Справа № 818/35/18
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/35/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Пянової Я.В.

суддів: Чалого І.С. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.03.2018 (головуючий суддя М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 02.04.18 р.) по справі № 818/35/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Свеський насосний завод" (далі - позивач, ПрАТ "Свеський насосний завод") звернулось з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Сумській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Сумській області від 20.12.2017 р. № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання ПрАТ "Свеський насосний завод" з податку на прибуток в загальній сумі 549114 грн., із них 366076 грн. - за основним зобов'язанням і 183038 грн. - штрафні (фінансові) санкції та від 20.12.2017 р. № НОМЕР_2 про зменшення позивачу суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за перше півріччя 2017 року в розмірі 108088 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.03.2018 р. адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 20 грудня 2017 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання Приватному акціонерному товариству "Свеський насосний завод" з податку на прибуток в загальній сумі 549114 грн., із них 366076 грн. - за основним зобов'язанням і 183038 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 20 грудня 2017 року № НОМЕР_2 про зменшення Приватному акціонерному товариству "Свеський насосний завод" суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за перше півріччя 2017 року у розмірі 108088 грн.

Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" (41226, Сумська область, Ямпільський район, смт. Свеса, вул. Заводська, 1, ) в рахунок повернення судових витрат 9858,03 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що на перевірку надавались акти звірки взаєморозрахунків на 2015 та 2017 роки, що підтверджують неодноразове визнання позивачем наявної кредиторської заборгованості, у зв'язку з чим перебіг позовної давності переривався. Отже, станом на 2017 р. заборгованість не є безнадійною та не можна вважати її простроченою, так як строки проведення розрахунків не сплинули.

Головне управління ДФС у Сумській області не погоджується з таким твердженням суду, оскільки на перевірку були надані два акти звірки взаєморозрахунків з ТОВ НВП «Восток» станом на 31.01.2014 р. та 01.01.2017 р.

Акт звірки взаєморозрахунків станом на 20.10.2015 р. на перевірку не надавався, а був наданий лише до суду.

Підтвердженням того, що на перевірку були надані лише два акти звірки взаєморозрахунків з ТОВ НВП «Восток» станом на 31.01.2014 р. та 01.01.2017 р., є лист ПрАТ «Свеський насосний завод» від 30.11.2017 р. №02-1866, відповідно до якого надавались завірені копії первинних документів позивача, опис вилучених копій документів, в якому за №№ 122, 123 вказані: «акт звірки за 01.01.12-31.01.14», «акт звірки за 01.01.17-01.01.17», підписаний головним бухгалтером позивача ОСОБА_3 та завірені печаткою позивача копії актів звірки взаєморозрахунків з ТОВ НВП «Восток» станом на 31.01.2014 р. та 01.01.2017 р.

Крім того, в акті звірки станом на 31.01.2014 р. не зазначено посадових осіб підприємств і підписаний він лише з однієї сторони - головним бухгалтером ПрАТ «Свеський насосний завод» ОСОБА_3 Підписи посадових осіб ТОВ НВП «Восток» відсутні.

Отже, наданий на перевірку акт звірки від 31.01.2014 р. не може вважатись належним доказом визнання позивачем наявної перед ТОВ НВП «Восток» кредиторської заборгованості у сумі 180764,80 грн.

Наданий акт звірки від 01.01.2017 р. складений вже за межами строку позовної давності (з 28.11.2012 р. (останні вчинені дії позивачем) по 28.11.2015р.), відповідно, не може бути документом, на підставі якого переривається строк позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України.

Крім того, судом не враховано той факт, що строк позовної давності сплинув у листопаді 2015 року, і в 2016 році звірка не проводилась і акт не складався.

Позивач, відповідно до ст. 137 Податкового кодексу України (далі - ПК України), складаючи річну фінансову звітність з податку на прибуток за 2015 рік, повинен був врахувати усі первинні документи по господарським операціям звітного періоду і самостійно нарахувати податок за ставкою, встановленою Податковим кодексом України.

Станом на час складання податкової звітності за 2015 рік у позивача не було документів, які б підтверджували факт переривання строку позовної давності, оскільки акт звірки за 31.01.2014 р. не підписаний ТОВ НВП «Восток», а акт звірки за 01.01.2017 р. ще не був складений.

Оскільки у 4 кварталі 2015 року сплинув строк позовної давності, то позивач повинен був провести списання простроченої кредиторської заборгованості по ТОВ НВП «Восток».

