Справа № 816/1700/18
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/1700/18

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Екобіз" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2018 року ОСОБА_1 обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовом до ПП "Екобіз" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 12290,10 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідачем не виконано вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо забезпечення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, у зв'язку із чим відповідачу визначено суму адміністративно-господарських санкцій в розмірі 18882,22 грн. Оскільки відповідачем вказані санкції в добровільному порядку до Державного бюджету України не перераховано, останні підлягають стягненню в судовому порядку разом із нарахованою за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій сумою пені в розмірі 407,88 грн.

Ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

01 червня 2018 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач вказував на те, що до серпня 2017 року штат підприємства складав шість посад, що виключає обов'язок підприємства щодо створення місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та відповідно виключає обов'язок звітування. З серпня 2017 року кількість працюючих на ПП "Екобіз" осіб збільшилась до дев'яти, що зумовило виникнення у відповідача обов'язку з працевлаштування однієї особою з інвалідністю, що було невідкладно виконано підприємством: 17 серпня 2017 року на посаду юрисконсульта ПП "Екобіз" працевлаштовано особу, якій у передбаченому законом порядку встановлено ІІІ групу інвалідності /а.с. 23-27/.

07 червня 2018 року позивачем до суду подано відповідь на відзив, у якій ОСОБА_1 обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів наполягав на необхідності застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій за період з січня по липень 2017 року, оскільки в цей період особи з інвалідністю в трудових відносинах з ПП "Екобіз" не перебували /44-46/.

24 липня 2018 року учасники справи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином.

Згідно з частиною дев'ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд 24 липня 2018 року перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

ПП "Екобіз" (код ЄДРПОУ 3815979) перебуває на обліку в ОСОБА_1 обласному відділенні фонду соціального захисту інвалідів, як підприємство, яке в своїй діяльності використовує найману працю.

Статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що 24 січня 2018 року відповідачем подано до ОСОБА_1 обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02) становить 1 особу; кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" також становить 1 особу /а. с. 8/.

ОСОБА_1 обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів вказало, що відповідачем не дотримано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, оскільки середньооблікова чисельність інвалідів у відповідача складала 0,33 (4 місяці, відпрацьованих інвалідом : 12 місяців року = 0,33), що округлюється до 0, а не до 1, як зазначено в рядку 02 поданого товариством звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Відповідач у свою чергу наполягає на тому, що такий розрахунок не відповідає вимогам частини першої статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до статті 19 зазначеного Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Отже, чинним законодавством України передбачено гарантії соціального захисту інвалідів шляхом встановлення особливих вимог щодо організації робочого місця інваліда та покладення на підприємства обов'язку забезпечувати для інвалідів належні та безпечні умови праці з урахуванням медичних показань, але без встановлення для підприємств жодних обмежень щодо обов'язку працевлаштування інвалідів.

Відповідно до пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005 року № 286 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 листопада 2005 року за № 1442/11722, середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватись відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору. Облікова кількість штатних працівників за кожен день має відповідати даним табельного обліку використання робочого часу працівників, на підставі якого визначається кількість працівників, які з'явились або не з'явились на роботу.

За даними розрахунку середньооблікової чисельності всього персоналу в еквіваленті повної зайнятості за 2017 року судом встановлено, що упродовж семи календарних місяців 2017 року (з січня по липень) у ПП "Екобіз" працювало менше 8 осіб, а відтак, останнє у вказаних місяцях не мало статусу підприємства, яке має обов'язок з працевлаштування осіб з інвалідністю /а.с. 28-35/. Вищевказані обставини підтверджуються наданими ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС України в Полтавській області на вимогу суду копіями звітів відповідача про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за січень-липень 2017 року /а.с. 57-78/.

З серпня 2017 року штат працівників відповідача збільшився до 9 осіб, з вищевказаними обставинами Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" пов'язує обов'язок підприємства в період з серпня по грудень 2017 року створити 1 робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю, а також вживати встановлених законодавством заходів для підшукування таких працівників з подальшим працевлаштуванням на товаристві.

Матеріали справи свідчать, що згідно наказу ПП "Екобіз" від 01 серпня 2017 № 1-ІН створено робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю /а.с. 36/, а 17 серпня 2018 року на посаду юрисконсульта ПП "Екобіз" працевлаштовано особу, якій у передбаченому законом порядку встановлено ІІІ групу інвалідності /а.с. 37/.

Вказана особа за даними розрахунку середньооблікової чисельності всього персоналу в еквіваленті повної зайнятості за 2017 року працювала у відповідача до кінця 2017 року, що підтверджується наданими ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС України в Полтавській області на вимогу суду копіями звітів відповідача про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за серпень-вересень 2017 року /а.с. 79-92/.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

На підприємство хоч і не покладається обов'язок працевлаштовувати інвалідів, але покладається обов'язок створювати та належним чином атестувати робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів.

Згідно зі статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

ОСОБА_1 міськрайонної філії ОСОБА_1 обласного центру зайнятості від 27 квітня 2018 року № 04-1372 позивача проінформовано, що упродовж 2017 року ПП "Екобіз" () не надавало до центру зайнятості звіти за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", призначені для працевлаштування інвалідів /а.с. 15-16/.

Однак, в даному випадку суд оцінює як обґрунтовані доводи підприємства стосовно відсутності у нього обовязку подавати такі звіти у січні-липні 2017 року у звязку із тим, що у вказаних місяцях на товаристві працювало менше 8 осіб, а також у серпні-грудні 2017 року у зв'язку із самостійним виконанням нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю.

Проаналізувавши викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем до відповідача безпідставно застосовано адміністративно-господарські санкції у розмірі 18882,22 грн. та визначено пеню в сумі 407,88 грн., оскільки відповідачем дотримано вимоги статті 19 Закону.

Відповідно до частини першої статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Стаття 218 Господарського кодексу України передбачає, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на надані докази, суд вважає, що відповідачем належним чином виконано вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" щодо створення робочого місця для працевлаштування інваліда, а також щодо фактичного працевлаштування такої особи.

Доказів того, що відповідач не створив робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю позивачем не надано, а тому суд не вбачає жодних правових підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги безпідставні та не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Зигіна, 1, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) до Приватного підприємства "Екобіз" (вул. Олеся Гончара, 19-А, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя ОСОБА_2