Справа № 815/5961/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/5961/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М. Г

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Єщенка О.В.,

при секретарі Іщенко В.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Садарінової І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення - 18.12.2017р.) по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

16.11.2017 року ФОП ОСОБА_3 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДФС в Одеській області, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати наказ від 29.09.2017 року №3852 «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний наказ відповідача є неправомірним, оскільки був прийнятий протиправно та з порушенням норм чинного законодавства.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ФОП ОСОБА_3 26.12.2017 року подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

29.08.2017 року керівник ГУ ДФС в Одеській області своїм наказом №3852 призначив проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) з 30.08.2017 року тривалістю 10 діб з питань використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, дотримання вимог Закону України від 08.07.2010 року № 2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», регулювання обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документів, що підтверджують реєстрацію ФОП, відповідно до Закону, ліцензій, патентів, свідоцтв у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів за період з 15.03.2016 року по дату завершення фактичної перевірки за адресою: м. Одеса, пляж Отрада, 1-А, ресторан «BRIGHT ON BEACH».

Вказаний наказ видано на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.3, 80.2.5, 80.2.7 п.80.2 ст.80, п.82.3 ст.82 Податкового кодексу України, ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI (зі змінами та доповненнями) та доповідної записки начальника Управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області від 22.08.2017 року №225/11/15-32-13-05.

Не погоджуюсь з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, з правомірності спірного наказу відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно п.1.1 ст.1 ПК України, цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених п.41.1 ст.41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до вимог п.41.1 ст.41 ПК України, контролюючим органам - є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Згідно п.1 Положення №236, Державна фіскальна служба України - є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Пункт 3 цього ж Положення №236 визначає основні завдання ДФС, якими, зокрема, є реалізація державної податкової політики та політики у сфері державної митної справи, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків і зборів, митних та інших платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, державної політики з адміністрування єдиного внеску, а також боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів.

Частиною 3 п.4 Положення №236 встановлено, що ДФС відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням податкового і митного законодавства, законодавства щодо трансфертного ціноутворення, законодавства щодо адміністрування єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого законом покладено на ДФС.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно пп.75.1.3. п.75.1 ст.75 ПК України, «фактичною» вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Як слідує зі змісту приписів пп.80.2.3, 80.2.5, 80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Пунктом 82.3 статті 82 ПК України також визначено, що тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб. Продовження строку таких перевірок здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 5 діб.

Згідно із п.2 ч.1 ст.13 Закону України №2464-VI, органи доходів і зборів мають право проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб-підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки. Документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому ПК України.

Також, ст.2 Законом України №1728-VIII «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено до 31.12.2017 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Але, у відповідності до приписів ст.3 зазначеного Закону №1728-VIII, встановлені певні підстави для здійснення органами державного нагляду (контролю) позапланових заходів державного нагляду (контролю) до 31.12.2017 року.

Однак, при цьому, одночасно слід зазначити, що згідно із ст.6 Закону України №1728-VIII, дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг, органом, що здійснює державне регулювання ринку цінних паперів, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та його територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, та його територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного експортного контролю, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері безпеки використання ядерної енергії, та його територіальними органами, Державною службою України з питань праці та її територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України та є уповноваженим органом з питань цивільної авіації, органами державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики щодо здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення, Національним банком України, Антимонопольним комітетом України.

Так, як встановлено з матеріалів справи судами обох інстанцій, наказом ГУ ДФС в Одеській області від 29.08.2017 року №3852 було вирішено провести фактичну перевірку позивача з питань дотримання останньою законодавства в сфері господарської діяльності.

Позивач, не погоджуючись з вказаним наказом оскаржила його в судовому порядку, посилаючись, зокрема, на дію мораторію та відсутність законних підстав для проведення фактичної перевірки.

Однак, судова колегія, уважно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що Законом України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016р. №1728-VIII, на якій посилається позивач, як на підставу для скасування наказу відповідача, дійсно до 31.12.2017 року встановлено мораторій та певні обмеження щодо проведення органами державного нагляду (контролю) заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Разом з тим, з аналізу зазначеного вище Закону вбачається, що даний мораторій цим Законом встановлено лише та виключно на проведення відповідних «планових» заходів, а на позапланові заходи - лише певні обмеження.

