Справа № 640/6425/18
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

В порядку ч. 3 ст. 34 КАС України
"26" липня 2018 р. Справа № 640/6425/18
З постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2018 року по справі № 640/6425/18, я незгодна, з огляду на наступне.
Статтею 2 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на принципі єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
Добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, згідно з ч. 1 ст. 19 цього Закону, є підставою для припинення громадянства України. При цьому втрата громадянства України відбувається не автоматично з набуттям громадянства іншої держави, а виключно з дня видачі Указу Президента України про припинення громадянства щодо певної особи.
Судом установлено, що позивач у справі має подвійне громадянство: він є громадянином України, і його не втрачав, та громадянином Канади.
За приписами п.п. «в» п. 33), п. 45) ст. 4 Митного кодексу України нерезиденти, це фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.
Постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом) (п. 45 ст. 4).
Згідно з абзацом першим ст. 2 Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; проїзний документ дитини; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в'їзд в Україну).
Підтвердженням постійного місця проживання особи - громадянина України - нерезидента може бути документ (відмітка в паспорті), що підтверджує постійне проживання або тимчасове перебування громадянина України за кордоном (п. 26 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року № 152 зі змінами і доповненнями)
Консульський облік полягає в реєстрації в закордонних дипломатичних установах України громадянина України, який постійно проживає за кордоном, шляхом внесення даних про громадянина України до облікової картки та електронного реєстру громадян України, які постійно проживають за кордоном, що ведеться в закордонних дипломатичних установах України за встановленою формою, проставлені в дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини відповідної відмітки (штампу) (п. 1.2 розд. І Правил).
Судом установлено, що відповідно до відміток про прийняття на консульський облік та зняття з консульського обліку у паспорті громадянина України для виїзду за кордон позивача було прийнято на консульський облік 28.12.2000 року, а знято з консульського обліку 25.08.2016 року.
Тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом (ст. 380).
Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 Митного кодексу України. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Митний режим тимчасового ввезення завершується шляхом реекспорту.
Відповідно до п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України у разі ввезення (пересилання) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина й початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв'язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців із дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, із якої він прибув, не менше трьох років, зокрема:
транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, який підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо такий транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.
Положеннями ч. 1 ст. 485 МК України визначено, що з'явлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Я вважаю, що дії позивача в їх послідовності, що викладена в оскаржуваній Постанові, посвідчують наявність у позивача умислу на ухилення від сплати митних платежів при зверненні до митного органу, та бажання здійснити митне оформлення ТЗ в режимі «імпорт» поза межами шестимісячного строку, встановленого п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України.
Задекларувавши пропуск на митну територію України ТЗ у режимі тимчасового ввезення на строк 1 рік без сплати митних платежів протягом позивач погодився із такими умовами ввезення ТЗ в режимі тимчасового ввезення.
Факт звернення позивача до митного органу із заявою про зміну режиму з «тимчасове ввезення» на «імпорт» поза межами шестимісячного строку, з урахуванням попереднього звернення, на мою думку, є прямим свідченням наявності у позивачу умислу ухилитися від сплати податків.
Суддя
Харківського апеляційного
адміністративного суду Мельнікова Л.В.