Справа № П/811/655/18
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2018 рокусправа № П/811/655/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Шлай А.В.

судді: Круговий О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання: Горшков В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року (суддя Пасічник Ю.П.), ухвалене в місті Кропивницькому в порядку письмового провадження, в адміністративній справі № П/811/655/18 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Кіровоградської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Генеральної прокуратури України, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Прокуратури Кіровоградської області середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 241496,07 грн. (125158,80 грн. + 116337,27 грн.) та середній заробіток за час вимушеного прогулу через затримку виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 року в сумі 209974,58 грн.

В обґрунтування позову вказував на те, що постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року у справі за його позовом до Генеральної прокуратури України, вимоги позову задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 31.03.2017 року №8дк, поновлено на посаді заступника прокурора Кіровоградської області з 31.03.2017 року та стягнуто з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 174500,25 грн. Разом з тим, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018 року №П/811/593/17 постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року в частині стягнення з Генеральної прокуратури середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 174500,25 грн. скасовано, в цій частині в задоволенні позову відмовлено. Скасовуючи постанову суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що стягнення цих коштів може бути проведено не з Генеральної прокуратури, а з прокуратури Кіровоградської області, яка є самостійною юридичною особою по місцю безпосередньої роботи позивача і джерелом виплати заробітної плати працівникам прокуратури області. Наказом Генерального прокурора України від 13.02.2018 року №17к, позивача було поновлено на посаді заступника прокурора Кіровоградської області з 31.03.2017 року, але заробітну плату за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду не виплачено, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року позов задоволено.

Генеральною прокуратурою України на рішення суду першої інстанції подана апеляційна скарга. Скаржник вказує на відсутність підстав для відповідальності роботодавця, визначеної статтею 236 Кодексу законів про працю України, оскільки умисного невиконання рішення суду про поновлення позивача на посаді не було допущено внаслідок реалізації права на його апеляційне оскарження. Крім того, судом першої інстанції неправильно здійснено розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка складає 238227,81 грн., замість 241496,07 грн., визначеного судом. Скаржник просить суд апеляційної інстанції змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також скасувати його в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу через затримку виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 року, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач висловив згоду на зміну рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 року в частині стягнення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу на суму 238227,81 грн. замість 241496,07 грн., а також просив суд змінити зазначене рішення в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу через затримку виконання постанови на суму 201461,79 грн., замість 209974,58 грн.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги.

Позивач, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи, доказом чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 18.06.2018 року, яке міститься в матеріалах справи, до суду не прибув, про причини неприбуття не повідомив.

Прокуратура Кіровоградської області у поданій до апеляційного суду заяві просила здійснювати розгляд апеляційної скарги без участі її представника.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем вимог статті 236 Кодексу законів про працю України, оскільки середній заробіток за час затримки його поновлення на посаді виплачений не був.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно визначений характер спірних правовідносин, які виникли у звязку із проходженням позивачем публічної служби.

Позивачем предявлено до Прокуратури Кіровоградської області дві позовні вимоги про стягнення:

- середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- середнього заробітку за час вимушеного прогулу через затримку виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 року.

За приписами статті 235 Кодексу законів про працю України (КЗпП) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом Генерального прокурора України № 17к від 13 лютого 2018 року скасовано наказ Генерального прокурора України від 18 березня 2017 року № 8дк «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1В.» та поновлено старшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Кіровоградської області з 31 березня 2017 року. Зазначений наказ видано на виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 року та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018 року.

Згідно наведеного в апеляційній скарзі скаржником розрахунку, здійсненого на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середній заробіток за час вимушеного прогулу (з 31.03.2017 року по 12.02.2018 року) складає 238227,81 грн.

За приписами частини 6 статті 303 Кодексу адміністративного судочинства України визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки позивач не заперечує проти задоволення апеляційної скарги в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 238227,81 грн., колегія суддів вважає цей факт встановленим, у звязку з чим позовна вимога підлягає задоволенню у визначеній сумі.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу через затримку виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обовязковості і підлягає виконанню не з моменту набрання законної ним сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Кіровоградським окружним адміністративним судом 31 жовтня 2017 року у відкритому судовому засіданні ухвалено постанову, якою позивача поновлено на посаді заступника прокурора Кіровоградської області з 31 березня 2017 року. Суд допустив негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури України на зазначеній посаді з 31.03.2017 року та стягнення з Генеральної прокуратури України середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць (а.с.30-33).

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Генеральна прокуратури України в апеляційній скарзі стверджує про те, що невиконання постанови суду першої інстанції в частині поновлення позивача на посаді обумовлено оскарженням в апеляційному порядку судового рішення.

Колегія суддів вважає такі доводи помилковими, оскільки норма статті 235 Кодексу законів про працю України в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі. Крім того, зазначена норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку звернення до роботодавця з відповідною заявою або предявлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Дана правова позиція також висловлена Верховним Судом України в постанові від 01.07.2015 року у справі №6-435цс15.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обовязків.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно. Аналогічна процесуальна норма містилась у статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла до 15.12.2017 року.

Обовязковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина 5 статті 124).

Судові рішення, які підлягають негайному виконанню, є обовязковими, зокрема, Генеральною прокуратурою України, від якої залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Добровільне виконання рішення суду є обовязком, який не має похідного характеру від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Проте, задовольняючи позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу через затримку виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 року, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що негайне виконання зазначеного судового рішення покладалось судом на Генеральну прокуратуру України, яка в подальшому (13.02.2018 року) і видала наказ № 17к. Натомість, позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу через затримку виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 року ОСОБА_1 предявив до Прокуратури Кіровоградської області.

Таким чином, позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу через затримку виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 року предявлений не до тієї особи, яка має за ним відповідати. Заміна неналежної сторони, як це передбачено частиною 1 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, належить до процесуальних повноважень суду першої інстанції.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи позивача, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу щодо зміни судового рішення в частині суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу через затримку виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 року, не впливають на висновки суду апеляційної інстанції, оскільки скаржник просив в цій частині відмовити позивачу у задоволенні позову, а позивач, у свою чергу, рішення суду в цій частині не оскаржив.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року в адміністративній справі № П/811/655/18 скасувати та ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати Прокуратуру Кіровоградської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 238227 (двісті тридцять вісім тисяч двісті двадцять сім тисяч) 81 коп.

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 10 липня 2018 року касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до пункту 1 частини 6 статті 12 та пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 20 липня 2018 року.

Головуючий суддя: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук