Справа № 496/2162/18
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2018 р.м.ОдесаСправа № 496/2162/18

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Драніков С.М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2018р. по справі за адміністративним позовом Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018р. Біляївське РВ ГУДМС України в Одеській області звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2, в якому просило продовжити строк затримання на шість місяців громадянину ОСОБА_3 Узбекистану ОСОБА_2, 20.11.1947р.н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що постановою Біляївського районного суду Одеської області від 13.12.2017р. (справа №496/4538/17) було задоволено адміністративний позов Біляївського РВ ГУДМС України в Одеській області до особи громадянина ОСОБА_3 Узбекистан ОСОБА_2, 20.11.1947р.н., про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на строк шість місяців. Позивач зазначає, що після неодноразових запитів до Посольства ОСОБА_3 Узбекистану в Україні станом на 1.06.2018р. підтвердження належності факту ОСОБА_2 до громадянства ОСОБА_3 Узбекистану так і не встановлено.

Позивач посилаючись на те, що на даний час неможливо забезпечити примусове видворення ОСОБА_2, та до теперішнього часу інформація щодо підтвердження факту належності відповідача до громадянства ОСОБА_3 Узбекистану не надходила, а також на те, що ОСОБА_2 не може бути документований сертифікатом на повернення в країну походження, просило продовжити строк затримання ОСОБА_2 на 6 місяців.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2018р. адміністративний позов задоволено.

Продовжено строк затримання на шість місяців до 14.12.2018р. громадянина Р.Узбекистану ОСОБА_2, 20.11.1947р.н., з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Від сторін не надійшло заяв та клопотань про розгляд справи за їх участю, а тому судова колегія вважає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, у зв'язку з тим, що до теперішнього часу інформація Посольства ОСОБА_3 Узбекистан щодо підтвердження факту належності ОСОБА_2 до громадянства ОСОБА_3 Узбекистан не надходила, та тим, що ОСОБА_2 не може бути документований сертифікатом на повернення в країну походження, що в свою чергу унеможливлює виконання рішення суду про примусове видворення його за межі України.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та обєктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, не спростовано матеріалами справи, що постановою Біляївського районного суду Одеської області від 13.12.2017р. (справа №496/4538/17) задоволено адміністративний позов Біляївського РВ ГУДМС України в Одеській області до особи громадянина Р.Узбекистану ОСОБА_2, 20.11.1947р.н., про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на строк шість місяців.

У грудні 2017р. Біляївський РВ ГУДМС України в Одеській області звернулося листом за №5127/6274 до Посольства ОСОБА_3 Узбекистану в Україні щодо підтвердження або спростування належності ОСОБА_2 до громадянства ОСОБА_3 Узбекистан з метою подальшого документування сертифікатом на повернення в країну походження.

У звязку із відсутністю відповіді на вказаний лист, Біляївським РВ ГУДМС України в Одеській області 22.03.2018р. повторно направлено лист за №5127/1222 щодо підтвердження або спростування належності ОСОБА_2 до громадянства ОСОБА_3 Узбекистан.

Станом на 1.06.2018р. Біляївським РВ ГУДМС України в Одеській області так і не було отримано відповіді від Посольства ОСОБА_3 Узбекистан, у звязку із чим, ГУ ДМС було направлено запит директору Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ОСОБА_4 щодо ідентифікації та документування ОСОБА_2 посвідченням на повернення в країну походження через Міністерство закордонних справ України, однак на вказаний запит відповіді не надійшло.

У звязку із тим, що строк затримання ОСОБА_2 з метою ідентифікації спливав, ГУ ДМС звернулось в суд із позовом про продовження строку тримання ОСОБА_2 ще на 6 місяців.

Перевіряючи правомірність продовження строку тримання ОСОБА_2 з метою ідентифікації ще на 6 місяців, судова колегія виходить з наступного.

За правилами ч.11 ст.289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч.13 ст.289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналізуючи вказані норми, апеляційний суд зазначає, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом, виключно, у разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк, якими є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Пунктом 2.7 Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, СБУ за №353/271/150 від 23.04.2012р. детально описує вжиття компетентними органами заходів щодо ідентифікації та документування іноземців та передбачає, що: 1) у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу); 2) у разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС. У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Приписами ч.12 ст.289 КАС України передбачено, що про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову та продовження строку тримання ОСОБА_2 з метою ідентифікації, оскільки РВ ГУ ДМС так і не отримано відповідей на листи-запити, що у свою чергу унеможливлює документування сертифікатом про примусове видворення ОСОБА_2 за межі України та виконання рішення суду.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2018р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

ОСОБА_1