Отже, кредиторська заборгованість позивача по взаєморозрахунках з ТОВ НВП «Восток» станом на час складання податкової звітності за 2015 рік була простроченою, оскільки строки проведення розрахунків сплинули.

Апелянт також посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.05.2018 року по справі №825/1468/17.

Окрім того, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що використання у виробничому або господарчому процесі позивача матеріальних цінностей Державного агентства резерву України ніякими іншими первинними документами не підтверджується.

Головне управління ДФС у Сумській області не погоджується таким твердженням суду виходячи з такого.

Відповідно до наданих на перевірку банківських виписок та даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що у жовтні 2016 року ПрАТ «Свеський насосний завод» здійснено операцію з перерахування грошових коштів на рахунок Державного агентства резерву України, як компенсацію за не збереження матеріальних цінностей, що знаходились на відповідальному зберіганні.

Відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2015 р. в справі №910/23664/15, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 29.09.2016 р., за позовом Державного агентства резерву України до ПрАТ «Свеський насосний завод» про відшкодування вартості матеріальних цінностей, стягнення неустойки, судом доведено, що позивач виступав зберігачем матеріальних цінностей Державного резерву на підставі Номенклатури накопичення від 18.05.1988 р. Проте, всупереч вимогам Закону України «По державний матеріальний резерв» ПрАТ «Свеський насосний завод» не забезпечило збереження матеріальних цінностей, що знаходились у нього на зберіганні. Вказані обставини підтверджуються актом про результати планової перевірки №186/4/М від 27.07.2006 р. та поясненнями Державного агентства резерву України. Доказів наявності у ПрАТ «Свеський насосний завод» або ж реалізації ним у встановленому порядку вказаних цінностей державного матеріального резерву суду не надано. Таким чином, ПрАТ «Свеський насосний завод» не забезпечив збереження матеріальних цінностей і відповідно до ст.14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», ст. 949 ЦК України вони підлягають поверненню до державного матеріального резерву. Відповідно до довідки УкрНДІ «Ресурс» вартість вищевказаних матеріальних цінностей станом на 09.02.2005 р. становила 1 218 238,29 грн. У звязку з чим, рішенням суду позов Державного агентства резерву України задоволено і стягнуто з ПрАТ «Свеський насосний завод» вартість відсутніх матеріальних цінностей державного резерву у розмірі 1218238,29 грн., 1218238,29 грн. штраф та 2602110,21 грн. пені.

При цьому, факти, на які посилався позивач щодо недоведеності передачі йому матеріальних цінностей, досліджувались господарським судом і їм надана належна правова оцінка.

Таким чином, ПрАТ «Свеський насосний завод» не збережено матеріальні цінності Державного агентства резерву України, що знаходились на відповідальному зберіганні, тому такі ТМЦ вважаються безоплатно отриманими, і їх вартість включається до складу доходів.

Також, відповідач зазначає, що перевіркою встановлено заниження фінансового результату до оподаткування на суму 742840 грн. внаслідок не збільшення фінансового результату по додатку РІ до рядка 03 податкової декларації з податку на прибуток підприємств розділу 3 «Різниці, які виникають при здійсненні фінансових операцій (ст. 140 Податкового кодексу України)».

Щодо даного порушення в оскаржуваному рішенні суду взагалі не наведено будь-яких обґрунтувань.

При цьому, це порушення вплинуло на суму, визначену в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, які скасовані судом повністю.

Головне управління ДФС у Сумській області разом з відзивом на позовну заяву надавало суду розрахунок сум, визначених у оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, відповідно до якого за заниження фінансового результату по різниці, які виникають при здійсненні фінансових операцій, у податковому повідомленні-рішенні від 20.12.2017 № збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток по даному порушенню в розмірі 133711,00 грн. - основний платіж та 66856,00 грн. - штрафна санкція.

Щодо суті порушення відповідач зазначає, що відповідно до наданих на перевірку документів встановлено, що з ПрАТ «Свеський насосний завод» стягнуто штрафні санкції та пеню протягом жовтня 2016 - червня 2017 р. на користь Державного агентства резерву України.

Виходячи з рішення господарського суду в справі №910/23664/15, порушення ПрАТ «Свеський насосний завод» збереження матеріальних цінностей резерву підтверджується:

- розпорядженням Кабінету Міністрів України №689-р від 04.10.2004 р.;

- актами здійснених перевірок, в яких зафіксовані факти незабезпечення збереження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Крім того, господарський суд, розглядаючи справу, також посилається на порушення позивачем ст. 949 Цивільного кодексу України щодо обов'язків зберігача повернути поклажодавцеві річ.

Таким чином, штрафні санкції, стягнуті за рішенням суду, є такими, що застосовані відповідно до цивільного законодавства.

З огляду на викладене, на думку відповідача, при ухваленні рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, вибору і застосуванні норм права до спірних правовідносин, та щодо законності і обґрунтованості судового рішення.

В судовому засіданні представник відповідача повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв'язку з чим просить її залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.03.2018 р. - без змін.

Посилання ГУ ДФС у Сумській області в апеляційній скарзі на акт звірки взаєморозрахунків станом 31.01.14 р. є необґрунтованими та безпідставними, і спростовуються наявними актами звірки взаєморозрахунків станом на жовтень 2015 року та станом на січень 2017 року, копії яких були надані товариством, і які знаходяться в матеріалах справи, і такі акти були належним чином досліджені судом першої інстанції.

Так, в судовому засіданні встановлено, що Товариством на запит податкового органу від 29.11.2017 р. № 1/05785454 для перевірки надавались акти звірки взаєморозрахунків станом на 2015 та 2017 роки, що підтверджують здійснення господарських операцій між ПрАТ "Свеський насосний завод" та ТОВ НВП "Восток", і які свідчать про неодноразове визнання позивачем наявної кредиторської заборгованості в сумі 180764,79 грн. перед ТОВ НВП "Восток".

Судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення зроблений правильний висновок про те, що наявна кредиторська заборгованість ПрАТ "Свеський насосний завод" в сумі 180746,80 грн., яка існує по взаємовідносинах з ТОВ НВП "Восток", не є простроченою, оскільки строки проведення розрахунків між товариствами не сплинули, зважаючи на переривання строків позовної давності, що виключає можливість віднесення даної кредиторської заборгованості до інших видів доходів як безнадійну заборгованість.

Також, позивач зазначає, що факт самовільного використання ТМЦ товариством у його господарській діяльності відсутній, адже є не доведеним (відсутні дані про конкретні ТМЦ, які були використані товариством; відсутні дані про період, коли це відбувалося), а тому відсутній і факт безоплатного отримання таких активів з боку Товариства, а тому не може бути і мови про будь-яке надходження економічних вигод для товариства, адже будь-якого доходу у останнього не виникало і виникнути не могло.

Посилання ГУ ДФС у Сумській області в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині того, що судом не наведено обґрунтувань щодо встановленого заниження фінансового результату до оподаткування на суму 742840 грн., внаслідок не збільшення фінансового результату, то вони також є необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд першої інстанції чітко зазначає на сторінці 5 рішення про те, що наявність документів, що підтверджують сплату ПрАТ "Свеський насосний завод" суми стягнення за рішенням Господарського суду м. Києва від 15.12.2015 року по справі № 910/23664/15 в цій ситуації не можна визнавати доказом порушення позивачем податкового законодавства, оскільки це є підтвердженням виконання судового рішення.

Такий висновок суду першої інстанції з цього питання обумовлений помилковою та необґрунтованою позицією ГУ ДФС у Сумській області в частині того, що штрафні санкції стягнуті за рішенням судів по справі № 910/23664/15 є такими, що застосовані відповідно до цивільного законодавства.

Штрафні санкції, які були застосовані до Товариства з боку Державного агентства резерву України, застосовані не на підставі положень цивільного законодавства, а на підставі положень ст. 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв».

З огляду на викладене, позовні вимоги належним чином досліджені судом першої інстанції, їм надана належна правова оцінка, судом правильно встановлено обставини справи, що обґрунтовано доводами рішення суду першої інстанції і не спростовуються доводами, що викладені в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що в період з 17.10.2017 р. по 29.11.2017 р. ГУ ДФС у Сумській області проведено документальну планову виїзну перевірку ПрАТ "Свеський насосний завод", за результатами якої 06.12.2017 р. складено акт № 4065/18-28-14-01/05785454/99 "Про результати документальної планової виїзної перевірки ПрАТ "Свеський насосний завод" () з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2016 р. по 30.06.2017 р., валютного та іншого законодавства за період 01.01.2016 р. по 30.06.2017 р., єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 р. по 30.06.2017 р." (далі - акт перевірки № 4065/18-28-14-01/05785454/99, а.с. 20-58).

