Справа № 754/1841/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

27 липня 2018 року №754/1841/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі с удового засідання Огнивому Д.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації, в якому просить:

- поновити строк на звернення відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751 та визнати таким, що пропущений з поважних причин;

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації - неправомірними;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації призначити, нарахувати та виплатити допомогу при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з дня народження по теперішній час.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на думку позивача, строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини нею був пропущений з поважних причин, а саме із необхідністю звернення до суду для встановлення факту народження доньки і часу, необхідного для отримання свідоцтва про народження дитини.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.02.2018 адміністративну справу №754/1841/18 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва за підсудністю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2018 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №826/1841/18 та запропоновано відповідачу в п'ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду відзив на позовну заяву.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач звернулась до органів Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації з пропущенням 12 місячного строку, передбаченого Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751, а тому відповідачем правомірно було відмовлено в задоволенні заяви про призначення допомоги при народженні дитини.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі та наявності відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п'ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 02.04.2015 у місті Ялта, Автономної Республіки Крим, у ОСОБА_2 народилась донька - ОСОБА_3.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 04.10.2017 №653/3535/17 встановлено юридичний факт народження ОСОБА_3 у місті Ялта, Автономна Республіка Крим.

На підставі рішення суду від 04.10.2017 №653/3535/17 Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області позивачеві було видано свідоцтво про народження дитини від 04.10.2017 Серії НОМЕР_1.

Зважаючи на наведені вище обставини та документи, якими підтверджено факт народження громадянина України, 08.11.2017 ОСОБА_2 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації із заявою про призначення та виплату державної допомоги при народженні дитини.

Листом від 27.11.2017 відповідач повідомив, що державна допомога при народженні дитини не призначена, оскільки допомога призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 місяців після народження дитини.

Позивач, вважаючи таку позицію відповідача протиправною та такою, що порушує її законні права та інтереси, гарантії соціального захисту, звернулась до суду із даним позовом.

Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Стаття 46 Конституції України проголошує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Стаття 10 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" зазначає, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до приписів статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і не забезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Відповідно до пунктів 10, 11, 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорту або іншого документу, що посвідчує особу, подається копія свідоцтва про народження дитини (з пред'явленням оригіналу). Допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, надаючи відповідь на заяву ОСОБА_2 про призначення допомоги при народженні дитини, відмовив у задоволенні заяви останньої, саме з посиланням на пропуск 12 місячного строку звернення до органу, який призначив допомогу.

Проте суд звертає увагу, що дитина позивача народилась в Автономній Республіці Крим в 2015 році, що зумовило необхідність звернення ОСОБА_2 до Генічеського районного суду Херсонської області про встановлення юридичного факту народження дитини і витрату часу, необхідного для отримання свідоцтва про народження дитини.

Також, суд зазначає, що відповідно до частини першої та другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України (частина п'ята статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою. В даному випадку неможливість своєчасного звернення до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призвело до порушення інтересів саме дитини.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції "Про права дитини", пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, слід зазначити, що згідно з приписами пункту 55 розділу "Виплата державної допомоги сім'ям з дітьми" Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми передбачено, призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сім'ям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень.

Так, суд звертає увагу, що після отримання свідоцтва про народження ОСОБА_3, виданого 04.10.2017 Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на підставі рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04.10.2017 №653/3535/17, позивачем 08.11.2017 було подано заяву про призначення допомоги, тобто в межах 12 місяців з дня отримання свідоцтва, яке є обов'язковою умовою для звернення до органів праці та соціального захисту населення із заявою про призначення допомоги за дитиною, відповідно до пункту 11 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що позбавлення позивача закріпленого статтею 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" права на отримання соціальної допомоги з причин, які від неї не залежали, є необґрунтованим.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки права дитини (громадянина України), гарантується державою, звернення за призначенням допомоги при народженні дитини не було можливим без отримання свідоцтва про народження, свідоцтво про народження отримано після набрання рішенням суду на території України законної сили, з моменту отримання свідоцтва до моменту звернення за допомогою пройшов дуже незначний час та незвернення за відповідною допомогою у встановлений строк, викликано поважними причинами.

При цьому, посилання відповідача на незрозумілість заяви ОСОБА_2 від 08.11.2017 та відсутність інформації щодо отримання відповідної допомоги позивачем на час її проживання в Автономній Республіці Крим не беруться судом до уваги, адже зі змісту листа Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.11.2017 вбачається, що відповідач розумів про що йде мова у зверненні позивача та єдиною підставою для відмови у призначенні допомоги, стало пропущення 12 місячного строку звернення до управління, а не наявність чи відсутність будь-якої іншої інформації чи звернення за невстановленою формою.

Так, відповідач у листі від 27.11.2017 зазначив: «Ваше звернення від 08.11.2017 стосовно призначення допомоги при народженні дитини в Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації уважно розглянуто». «Відповідно до пункту 12 Порядку допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 місяців після народження дитини. Враховуючи вищезазначене, Управління не має правових підстав для призначення вищевказаної допомоги».

Крім того, суд звертає увагу, що Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми не передбачено обов'язку особи щодо подання будь-якої іншої інформації окрім пред'явлення паспорту або іншого документу, що посвідчує особу, та копії свідоцтва про народження дитини (з пред'явленням оригіналу).

Разом із тим, суд вважає, що позивачем при зверненні до адміністративного суду невірно обрано спосіб захисту порушеного права (скільки поновлення строку можливе в межах процесуального закону), а тому згідно із приписами статей 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту порушених прав дитини, суд вважає за необхідне скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації, оформлене листом від 27.11.2017 №36-3256 та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача із врахуванням висновків суду.

При цьому, вимога позивача щодо зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації здійснити виплати допомоги не підлягає задоволенню. оскільки є передчасною. Згідно доводів відповідача, висловлених у відзиві на позов, він здійснює лише призначення державної допомоги, а виплату здійснює Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, з урахуванням вище вказаного, дослідивши наявні докази по справі та беручи до уваги приписи законодавства щодо дотримання прав неповнолітньої дитини, першочергово приділяючи увагу забезпеченню прав дитини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 72-77, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації, оформлене листом від 27.11.2017 №36-3256.

3. Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 08.11.2017 із врахуванням висновків суду.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.