу захисту порушеного права, оскільки судом встановлено, що жодних дій відповідачем взагалі не вчинялось.

Згідно з загальними засадами права дії суб'єкта владних повноважень - це активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

У свою чергу, бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Як вже було встановлено судом вище жодних активних дій відповідачем по відновленню порушеного права позивача не вчинялось. А тому, у задоволенні позовних вимог позивача у цій частині необхідно відмовити.

Водночас, в силу ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

А тому, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і: визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у м. Києві щодо невжиття всіх необхідних заходів щодо звільнення з податкової застави об'єкта нерухомості (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01), який знаходився за адресою: вул. ОСОБА_1 (Щорса), буд 63 в м. Чернігові, загальною площею 1660,3 кв.м та складався з: будівлі технічної майстерні з адміністративним приміщенням (А-2, А1-1); прохідної (Б-1, Б1-1); складів для ПММ (В-1) та зобовязати Головне управління ДФС у м. Києві вжити всі необхідні заходи щодо звільнення з податкової застави об'єкта нерухомості (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01), який знаходився за адресою: вул. ОСОБА_1 (Щорса), буд 63 в м. Чернігові, загальною площею 1660,3 кв.м та складався з: будівлі технічної майстерні з адміністративним приміщенням (А-2, А1-1); прохідної (Б-1, Б1-1); складів для ПММ (В-1)

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд зазначає, що обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визнана джерелом права.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997, набула чинності для України 11.09.1997) Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру....

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Бендерський проти України (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді заслухані, тобто належним чином вивчені судом.

Так, за змістом ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Відповідно до ч.2 ст.76 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягала у невжитті всіх необхідних заходів для звільнення з під податкової застави майна позивача, а тому, з метою поновлення прав позивача та захисту його інтересів, а також усунення підстав їх порушення, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов'язання останнього вжити всі необхідні заходи щодо звільнення з податкової застави об'єкта нерухомості.

Враховуючи, що судове рішення ухвалено на користь позивача, з відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧернігівІнвест" (вул. Чернишевського,33 м. Чернігів 14000 ) до Головного управління ДФС у м. Києві (вул. Шолуденка,33/19 м. Київ 04116 ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у м. Києві щодо невжиття всіх необхідних заходів щодо звільнення з податкової застави об'єкта нерухомості (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01), який знаходився за адресою: вул. ОСОБА_1 (Щорса), буд 63 в м. Чернігові, загальною площею 1660,3 кв.м та складався з: будівлі технічної майстерні з адміністративним приміщенням (А-2, А1-1); прохідної (Б-1, Б1-1); складів для ПММ (В-1);

Зобов'язати Головне управління ДФС у м. Києві вжити всі необхідні заходи щодо звільнення з податкової застави об'єкта нерухомості (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01), який знаходився за адресою: вул. ОСОБА_1 (Щорса), буд 63 в м. Чернігові, загальною площею 1660,3 кв.м та складався з: будівлі технічної майстерні з адміністративним приміщенням (А-2, А1-1); прохідної (Б-1, Б1-1); складів для ПММ (В-1).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у м. Києві (вул. Шолуденка,33/19 м. Київ 04116 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧернігівІнвест" (вул. Чернишевського,33 м. Чернігів 14000 ) 1 762,00 грн (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повне рішення суду складено 31 липня 2018 року.

Суддя Л.О. Житняк