В зазначеному акті перевірки викладені висновки про порушення позивачем вимог п.п. 14.1.13, п. 14.1, п. 44.1, п.п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п.п. 140.5.11, п. 140.5 ст. 140 ПК України, в результаті чого товариством занижено податок на прибуток на суму 363076 грн., у т.ч. за 2016 р. - у сумі 219238 грн., за 1 півріччя 2017 р. - у сумі 146793 грн. та завищено відємне значення обєкта оподаткування з податку на прибуток на суму 108088 грн., у т.ч. за 1 півріччя 2017 р. - на суму 108088 грн.

На підставі акта перевірки 20.12.2017 р. відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання ПрАТ "Свеський насосний завод" з податку на прибуток в загальній сумі 549114 грн., із них 366076 грн. - за основним зобов'язанням і 183038 грн. - штрафні (фінансові) санкції (а.с.16, 17), та № НОМЕР_2 про зменшення позивачу суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за перше півріччя 2017 року в розмірі 108088 грн. (а.с.18, 19).

Не погодившись з висновками акта перевірки та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду доказів порушення податкового законодавства безпосередньо цим платником податків, не довів суду правомірності прийнятих ним рішень.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до ст. 14 Кодексу, безнадійна заборгованість - це заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, а саме заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Фінансова допомога - це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Підпунктом 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно з визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV):

бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень;

господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства;

зобов'язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди;

витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками);

доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов'язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

В ході розгляду справи встановлено, що між ПрАТ "Свеський насосний завод" та ТОВ НВП "Восток" був укладений договір поставки № 060212 від 06.02.2012 р., відповідно до якого продавець зобов'язаний поставити позивачу за договірними цінами та в узгодженій кількості продукцію на загальну суму 512 284,80 грн. (а.с. 59-61).

Відповідно до умов договору ціна і сума договору зазначаються у специфікаціях, підписаних сторонами, оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця не пізніше 30-днів з дня поставки товару і отримання покупцем рахунку на оплату; термін дії договору до 31.12.2012 р.

Згідно з видатковими накладними від 31.07.2012 р. та 30.08.2012 р. позивач отримав петлі кришки люка в кількості 5656 на загальну суму 230764, 80 грн. При цьому, розрахунки проведені частково відповідно до платіжного доручення №2026 від 28.11.2012 р. на суму 50000,00 грн.

Станом на 30.06.2017 р. по рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» обліковується прострочена кредиторська заборгованість перед ТОВ НВО «Восток» на суму 180764,80 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вказав, що позивачем на запит відповідача від 29.11.2017 р. № 1/05785454 для перевірки надавались акти звірки взаєморозрахунків станом на 2015 та 2017 роки, що підтверджують здійснення господарських операцій між ПрАТ "Свеський насосний завод" та ТОВ НВП "Восток", і які свідчать про неодноразове визнання позивачем наявної кредиторської заборгованості в сумі 180764,79 грн. перед ТОВ НВП "Восток".

Таким чином, суд першої інстанції вважає, що наявна кредиторська заборгованість ПрАТ "Свеський насосний завод" в сумі 180746,80 грн., яка існує по взаємовідносинах з ТОВ НВП "Восток", не є простроченою, оскільки строки проведення розрахунків між товариствами не сплинули, зважаючи на переривання строків позовної давності, що виключає можливість віднесення даної кредиторської заборгованості до інших видів доходів як безнадійну заборгованість.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду, що підписання сторонами актів звірок взаєморозрахунків вказує на визнання ПрАТ "Свеський насосний завод" своєї заборгованості перед ТОВ НВП "Восток" за відповідними зобов'язаннями, оскільки цей акт посвідчує стан розрахунків та наявність заборгованості, яка рахується у складі бухгалтерського обліку платників податків, при цьому положення статті 264 Цивільного кодексу України не застосовуються до спірних відносин, оскільки заборгованість є визнаною сторонами і не потребує визнання. Наявність заборгованості, що рахується в балансі, або за балансом господарюючих суб'єктів сама по собі не вказує на переривання перебігу строку позовної давності за вимогами про стягнення зазначеної заборгованості.

Висновок суду першої інстанції про те, що у даному випадку строк позовної давності переривався, є хибним.

