Справа № 640/3983/18
Суддя: Сенаторов В. М.
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№ 640/3983/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Сенаторова В . М .,
при секретарі - Явнюк К. Р .,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Харкові про визнання незаконною та скасування постанови, -
14.03.2018 представник позивача Шифріна М. за договором ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серія БР № 733501 від 17 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн; закрити справу у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .
В обґрунтовання своїх вимог зазначила, що інспектором роти 1 батальону 2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенантом поліції Ничик С.І. складено постанову БР № 733501 від 17 жовтня 2017 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення порушення п. 14.6. Правил дорожнього руху, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Позивач вважає, що вказана вище постанова прийнята без достатніх правових підстав, а тому підлягає скасуванню з закриттям справи, з огляду на таке.
Частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено відповідальність за порушення правил дорожнього руху. Позивачу було інкриміновано порушення пункту 14.6. Правил дорожнього руху що і склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Порушення полягало у тому що позивач нібито здійснив обгін ближче ніж 50 метрів до півдоходного переходу. В той же час постанова не містить даних щодо того, як відбувалось вимірювання відстані до пішохідного переходу і чи було зафіксовано вчинення обгону. Свідки правопорушення до складання протоколу не залучались.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, представник позивача за договором Шрамко І.С. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача за довіреністю Черепаха С.В. у судове засідання не з`явився, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, виклавши свої заперечення письмово у відзиві.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою інспектора роти 1 батальону 2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції Ничик С.І.серії БР №733501 від 17.10.2017 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 425 грн., у зв`язку із тим, що 17.10.2017останній керуючи транспортним засобом "Мітсубіші Паджеро", номерний знак НОМЕР_1 , о 17 год 15 хв у м. Харків на перехресті вул. Астахова та вул. Цілиноградської здійснив обгін ближче 50 метрів до пішоходного переходу, чим порушив п. 14.6.в Правил дорожнього руху України. / а..с. 5/
Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).
Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:
1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;
2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;
3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;
4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;
5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.
Більше того, приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.
Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Згідно п.2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015р. по справі №1-11/2015, - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч. 2 ст. 6 Основного Закону України).
Судом встановлено, що спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідачем була винесена правомірно, тобто, з дотриманням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, не порушені, а тому така постанова скасуванню не підлягає.
Крім того, відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Представником відповідача на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови та вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано відеозапис з відео реєстратора службового автомобіля, який підтверджує події, викладені у оскаржуваній постанові у повному обсязі, зокрема факт порушення ОСОБА_4 п. 14.6.в ПДР України. / а.с. 30/
Тобто на підтвердження встановленого у постанові вчиненого позивачем адміністративного правопорушення надано належні та допустимі докази, передбачені ст. 251 КУпАП.
При цьому надана до матеріалів справи постанова про адміністративне правопорушення, не містить даних про не згоду позивача з вчиненням ним адміністративного правопорушення.
Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Однак, відповідно до ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Між тим, всупереч даним вимогам, позивачем до суду не надано жодного доказу в обґрунтування своїх доводів.
Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не підлягає скасуванню, а вимоги - не підлягагють задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2,3,8-11,15,72-77, 241-246 КАС України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Харкові про визнання незаконною та скасування постанови- відмовити.
Рішення може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня складення повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач ОСОБА_3 , ІНН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 24.07.2018.
Суддя -