Як вбачається з п.75.1 ст.75 ПК України та вже зазначалося вище, законодавцем передбачені наступні види перевірок, які контролюючі органи мають право проводити: камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні.

Тобто, фактична перевірка - є окремим, самостійним видом перевірок з окремим, самостійним законодавчо визначеним порядком її проведення.

До того ж, одночасно слід зазначити, що відповідно до ст.6 Закону України №1728-VIII, дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю), зокрема, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, та його територіальними органами.

Отже, судова колегія приходить до аналогічного висновку, що і суд 1-ї інстанції, що дія мораторію, у даному конкретному випадку, не підпадає (не впливає) під спірні правовідносини.

Що ж стосується тверджень позивача про те, що спірна перевірка була протиправною, оскільки перевірка правильності та повноти нарахування єдиного соціального внеску є предметом документальної чи камеральної перевірки, а не фактичної, що була призначена спірним наказом, то судова колегія зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України, камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Тобто, у випадках та у порядку, встановлених не лише цим Кодексом, а й іншими законами України, контролюючими органами в межах повноважень проводяться саме фактичні перевірки, а не камеральні та документальні.

Поряд з цим, відповідно до змісту положень п.2 ч. 1 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», встановлено що:

- органи доходів і зборів мають право проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб-підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки, - саме і є встановленням випадків та порядку проведення контролюючими органами перевірок іншим законом України;

- документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому Податковим кодексом України, - відповідає вищенаведеним положенням п.75.1 ст.75 ПК України.

Таким чином, враховуючи викладене, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає твердження позивача про те, що правильність і повнота нарахування єдиного соціального внеску є предметом документальної чи камеральної перевірки, а не фактичної - помилковими.

Крім того, колегія суддів, як і окружний суд, також критично ставиться і до позиції представників позивача щодо нібито відсутності підстав для застосування відповідачем пп.пп.80.2.3, 80.2.5, 80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України для проведення перевірки та винесення спірного наказу, так як на їх погляд, нібито немає документального підтвердження звернення 3-х осіб до відповідача із відповідними заявами.

Проте, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_4 до ГУ ДФС України в Одеській області від 01.08.2017р. про численні факти порушення ФОП ОСОБА_3 діючого законодавства (а.с.33), на яку йде посилання у доповідній записці начальника управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області Мамая Ю.М. від 22.08.2017 року, яка, в свою чергу, теж стала додатковою підставою для прийняття оскарженого наказу.

Так, зі змісту заявлених позовних вимог видно, що ФОП ОСОБА_3 фактично просить суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 29.09.2017 року №3852 «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3.».

Разом з тим, приймаючи до уваги факт допуску перевіряючих до проведення перевірки, реальне проведення оскаржуваного заходу контролю (фактичної перевірки), за результатами якого вже було складено відповідний Акт перевірки від 11.09.2017р. (який, в свою чергу, є службовим документом, що підтверджує лише факт проведення перевірки та є носієм доказової інформації про виявлені порушення) та факт винесення на підставі цього акту перевірки податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій (які окремо оскаржені в судовому порядку в іншій справі №815/346/18), суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку, оскаржуваний наказ від 29.09.2017 року №3852 про призначення (проведення) цієї перевірки фактично вичерпав свою дію виконанням, а тому відповідно, на цей час жодним чином не порушує прав та інтересів позивача.

Таким чином, колегія суддів, уважно дослідивши встановлені фактичні обставини, вважає, що спірний наказ про призначення фактичної перевірки та усі дії відповідача, пов'язані виданням даного наказу були прийняті правомірно, що, в сою чергу, вірно було встановлено і судом 1-ї інстанції.

Також, при прийнятті остаточного рішення по даній справі, судова колегія вважає за необхідно також додатково зазначити, що незгода позивача із викладеними у заяві ОСОБА_4 порушеннями з боку позивача та порушеннями, встановленими за результатами перевірки, проведеної на виконання спірного наказу, не є предметом розгляду та доказування в даній справі.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційних скаргах доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 23.07.2018р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.В. Єщенко