Актом перевірки, дослідженням рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» доведена наявність у позивача безнадійної кредиторської заборгованості, такою що підлягає включенню до складу «Інші доходи» податкової звітності з податку на прибуток за 2017 рік на підставі підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.05.2018 року по справі №825/1468/17.

Окрім цього, позивач та суд першої інстанції наголошують на тому, що на перевірку на вимогу контролюючого органу були надані два акта звірки від 2015 та 2017 років.

Проте, як вбачається з матеріалів справи листом від 30.11.2017 р. №02-1866 ПрАТ «Свеський насосний завод» на запит ГУ ДФС у Сумській області по господарським операціям з ТОВ НВП «Восток» надав два акта звірки: один за період 01.01.12-31.01.14, другий за 01.01.17-01.01.17. Надання саме двох актів звірки за 2014 та 2017 рр. підтверджується листом підприємства від 30.11.2017 р. №02-1866 за підписом фінансового директора ОСОБА_4 та завіреними печаткою підприємства двох копій акта звірки за 01.01.12-31.01.14 та за 01.01.17-01.01.17. Третього акта звірки за 2015 рік підприємство на перевірку не надавало, оскільки в листі від 30.11.2017 р. підприємство вказує про надання актів звірки саме на 2 аркушах.

Копії таких же актів звірки і були вилучені під час перевірки відповідно до опису копій документів, що вилучені зі справ.

Крім того, в акті звірки станом на 31.01.2014 р. не зазначено посадових осіб підприємств і підписаний він лише з однієї сторони - головним бухгалтером ПрАТ «Свеський насосний завод» ОСОБА_3 Підписи посадових осіб ТОВ НВП «Восток» відсутні.

Відповідно до ст. 137 Податкового кодексу України податковим звітним періодом для податку на прибуток підприємств є квартал, півріччя і рік. При цьому, податкова звітність розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний період) починається з першого календарного дня звітного періоду і закінчується останнім календарним днем звітного періоду.

Отже, позивач, складаючи річну фінансову звітність з податку на прибуток за 2015 рік, повинен був врахувати усі первинні документи по господарським операціям звітного періоду і самостійно нарахувати податок за ставкою, встановленою Податковим кодексом України.

Оскільки у 4 кварталі 2015 року сплинув строк позовної давності, то позивач повинен був провести списання простроченої кредиторської заборгованості по ТОВ ПВП «Восток».

Згідно з п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що кредиторська заборгованість позивача по взаєморозрахунках з ТОВ НВП «Восток» станом на час складання податкової звітності за 2015 рік була простроченою, оскільки строки проведення розрахунків сплинули.

Перевіркою також встановлено заниження позивачем доходів на загальну суму 1218238 грн. внаслідок не збереження матеріальних цінностей Державного агентства резерву України, що знаходились на відповідальному зберіганні, тому такі ТМЦ вважаються безоплатно отриманими, і їх вартість включається до складу доходів.

В свою чергу, суд першої інстанції вказав, що використання у виробничому або господарчому процесі позивача матеріальних цінностей Державного агентства резерву України ніякими іншими первинними документами не підтверджується. Наявність документів, що підтверджують сплату ПрАТ "Свеський насосний завод" суми стягнення за рішенням Господарського суду м. Києва від 15.12.2015 року по справі № 910/23664/15, в цій ситуації не можна визнавати доказом порушення позивачем податкового законодавства, оскільки це є підтвердженням виконання судового рішення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до наданих на перевірку банківських виписок та даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що в жовтні 2016 року ПрАТ «Свеський насосний завод» здійснено операцію з перерахування грошових коштів на рахунок Державного агентства резерву України, як компенсацію за не збереження матеріальних цінностей, що знаходились на відповідальному зберіганні.

