Справа № 417/5005/17
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2018-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року справа №417/5005/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Марківського районного суду Луганської області (суддя - Логвіненко Т.Г.) від 17 квітня 2018 року (повне судове рішення складено 17 квітня 2018 року) у справі №417/5005/17 за позовом ОСОБА_2 до Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії та зобов"язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність щодо припинення виплати пенсії; зобов'язання поновити виплату пенсії за віком з грудня 2015 року та сплатити виниклу заборгованість з грудня 2015 року на рахунок НОМЕР_1, відкритий в філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк»; стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з 01 грудня 2015 року по день стягнення компенсації.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 17 квітня 2018 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність щодо припинення виплати пенсії за віком; зобов'язано поновити виплату пенсії за віком з грудня 2015 року та сплатити виниклу заборгованість з грудня 2015 року на рахунок НОМЕР_1, відкритий в філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк». В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач зазначив, що згідно Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затв. Постаною КМУ від 08.06.2016 року №365, соціальні виплати припиняються у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Позивачем на адресу Донецького апеляційного адміністративного суду надіслано заяву про розгляд справи за відсутністю позивача.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком довічно, що підтверджено пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 30.05.2007 року.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Марківської районної державної адміністрації Луганської області від 12.11.2014 року №925000636 позивача взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та перебуває за адресою: вул.Леніна, б.1а, с.Бондаровка, Луганська область.

З інформації Марківського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Луганській області від 21.10.2015 року №37/1130 вбачається, що згідно постанови КМУ №79 від 04.03.2015 року, було здійснено перевірку відомостей про фактичне місце проживання осіб, переміщених з тимчасово окупованих територій України та зареєстрованих в Управлінні СЗН Марківського району Луганської області. Зазначеною перевіркою встановлено, що позивач фактично не проживає за вказаної адресою у довідці внутрішньо переміщеної особи.

З листа Управління соціального захисту населення Марківської районної державної адміністрації Луганської області від 28.03.2018 року №809 вбачається, що позивач 22 жовтня 2015 року знятий з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про взяття на облік осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Довідку внутрішньо переміщеної особи від 12.11.2014 року №925000636 скасовано.

З грудня 2015 року пенсія позивачу не виплачувалась.

З 22.11.2014р. набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії. В той же час, Закон №1706 не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи,

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправною бездіяльність щодо припинення виплати пенсії; зобов'язано поновити виплату пенсії за віком з грудня 2015 року.

Згідно ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Колегія суддів вважає правомірним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин практики Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись положеннями ч.3 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції застосовує до спірних правовідносин Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706 та Закон України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які мають вищу юридичну силу, а тому посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року, колегією суддів не прийнято до уваги.

З урахуванням викладеного, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Марківського районного суду Луганської області від 17 квітня 2018 року у справі №417/5005/17 - залишити без задоволення.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 17 квітня 2018 року у справі №417/5005/17 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 25 липня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 25 липня 2018 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Блохін А.А.

Сухарьок М.Г.