Згідно з рішенням Господарського суду м. Києва від 15.12.2015 р. у справі №910/23664/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 29.09.2016 р., за позовом Державного агентства резерву України до ПрАТ «Свеський насосний завод» про відшкодування вартості матеріальних цінностей, стягнення неустойки, судом встановлено, що позивач виступав зберігачем матеріальних цінностей Державного резерву на підставі Номенклатури накопичення від 18.05.1988 р. Проте, всупереч вимог Закону України «По державний матеріальний резерв» ПрАТ «Свеський насосний завод» не забезпечило збереження матеріальних цінностей, що знаходились у нього на зберіганні. Вказані обставини підтверджуються актом про результати планової перевірки №186/4/М від 27.07.2006 р. та поясненнями Державного агентства резерву України. Доказів наявності у ПрАТ «Свеський насосний завод» або ж реалізації ним у встановленому порядку вказаних цінностей державного матеріального резерву суду не надано. Таким чином, ПрАТ «Свеський насосний завод» не забезпечив збереження матеріальних цінностей і відповідно до вимог ст.14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», ст. 949 ЦК України, вони підлягають поверненню до державного матеріального резерву. Відповідно до довідки УкрНДІ «Ресурс» вартість вищевказаних матеріальних цінностей станом на 09.02.2005 р. становила 1 218 238,29 грн. У звязку з чим, рішенням суду позов Державного агентства резерву України задоволено і стягнуто з ПрАТ «Свеський насосний завод» вартість відсутніх матеріальних цінностей державного резерву у розмірі 1218238, 29 грн.: 1218238, 29 грн. штраф та 2602110,21 грн. пені.

При цьому, факти, на які посилався позивач щодо недоведеності передачі йому матеріальних цінностей, досліджувались господарським судом і їм надана належна правова оцінка.

Згідно з ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення.

Відповідно до п. 4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пп. 14.1.13 «в» п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України безоплатно надані товари, роботи, послуги: товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ПрАТ «Свеський насосний завод» не збережено матеріальні цінності Державного агентства резерву України, що знаходились на відповідальному зберіганні, тому такі ТМЦ вважаються безоплатно отриманими, і їх вартість включається до складу доходів.

Щодо встановлення заниження фінансового результату до оподаткування, внаслідок не збільшення фінансового результату по додатку РІ до рядка 03 податкової декларації з податку на прибуток підприємств розділу 3 «Різниці, які виникають при здійсненні фінансових операцій (ст. 140 Податкового кодексу України)», колегія суддів вважає за необхідне зауважити на таке.

П.п. 140.5.11 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України визначено, що фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується платником податку на суму витрат від визнаних штрафів, пені, неустойок, нарахованих відповідно до цивільного законодавства та цивільно-правових договорів на користь осіб, що не є платниками податку (крім фізичних осіб), та на користь платників податку, які оподатковуються за ставкою 0 відсотків згідно з п. 44 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу.

При цьому, вказана норма не визначає, чи це є штрафні санкції, самостійно сплачені відповідно до умов договору, чи за рішенням суду.

Основною умовою збільшення фінансового результату це є фактичне понесення витрат у вигляді сплати штрафів, пені, неустойки, нарахованої відповідно до цивільного законодавства та цивільно-правових договорів на користь осіб, що не є платниками податку на прибуток.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Відповідно до ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України, ст. 230 Господарського кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) визнається сума санкцій, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Цивільно-правова відповідальність є однією з форм (видів) юридичної відповідальності, суть якої полягає у примусовому впливі на порушника цивільних прав та обовязків шляхом застосування щодо нього санкцій, які тягнуть за собою додаткові невигідні майнові наслідки, яка передбачена нормами Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

Виходячи з рішень судів у справі №910/23664/15, порушення ПрАТ «Свеський насосний завод» збереження матеріальних цінностей резерву підтверджується:

- розпорядженнями Кабінету Міністрів України №689-р від 04.10.2004 р.

- актами здійснених перевірок, в яких зафіксовані факти незабезпечення збереження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Згідно з п.п. 4 ст. 4 Цивільного кодексу України актами цивільного законодавства є також Постанови Кабінету Міністрів України.

Окрім того, господарський суд, розглядаючи справу, також посилається на порушення позивачем ст. 949 Цивільного кодексу України щодо обов'язків зберігача повернути поклажодавцеві річ.

Таким чином, з огляду на викладене, штрафні санкції, стягнуті за рішенням суду, є такими, що застосовані відповідно до цивільного законодавства.

Отже, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача та суду першої інстанції на те, що сплата штрафу і пені за рішенням Господарського суду м.Києва є лише підтвердженням виконання судового рішення, не підпадає під дію пп. 140.5.11 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України, а відповідно, не може збільшувати фінансовий результат звітного (податкового) періоду.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що обґрунтування мотивів задоволення позовних вимог в цій частині в рішенні суду першої інстанції не зазначено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПрАТ «Свеський насосний завод» задоволенню не підлягають, оскільки відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв з дотриманням вимог, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність його рішень, що оскаржуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм матеріального права, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, 317, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.03.2018 по справі № 818/35/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст постанови складено 26.07.2018.